Справа № 2а-16161/10/0570
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Абдукадирова К.Е.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2010 року справа №2а-16161/10/0570

приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого судді Білак С.В.,

суддів Радіонової О.О., Жаботинської С.В.

при секретарі судового засідання Васильєві Є.С.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Словянської обєднаної державної податкової інспекції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2010 року по справі № 2а-16161/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будматеріали», м. Артемівськ до Словянської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій у сумі 225 324 грн. 00 коп., у т.ч. за основним платежем 160 269 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 65 028 грн. 00 коп.; скасування податкового повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 189 253 грн. 50 коп., у т.ч. за основним платежем 126 169 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 63 084 грн. 00 коп.; визнання незаконними дій та висновків працівників Словянської обєднаної державної податкової інспекції, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будматеріали» звернувся до суду з позовом до Словянської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій у сумі 225 324 грн. 00 коп., у т.ч. за основним платежем 160 269 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 65 028 грн. 00 коп.; скасування податкового повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 189 253 грн. 50 коп., у т.ч. за основним платежем 126 169 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 63 084 грн. 00 коп.; визнання незаконними дій та висновків працівників Словянської обєднаної державної податкової інспекції.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2010 позовні вимоги частково. Скасоване податкове повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій у сумі 225 324 грн. 00 коп., у т.ч. за основним платежем 160 269 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 65 028 грн. 00 коп.; скасоване податкове повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року №/0 за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 189 253 грн. 50 коп., у т.ч. за основним платежем 126 169 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 63 084 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесульного права, а саме: пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 159 КАС України.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 02 лютого 2010 року Словянською обєднаною державною податковою інспекцією здійснена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року, наслідки якої викладені в акті перевірки від 2 лютого 2010 року № 594/23-3-06959732.

За результатами перевірки керівником податкового органу 05 травня 2010 року згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ прийняте податкове повідомлення-рішення № /1, яким позивачу визначена сума податкового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 81 696 грн. 80 коп., у тому числі 61 318 грн. 00 коп. - за основним платежем та 20 378 грн. 80 коп. - за штрафними санкціями за порушення підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР та податкове повідомлення-рішення № /1, яким позивачу визначена сума податкового зобовязання з податку на додану вартість у загальному розмірі 75 829 грн. 50 коп., у тому числі 50 553 грн. 00 коп. - за основним платежем та 25 276 грн. 50 коп. - за штрафними санкціями за порушення підпунктів 7.4.1., 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР.

На підставі наказу Словянської обєднаної державної податкової інспекції «Про проведення позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Будматеріали» від 09 квітня 2010 року № 436, у звязку з тим, що від позивача до податкового органу надійшла первинна скарга на податкові повідомлення-рішення від 13 лютого 2010 року № /0 та № /0, була проведена позапланова виїзна перевірка позивача. В наказі зазначено, що проведення позапланової виїзної перевірки викликано необхідністю врахування нових наданих первинних документів, які не були враховані плановою виїзною документальною перевіркою з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року (акт № 594/23-3-06959732 від 2 лютого 2010 року).

21 квітня 2010 року на підставі направлення на перевірку від 9 квітня 2010 року № 000325 Словянською обєднаною державною податковою інспекцією здійснена невиїзна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року, з урахуванням планової виїзної перевірки, яка оформлена актом № 594/23-3-06959732 від 2 лютого 2010 року, наслідки якої викладені в акті перевірки від 21 квітня 2010 року № 2533/23-3-06959732.

За результатами перевірки керівником податкового органу 5 травня 2010 року згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» прийняте податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу визначена сума податкового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 225 324 грн. 00 коп., у тому числі 160 296 грн. 00 коп. - за основним платежем та 65 028 грн. 00 коп. - за штрафними санкціями за порушення підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств та податкове повідомлення-рішення № 1/0, яким позивачу визначена сума податкового зобовязання з податку на додану вартість у загальному розмірі 189 253 грн. 50 коп., у тому числі 126 169 грн. 00 коп. - за основним платежем та 63 084 грн. 50 коп. - за штрафними санкціями за порушення підпунктів 7.4.1, 7.4.4. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що відповідачем не дотримані вимоги частини 6 статті 11-1 Закону № 509 щодо підстав проведення позапланової виїзної перевірки, умови допуску до її проведення, встановлені статтею 11-2 Закону № 509, а також вимоги щодо порядку оформлення її результатів, встановлені пунктами 4.3., 4.4., 4.7., 4.8. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року № 327.

