Справа № 2а-2112/10
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 9218/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області про зобовязання провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дітям війни,

ВСТАНОВИЛА :

11 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області (далі УПФ України у м. Калуші) щодо відмови у виплаті їй державної соціальної допомоги, як дитині війни та зобовязати відповідача здійснити їй перерахунок і виплату спірної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 09 липня 2007 року по день розгляду справи в суді.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2010 року визнано протиправними дії УПФ України у м. Калуші щодо відмови позивачці у перерахунку їй пенсії, як дитині війни, і зобовязано відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 11 травня 2010 року, з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в м. Калуші просить зазначену постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні вимог позивачки у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неврахування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що законодавство України не містить жодного нормативного акту, прийнятого на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про підвищення розміру пенсій дітей війни на 30 % мінімальної пенсії за віком та не врегульовує питання про те, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких коштів і джерел. Просить врахувати, що встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи вимоги позивачки, суд виходив із того, що вона належать до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітей війни, а тому має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Таким чином, відмова УПФ України у м. Калуші у проведенні нарахування і виплати позивачці підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за починаючи з 11 травня 2010 року є протиправною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, частково відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є дитиною війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення виплачуваної їй відповідачем пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення Законів України про Державний бюджет на 2007-2008 рр., якими було зупинено (обмежено) дію вищевказаної ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із вказівкою на те, що дані рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку апеляційного суду, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційних гарантій та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом звернулася до суду 11 листопада 2010 року.

З урахуванням фактичної дати звернення позивачки до суду, суд першої інстанції, виходячи із положення ч. 2 ст. 99 КАС України, правильно застосував шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

При цьому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції істотно вийшов за межі позовних вимог і зобовязав нараховувати позивачці спірну надбавку до пенсії починаючи з 11 травня 2010 року без обмеження буд-яким строком, тоді як вона згідно із заявленими у позовній заяві вимогами просила здійснити таку виплату по день розгляду справи в суді, тобто лише по 02 грудня 2010 року, а зміна позовних вимог згідно із ч.1 ст. 137 КАС України можлива протягом усього часу судового розгляду шляхом подання письмової заяви, яка у матеріалах справи відсутня.

Відтак, адміністративний позов ОСОБА_1 про перерахунок пенсії підлягає задоволенню за період з 11 травня по 02 грудня 2010 року.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 здійснює Пенсійний фонд України в особі управління у м. Калуші Івано-Франківської області, обовязок щодо нарахування і виплати їй спірної доплати судом першої інстанції правильно покладено на відповідача у справі.

Правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачці у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність оскаржуваної постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції було допущено істотне порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується виходячи з положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202 п. 3, 4, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2010 року у справі № 2а-2112/10 у частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 скасувати і прийняти у цій частині нову постанову, якою вимоги позивачки задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 11 травня по 02 грудня 2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 11 травня по 02 грудня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

Присудити з Державного бюджету України на користь позивачки ОСОБА_1 1 (одну) грн. 70 коп. судового збору.

У іншій частині постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П. Сапіга

ОСОБА_2