Справа № 2а-8555/11/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2012-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2012 р. Справа № 97516/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Обрізко І.М., Яворського І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Дембіцькій Х.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

29.07.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій неправомірними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.11.2010 року у м. Львові по вул. Пасічній працівники Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області затримали та вилучили у нього автомобіль марки «Фольксваген-Гольф» (реєстраційний номер ОСОБА_2 RР 34684), посвідчення водія та технічний паспорт на вказаний автомобіль. Посвідчення водія було повернуто позивачу 29.11.2010 року, однак вказаний автомобіль та технічний паспорт до сих пір знаходяться у Сихівському районному відділі Львівського міського управління юстиції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області як речові докази по кримінальній справі №139-3190, порушеній 08.12.2010 року за ознакам вчинення злочину, передбаченого ст.290 Кримінального Кодексу України, по факту заміни панелі номерних знаків кузова автомобіля. При цьому, позивач вважає, що в даному випадку мають місце протиправні дії працівників Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, які полягають у незаконному, всупереч встановлено ст. 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення трьохденного терміну тимчасового затримання вищевказаного автомобіля.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 109 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом не взято до уваги те, що кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України порушена за фактом „виявлення заміни панелі номерних знаків кузова; як на момент винесення постанови про порушення кримінальної справи, так і на даний час особа, яка скоїла злочин, передбачений ст. 290 КК України не встановлена, як не встановлено дату та місце вчинення злочину; у даній кримінальній справі його допитано як свідка і більше, жодних конкретних дій щодо завершення розслідування у кримінальній справі працівниками міліції не проведено, а досудове слідство у ній неодноразово зупиняюсь. Судом першої інстанції не взято до уваги, що дії Відповідача в частині вилучення та неповернення у визначений Законом термін (три дні з моменту тимчасового затримання) автомобіля є незаконними, такими, що порушують його право власності, яке гарантоване Конституцією України, дії Відповідача протирічать нормам ЦК України, КУпАП, нормам кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати дії начальника Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області по вилученню і не повернення належного йому автомобіля неправомірними.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства с захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належать вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Водночас згідно зі ст. 1 Кримінально-процесуального кодексу України, порядок провадження у кримінальних справах визначається Кримінально-процесуальним кодексом України.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до ст. 78 Кримінально-процесуального Кодексу України речовими доказами є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об'єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом'якшення відповідальності.

Як вбачається з ст. 79 Кримінально-процесуального Кодексу України речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації.

Відповідно до ст. 110 КПК України дії і постанови органів дізнання можуть бути оскаржені прокуророві або до суду. Скарги на дії і постанови органів дізнання розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Скарги на акти та дії службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в частині провадження у кримінальній справі розглядаються судом в порядку, визначеному нормами Кримінально-процесуального кодексу України.

Оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, спірні відносини, які виникають між заявниками та прокуратурою, слідчим, органом дізнання під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку прийняття заяв і повідомлень про злочини та їх розгляду регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль «Фольксваген-Гольф» (реєстраційний номер ОСОБА_2 RP №34684), який належить позивачу і громадянину ОСОБА_3 Збігнєву визнано речовим доказом у кримінальній справі, а відтак передача його на зберігання позивачу повинна вирішуватися за нормами КПК органом попереднього слідства.

Отже, вимоги заявника про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів дізнання, слідства та прокуратури під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 199 ч.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2011 року у справі № 2а-8555/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 07.02.2012 року.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді І.М. Обрізко

ОСОБА_4