Правовою підставою визначення податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням № 1/0 від 5 травня 2010 року наведені норми пункту 5.9 статті 5 та підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР. З посиланням саме на зазначені норми встановлено заниження суми приросту балансової вартості запасів на загальну суму 886 457 грн., у т.ч. за 3 квартал 2008 року на суму 256 066 грн., за 4 квартал 2008 року на суму 163 166 грн., за 1 квартал 2009 року на суму 122 888 грн., за 2 квартал 2009 року на суму 199 307 грн., за 3 квартал 2009 року на суму 145 030 грн.

В акті зазначено, що в порушення підпункту 5.2.1 пункту 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», заниження суми приросту балансової вартості запасів на сума 883 613 грн., в тому числі за 3 квартал 2008 року - 256 066 грн., за 4 квартал 2008 року - 160 323 грн., за 1 квартал 2009 року 122 888 грн., за 2 квартал 2009 року 199 306 грн., за 3 квартал 2009 року 145 030 грн., відбулося в результаті не проведення корегування тари, використання якої не підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Такі первинні документи (калькуляції, технічні умови, гости тощо) відсутні. У видаткових накладних та податкових накладних відсутні особливі умови відвантаження крейди, тобто не вказано у первинних документах у якому виді відвантажується товар, вид, наявність та кількість пакувальної тари. Списання тари (контейнерів, піддонів, мішків) не підтверджено первинними документами. Акти списання складені комірником підприємства та відображені в зворотно-сальдових відомостях по рахунках «Тара і тарні матеріали». Акти списання тари керівником підприємства не затверджені, технічний регламент, технічні умови, стандарти, калькуляції, класифікатори та інші первинні документи підтверджуючі обґрунтованість списання не надані. Таке використання ТМЦ, згідно акту перевірки, проводиться шляхом включення вартості цих ТМЦ по графі 4 «Запаси, використані не у господарській діяльності» додатка К1/1 Таблиці 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» декларації з податку на прибуток. Дане порушення було встановлено при співставленні зворотно-сальдових відомостей по рахунку 207 «Тара і рані матеріали», 206 «Готова продукція» з первинними документами (актами списання тари, актами випуску готової продукції).

В акті перевірки зазначено, що первинні документи, які підтверджують списання тари (калькуляція, технічні умови, гости тощо) відсутні. Акти списання тари керівником підприємства не затверджені, технічний регламент, технічні умови, стандарти, калькуляції, класифікатори та інші первинні документи підтверджуючі обґрунтованість списання не надані. Тобто, за змістом акту перевірки, акти списання тари, які не затверджені керівником підприємства не є належним підтвердженням списання тари.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» наказом Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2 затверджені Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку запасів.

Пунктом 6.4. цього наказу встановлено, що вартість тари при вибутті включається до виробничої собівартості готової продукції, якщо вона використовується для затарювання готової продукції безпосередньо в процесі виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, тара для фасування крейди придбавалась позивачем у ТОВ «Металл-сервіс» за договором поставки № 0506-06 від 1 липня 2006 року, ТОВ «Торговий дім «Технотон» за договором № 11 від 15 січня 2008 року, ТОВ «Торгівельно-комерційна фірма «Інтеркопмлект» за договором купівлі-продажу від 4 лютого 2008 року, ТОВ «Хімагроконтінентгрупп ЛТД» за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2008 року, ТОВ «ПАОК» за договором № 5-01/15 від 15 липня 2009 року, ТОВ «Технотон-плюс» за договором № 12 від 15 вересня 2009 року. Про придбання тари за наведеними договорами свідчать відповідні податкові накладні.

Відповідно до пункту 6.8. наказу, непридатна для використання тара може бути списана за актом про її ліквідацію, який затверджується керівником підприємства.

В матеріалах справи містяться акти на списання по рахунку 204 «Тара і тарні матеріали» за період з липня 2008 року по вересень 2009 року, складені комісією у складі працівників підприємства позивача. Зазначені акти затверджені директором підприємства.

На підставі зазначених актів складені інші акти списання: № 1/7 за липень 2008 року на суму 96 763 грн. 35 коп., № 1/8 за серпень 2008 року на суму 84 450 грн. 76 коп., № 1/9 за вересень 2008 року на суму 74 910 грн. 14 коп., № 1/10 за вересень 2009 року на суму 87 293 грн. 88 коп., № 1/11 за листопад 2008 року на суму 47 455 грн. 62 коп., № 1/12 на суму 28 173 грн. 49 коп., № 1/1 за січень 2009 року на суму 62 601 грн. 66 коп., № 1/2 за лютий 2009 року на суму 40 137 грн. 35 коп., № 1/3 за березень 2009 року на суму 20 173 грн. 89 коп., № 1/4 за квітень 2009 року на суму 44 714 грн. 90 коп., № 1/5 за квітень 2009 року на суму 85 890 грн. 73 коп., № 6/4 за червень 2009 року на суму 68 700 грн. 06 коп., № 1/7 за липень 2009 року на суму 52 653 грн. 82 коп., № 1/8 за серпень 2009 року на суму 49 326 грн. 93 коп., № 1/9 за вересень 2009 року на суму 43 049 грн. 69 коп.. Ці акти також затверджені директором підприємства.

Зазначені акти списання відповідають даним додатку № 2 до акту перевірки № 2533/23-3-06959732 від 21 квітня 2010 року «Розрахунок списання тари за бухгалтерським обліком ТОВ «Будматеріали». Крім того, з ату перевірки вбачається, що податковим органом були досліджені зворотно-сальдові відомості по рахунку 204 «Тара і тарні матеріали», в яких були відображені зазначені акти списання.

Як встановлено судом, вартість тари включена позивачем до валових витрат на виробництво готової продукції (крейди), як таку, що використовується для затарювання готової продукції, згідно з вимогами пункту 6.4. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2 та статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Акти списання затверджені керівником підприємства, отже, відповідають вимогам пункту 6.8. наказу Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2 та мають ознаки первинних документів, встановлені статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до пункту 5.9. статті 5 «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР, платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Згідно з підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону № 334, до складу валових витрат включаються сума будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Отже, якщо в п. 5.3 - 5.7 вказаного вище Закону містяться певні обмеження чи є пряма заборона щодо включення певних витрат до складу валових витрат, таке включення вважаються неправомірними. В цих пунктах не зазначено про неможливість віднесення до складу валових витрати, повязаних із списанням запасів (зокрема тари).

Відповідно до пункту 5.3.9. пункту 5.3. статті 5 Закону № 334, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 5.11. статті 5 Закону № 334, встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Колегія суддів на приймає посилання відповідача на те, що списання тари (контейнерів, піддонів, мішків) не підтверджено первинними документами, окрім актів списання тари, які не затверджені керівником підприємства, оскільки в судовому засіданні встановлено, що акти списання керівником підприємства затверджені. Крім того, відповідач не заперечує те, що ці акти відображені в бухгалтерському обліку позивача, а саме - в зворотно-сальдових відомостях по рахунках «Тара і тарні матеріали».

Колегія суддів не приймає посилання відповідача на те, що позивачем не надано технічний регламент, технічні умови, стандарти, калькуляції, класифікатори та інші первинні документи підтверджуючі обґрунтованість списання, оскільки, за змістом норм пункту 5.3.9. пункту 5.3., пункту 5.11. статті 5 Закону № 334, підставою для не включення до складу валових витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Таким чином, закон не вимагає наявність будь-яких додаткових документів для підтвердження віднесення до складу валових витрат підприємства сум, які вже підтверджені первинними документами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем неправомірно встановлено порушення позивачем вимог норм 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону № 334.

Щодо порушення пункту 5.9. статті 5 Закону № 334, яке полягає в тому, що позивачем не проведено коригування тари, використання якої не підтверджено первинними бухгалтерськими документами шляхом виключення вартості таких ТМЦ по графі 4 «Запаси, використані не у господарській діяльності» додатка К 1/1 Таблиці «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» Декларації з податку на прибуток на суму 883 613 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.9. статті 5 Закону № 334, платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Валові витрати, які не повязанні з господарською діяльністю підлягають обовязковому коригування. Таке коригування проводиться через перерахунок за пунктом 5.9. статті 5 Закону № 334, а саме: вартість товарно-матеріальних цінностей, використаних не в господарській діяльності, відображається у графі 4 таблиці 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» додатка К1/1 до декларації. Цим валові витрати уточняються, в результаті чого, вартість товарно-матеріальних цінностей, які не використовуються в господарській діяльності не потрапляють до валових витрат.

