Справа № 813/1283/14
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Справа № 876/5437/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, третя особа первинна профспілкова організація ЛКП «Львівелектротранс», про скасування акту перевірки та припису,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року ЛКП «Львівелектротранс» звернулося з позовом до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, третя особа первинна профспілкова організація ЛКП «Львівелектротранс», про скасування акту перевірки та припису.

Позивач посилався на те, що за результатами проведеної перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідачем складено акт перевірки №3, а також внесено припис від 25.01.2014 року №13-01-006/0063-0038, які не відповідають нормам чинного законодавства. Тому просив оскаржувані акт перевірки та припис скасувати як незаконні.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило ЛКП «Львівелектротранс», подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Зокрема, суд не врахував, що причиною несвоєчасної виплати заробітної плати стало ненадходження з Державного бюджету субвенцій та з бюджету Львівської міської ради компенсації за пільгове перевезення учнів та студентів. Неправомірними є висновки суду щодо законності п.2 припису про забезпечення дотримання вимог п.2.2 Генеральної галузевої угоди, оскільки позивачем було внесено подання профспілковому органу про внесення змін в розділ 1 колективної угоди, воно було прийняте профспілкою та відповідні зміни зареєстровані в Департаменті економічної політики Львівської міської ради. З таких же підстав є неправомірним п. 4 припису щодо розрахунку тарифної ставки робітників 1 розряду, виходячи з мінімальної заробітної плати 1218 грн.

Особи, які беруть участь у справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не прибули, клопотань про розгляд справи за їх участі на адресу суду не надходило, що дає підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що 25.01.2014 року працівниками відповідача проведено позапланову перевірку ЛКП «Львівелектротранс», яке підпорядковується Департаменту житлово-комунального господарства Львівської міської ради, з питань дотримання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування, за результатами якої складено Акт перевірки №3.

На підставі Акта перевірки відповідачем винесено припис від 25.01.2014 року №13-01-006/0063, яким, зокрема, приписано позивачу на виконання п.2.2. Генеральної , галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України», Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки, ст.ст. 96, 97 КЗпП України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», забезпечити дотримання вимог п.п.2.2 Генеральної, галузевої угоди (пункт 2 припису); на виконання вимоги ст.95 КзПП України - забезпечити розрахунок тарифної ставки робітника І розряду з 01.01.2013 року, виходячи з мінімальної заробітної плати 1218,0 грн.(пункт 4 припису).

Не погодившись з актом перевірки та пунктами 2 та 4 припису, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем доведено порушення позивачем вимог КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», а тому відсутні підстави для скасування спірних пунктів припису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує наступне.

Частиною 3 ст. 96 КЗпП України передбачено, що формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що встановлюються у розмірах, не нижчих ніж визначені генеральною, галузевою (регіональною) угодою.

Частиною 2 ст. 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» визначено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, яка встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відтак, запровадження мінімальної заробітної плати, визначеної Кабінетом Міністрів України, в установлених законом розмірах є обов'язковим на підприємствах усіх форм власності і господарювання в Україні.

Колективна угода ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки, прийнята 25.08.2011 року, складена на основі КзПП України та Галузевої угоди між Міністерством житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерації роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2011-2012 роки (а.с.96).

Вказаною Галузевою угодою передбачено встановлення мінімального гарантованого розміру тарифної ставки робітника І розряду за повністю виконану місячну норму праці не менше 120% розміру мінімальної заробітної плати.

Зміни до колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс», які були внесені 18.12.2012 року (а.с.91), на котрі покликається позивач, як на підставу обгрунтування позовних вимог та підставу для задоволення апеляційної скарги, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки вони суперечать зазначеній вище галузевій угоді та погіршують становище працівників підприємства щодо нарахування їм заробітної плати.

Таким чином, п.2 Припису є законним та скасуванню не підлягає.

Судом встановлено, що заробітна плата нарахована позивачем у розмірі, який не відповідає розміру мінімальної заробітної плати, який встановлений Законом України «Про бюджет України на 2013 р.», а саме: з 01.01.13 року мінімальна заробітна плата становить 1147 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Станом на день проведення перевірки - 25.01.2014 року, - тарифна ставка робітника І розряду з 01.01.13 розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 1102,0 грн., що суперечить встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальної заробітної плати з 01.01.13 року у розмірі 1147,0 грн.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, а тому покликання апелянта на складене матеріальне становище не заслуговує на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що пункт 4 оскаржуваного припису відповідає вимогам законодавства України, незважаючи на те, що контролюючим органом помилково зазначено розмір мінімальної заробітної плати з 1.01.2013 року 1218,00т грн., в той час, як такий розмір складав 1147,00 грн., про що правильно зазначено в мотивувальній частині припису. Мінімальний розмір заробітної плати 1218,00 грн., введений з 1.12.2013 року.

Щодо позовної вимоги про скасування акта перевірки №13-01-006/0063 суд першої інстанції правильно вважав, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст.17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів суду належними і допустимими доказами законність своїх дій та прийнятого припису.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року у справі №813/5409/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський