Справа № 2а-1719/10/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 р. Справа № 25688/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Носа С.П., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року у справі № 2а-1719/10/1370 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області до Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2010 року Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області (далі УПФ України в Золочівському районі) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило скасувати постанову державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2010 року ВП № 17269380.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що твердження позивача про порушення відповідачем норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст.19 щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, який не містить обовязкових реквізитів ідентифікаційного коду стягувача є безпідставними, оскільки виходячи зі змісту даної статті ідентифікаційний код є факультативним і зазначається у виконавчому документі лише за його наявності.

Представник УПФУ в Золочівському районі постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати, та прийняти нову, якою задоволити позов в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог УПФ України в Золочівському районі, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду стягувача не може бути достатньою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки не тягне за собою порушення прав позивача, який є боржником у виконавчому провадженні.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи і є правильними.

Як встановлено судом, 10 лютого 2010 року головним державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Осипчук О.П. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-4924, виданого 28.12.2009 року Львівським окружним адміністративним судом про зобовязання УПФ України в Золочівському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.09.2008 року та надано строк до 17.02.2010 року для її добровільного виконання боржником. При невиконанні рішення в наданий строк вирішено виконати його в примусовому порядку та стягнути з УПФ України в Золочівському районі виконавчий збір та витрати, повязані з провадженням виконавчих дій.

Спірні правовідносини були врегульовані приписами Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент їх виникнення.

Вимоги до виконавчого документа встановлені приписами ст.19 вказаного Закону, згідно якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Окрім цього, згідно ст. 24 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ідентифікаційних код боржника зазначається у виконавчому документі за його наявності.

Вимоги щодо зазначення у виконавчому документі індивідуальних ідентифікаційних номерів та кодів сторін виконавчого провадження спрямовані на їх ідентифікацію та покликані сприяти державному виконавцю у примусовому виконанні судового рішення. Не зазначення у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника не становить перешкоди державному виконавцю в його ідентифікації та жодним чином не впливає па права та обов'язки позивача, як боржника у виконавчому провадженні, а тому не може бути самостійною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи в сукупності наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані позивачем недоліки виконавчого документа, а саме відсутність ідентифікаційного коду стягувача, не створюють перешкод для відкриття виконавчого провадження та не порушують прав боржника.

Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2010 року ВП № 17269380 винесена у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а відтак є правомірною.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року у справі № 2а-1719/10/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ С.П. НОС

ОСОБА_3