Колегією суддів встановлено, що, використання тари підтверджено первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно довідки Державного комітету статистики України, виданого Управлінням статистики у місті Словянську № 577/03-17-06 позивач займається добуванням крейди. Отже, витрати на її фасуванням прямо повязані з господарською діяльністю позивача та не підлягають коригування шляхом перерахунку за пунктом 5.9. статті 5 Закону № 334 та відображенню у графі 4 таблиці 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» додатка К1/1 до декларації з податку на прибуток.

Таким чином, відповідачем неправомірно встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.9. статті 5 Закону № 334, оскільки витрати, повязані з господарською діяльністю не підлягають коригуванню.

Щодо порушення підпункту 5.2.1 пункту 5.2., пункту 5.9. статті 5 Закону № 334, яке полягає в тому, що позивачем не в повному обсязі відображено корегування запасів з використання паливно-мастильних матеріалів в 4 кварталі 2008 року по графі 4 «Запаси, використані не в господарській діяльності» додатку К1/1 до рядка 04.2. декларації з податку на прибуток , в результаті чого занижено приріст балансової вартості запасів на суму 444 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів приходить до висновку, що автомобіль марки MITSUBISHI АН 3272 протягом 4 кварталу 2008 року використовувався позивачем для службових поїздок. Отже, витрати на пальне, використане з метою експлуатації цього автомобіля та підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку, згідно вимог підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону № 334, відноситься до складу валових витрат нарахованих протягом 4 кварталу 2008 року у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

Посилання відповідача на корегування запасів з використанням паливно-мастильних матеріалів не в повному обсязі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в акті перевірки не зазначено, в чому саме полягає коригування запасів не в повному обсязі. Інших документів, підтверджуючих доводи відповідача про коригування запасів не в повному обсязі відповідачем не надані. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено заниження приросту балансової вартості запасів на суму 444 грн.

Колегією суддів встановлено, що витрати на пальне здійснені з метою експлуатації службового автомобіля та підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», отже, згідно вимог підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону № 334, відноситься до складу валових витрат у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг). Такі витрати повязані з господарською діяльністю позивача та не підлягають коригування шляхом перерахунку за пунктом 5.9. статті 5 Закону № 334 та відображенню у графі 4 таблиці 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» додатка К1/1 до декларації з податку на прибуток.

Щодо порушення позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2., пункту 5.9. статті 5 Закону № 334, в частині не проведення корегування використаних ТМЦ на поліпшення основних засобів по рахунку 281 «Товари», в результаті чого занижено приріст балансової вартості запасів на суму 2 399 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону № 334, до складу валових витрат включаються сума будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Пункти 5.3 - 5.7 вказаного Закону не містять обмеження чи заборони щодо включення витрат до складу валових витрат на поліпшення основних засобів.

Відповідно до підпункту 8.7.1. пункту 8.7. статті 8 Закону № 334, платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до пункту 5.3.9. пункту 5.3. статті 5 Закону № 334, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 5.11. статті 5 Закону № 334, установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

З матеріалів справи вбачається, що актом списання № 3 на по рахунку 281 «Будівельні матеріали» за жовтень 2008року, складений комісією у складі працівників підприємства позивача, затвердженим директором підприємства (арк. справи 128), позивач списав будівельні матеріали на потреби підприємства «Затверджувач к» Сement sc-2000 «UT-R20 40 гр на суму 94 грн. 52 коп. та Клей для плітки стандарт РК-10 (25кг) на суму 2 304 грн. 00 коп., всього на суму 2 398 грн. 52 коп.

На підставі зазначеного акту складений інший акт списання № 3 матеріалів використаних у виробництві та інші потреби підприємства за жовтень 2008 року на загальну суму 2 398 грн. 52 коп., який є свідченням того, що будівельні матеріали були використані на потреби підприємства. Цей акт також затверджений директором підприємства.

Колегія суддів зазначає, що критерієм включення до складу валових витрат убутку балансової вартості забасів є те, що балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду.

