Справа № 161/6259/15а,2а/161/221/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 р. Справа № 876/6785/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Большакової О.О.

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 03 червня 2015 року про залишення позову без розгляду у справі №161/6259/15-а за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації учасникам ліквідації на ЧАЕС,-

В С Т А Н О В И В:

23.04.2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, просив зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2011, 2012, 2013, 2014 роки відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 01.01.2015р., в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, з врахуванням виплачених сум та індексів інфляції, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як особі, що стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 01.01.2015р., в розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат, з врахуванням виплачених сум та індексів інфляції.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2015р. адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2015р., зобов'язати Луцький міськрайонний суд відкрити провадження у справі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що про порушення прав на отримання зазначених компенсаційних виплат дізнався з відповіді Департаменту соціальної політики Луцької міської ради - лист №Н-799/2-060 від 01.04.2015р., в якому повідомлялось, що у видатковій частині Державного бюджету України у 2011-2014 роках передбачались кошти на відшкодування вказаної допомоги лише в розмірах, встановлених Постановою КМУ від 12.07.2005р. №562, а тому строк позовної давності варто рахувати саме з дня отримання вказаної відповіді, тобто - 01.04.2015р.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відноситься до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 та вкладкою НОМЕР_2 від 20.09.2012р.(а.с.3) та інвалідом ІІ групи захворювання, що пов'язане з катастрофою на Чорнобильській АЕС.

На звернення позивача щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі для інвалідів ІІ групи сорок п'ять мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», листами Виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.03.2015р .№Н-799/1-060 та від 01.04.2015р. №Н-799/2-060 повідомлено, що у видатковій частині Державного бюджету України у 2011-2014 роках передбачались кошти на виплату щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які покривали витрати на виплату вказаної допомоги лише в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Так, у 2011 році ОСОБА_2 нарахована та виплачена щорічна допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, в розмірі - 100 грн., у 2012 році - 120грн., у 2013-2014 роках - 120 грн. Стосовно одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, повідомлено, що у 2012 році нараховано і виплачено компенсацію сумі 284,40 грн. управлінням соціального захисту населення Хмельницької області за місцем реєстрації заявника (а.с.4-5).

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 отримував допомогу на оздоровлення за 2011, 2012, 2013, 2014 роки, у тому числі і в травні 2014 року, але в меншому розмірі чим передбачено законодавством. З позовної заяви вбачається, що у 2012 році позивачу відповідачем нараховано та виплачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю в сумі 284,40 грн. Враховуючи, що позивач дізнався про можливе порушення своїх прав ще відповідно у 2011, 2012, 2013, 2014 роках при отриманні щорічної допомоги на оздоровлення та у 2012 році при отриманні одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю в сумі 284,40 грн., то на думку суду, саме тоді в позивача була можливість звернутись до суду за захистом прав, свобод та інтересів у передбачений законом строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст.55 Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, визначеному цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на звернення до суду як складова права на судовий захист пов'язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду.

Абзацом 3 п.11 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16.03.2012р. № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду з позовами про нарахування та виплату пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, судам необхідно керуватися нормами статті 99 КАС України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вказаної статті випливає, що при визначенні моменту виникнення права на позов мають значення дві обставини. Перша - об'єктивна - наявність факту порушеного права. Друга - суб'єктивна - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права.

Встановлення у відповідних процесуальних кодексах України конкретних строків вчинення окремих процесуальних дій особами, які беруть участь у справі, на думку Конституційного суду України висловлену у рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства, здійснюється в законодавчому порядку на підставі пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При вирішення питання про відкриття провадження у справі необхідно враховувати, що предметом позову у справах, які пов'язані із соціальними виплатами, є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, тому необхідно перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір.

Частиною 1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зауважує, що поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у 2011-2014 роках отримував щорічну допомогу на оздоровлення, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії в розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 та у 2012 році - одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю, проте до відповідача та/або у суд за захистом порушеного права звернувся лише у 2015 році.

В позовній заяві позивач просить провести перерахунок та виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2011-2014 роки та одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, слід також зазначити, що в позовній заяві позивач не зазначає про причини пропуску строку звернення до суду, а з поданих до позовної заяви документів не вбачається, що такий пропущений з поважних причин.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, оскільки позовна заява подана після спливу шестимісячного строку звернення до суду, а з позовної заяви та поданих до неї документів не вбачається, що такий пропущений з поважних причин, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду, а тому підстав для скасування зазначеного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Слід зауважити, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява №20347/03), рішення від 12.03.2009р. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого право стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін;

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду адміністративний позов, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду від 03 червня 2015 року про залишення позову без розгляду у справі №161/6259/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Повний текст Ухвали виготовлено 01.09.2015р.