Справа № 2а-918/10
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 р. Справа № 49061/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Обрізко І.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 грудня 2010 року у справі № 2-а-918/10 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 25.11.2010 року звернувся до суду із адміністративним позовом, якими просив зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області нарахувати та виплатити в його користь не виплачене як дитині війни підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні», за січень-жовтень 2010 року.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 грудня 2010 року позов задоволено : визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області щодо не нарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії передбаченого ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні»,, зобовязано управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області нарахувати та виплатити позивачу за період з 25.05.2010 р. по 31.10.2010 р. доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та починаючи з 01.10.2010 року проводити нарахування та виплату позивачу щомісячно підвищення до пенсії на підставі положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

З таким рішенням суду не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги за апеляційною скаргою мотивує тим, що виплата підвищення до пенсії дітям війни відповідачем здійснювалась відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік і в межах передбачених ним видатків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу як дитині війни відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист війни» пенсія повинна підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно застосував піврічний строк звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, а також дійшов правильного висновку щодо визначення періоду, за який необхідно здійснювати перерахунок пенсії позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо здійснення позивачу нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії за 2010 рік підлягають задоволенню, так як Законом України «Про Державний бюджет на 2010 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей» не зупинено. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2010 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2010 роки, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, відповідач у 2010 році, повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому, оскільки позивач звернувся до суду 25.11.2010 року, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах піврічного строку звернення до суду за період з 25.05.2010 року до 31.10.2010 року.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог починаючи з 01.11.2010 року, оскільки обмеження кінцевою датою періоду призначення та перерахунку пенсії суперечить самій правовій природі інституту призначення, перерахунку та виплати пенсії.

Оскільки позивач звернувся до суду 25.11.2010 року, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах піврічного строку звернення до суду з 01.11.2010 року до настання обставин, з якими закон пов'язує припинення виплати.

Мотиви та доводи, наведені у апеляційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки чинним законодавством повноваження по нарахуванні та виплаті пенсій в Україні покладені саме на органи Пенсійного фонду, а відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Крім того, розмір мінімальної пенсії за віком, на 30% якої підвищується пенсія дітям війни, визначається відповідно до положень статті 62 Закону України «Про державний бюджет України» та статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Поряд з тим, відповідно до ст .6 ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні» позивачу при нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни слід збільшити розмір такого на 20%, оскільки позивач проживає в гірському населеному пункті України, що підтверджується відповідним посвідченням у справі.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст.160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 211, 212, 254 КАС України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 грудня 2010 року у справі № 2-а-918/10 без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ: І.М. ОБРІЗКО

ОСОБА_2