Відповідачем не доведено того, що позивачем занижено приріст балансової вартості запасів на суму 2 399 грн. 00 коп., оскільки відповідачем не доведено, що балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду (тобто є приріст балансової вартості запасів), що є підставою включення приросту балансової вартості запасів на суму 2 399 грн. 00 коп. до валових доходів підприємства. Крім того, в акті перевірки взагалі не зазначено коригування яких саме ТМЦ на поліпшення основних засобів по рахунку 281 «Товари» призвело до заниження приросту балансової вартості запасів на суму 2 399 грн.

Крім того, акт списання № 3 будівельних матеріалів на загальну суму 2 398 грн. 52 коп. підтверджує їх використаних у господарській діяльності позивача, що не потребує коригування шляхом перерахунку за пунктом 5.9. статті 5 Закону № 334 та відображенню у графі 4 таблиці 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» додатка К1/1 до декларації з податку на прибуток.

Правовою підставою визначення податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням № /0 від 5 травня 2010 року наведені норми підпунктів 7.4.1, 7.4.4. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». З посиланням саме на зазначену норму висновками акту перевірки визначене, що платником податку до податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість за тару (контейнери, піддони, мішки), списання яких не підтверджено первинними документами, у звязку з чим завищено податковий кредит за період з 1 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року на суму 176 722 грн. В акті перевірки зазначено, що дане порушення було встановлено при співставленні зворотно-сальдових відомостей по рахункам «Тара і тарні матеріали», 206 «Готова продукція» з первинними документами (акти списання тари, акти випуску готової продукції) (арк. справи 117 - 119).

Відповідно до преамбули Закону України «Про податок на додану вартість», зазначений Закон, серед іншого, визначає статус платників податку на додану вартість, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету. Стаття 7 зазначеного Закону визначає порядок, підстави та терміни формування податкового кредиту.

Підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», норми якого, визначають, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, у тому числі у звязку з придбанням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Абзац третій даного підпункту передбачає, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 7.4.4. пункту 7.4 статті 7 Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно із пунктом 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 7.5.1. пункту 7.5. статті Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно довідки Державного комітету статистики України, виданого Управлінням статистики у місті Словянську № 577/03-17-06, позивач займається добуванням крейди. Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, тара для фасування крейди придбавалась позивачем у ТОВ «Металл-сервіс», ТОВ «Торговий дім «Технотон», ТОВ «Торгівельно-комерційна фірма «Інтеркопмлект», ТОВ «Хімагроконтінентгрупп ЛТД», ТОВ «ПАОК», ТОВ «Технотон-плюс».

В матеріалах справи містяться податкові накладні, отримані позивачем, які свідчать про придбання тари у зазначених юридичних осіб, які підвереджують право позивача на формування податкового кредитиву у відповідності до підпункту 7.5.1. пункту 7.5. Закону України «Про податок на додану вартість».

Колегія суддів не приймає висновок податкового органу, зроблений в акті перевірки з посиланням на підпункт 7.4.4. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» про те, що відсутність намірів у позивача використовувати тару у власній господарській діяльності позбавляє його права на формування податкового кредиту, оскільки підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит вважається факт отримання ним податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів.

Факт списання товарів, не підтверджений первинними документами, згідно приписів підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону, не є підставою не включенню сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з винсовком суду першої інстанції, що актом перевірки не доведені порушення податкового законодавства норм підпункту 5.2.1. пункту 5.2., пункут 5.9. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпунктів 7.4.1, 7.4.4. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а відповідачем як субєктом владних повноважень, згідно норм частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведена правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, у звязку з чим позовні вимоги в частині скасування спірних повідомлень-рішень, підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Словянської обєднаної державної податкової інспекції - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2010 року по справі № 2а-16161/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будматеріали», м. Артемівськ до Словянської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій у сумі 225 324 грн. 00 коп., у т.ч. за основним платежем 160 269 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 65 028 грн. 00 коп.; скасування податкового повідомлення-рішення від 5 травня 2010 року № /0 за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 189 253 грн. 50 коп., у т.ч. за основним платежем 126 169 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 63 084 грн. 00 коп.; визнання незаконними дій та висновків працівників Словянської обєднаної державної податкової інспекції залишити без змін.

Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 24 вересня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: С.В. Білак

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_5