Справа № 2а-2288/09/0770
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2012-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012 р. Справа № 81193/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.10.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Закарпатській області ОСОБА_2 про зобовязання відсторонити старшого слідчого відділу по розслідуванню дорожньо-транспортних пригод ОСОБА_3 від розслідування кримінальної справи № 1181205, -

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Закарпатській області ОСОБА_2 про зобовязання відсторонити старшого слідчого відділу по розслідуванню дорожньо-транспортних пригод ОСОБА_3 від розслідування кримінальної справи № 1181205.

В позові ОСОБА_1 покликається на те, що й відмовою відповідача дати позивачу відповідь на її звернення.

У подальшому під час судового розгляду справи позивач неодноразово змінювала позовні вимоги й у судовому засіданні 9 квітня 2009 року позивач ОСОБА_4, користуючись своїм правом змінювати предмет та підставу позову, подала суду чергову заяву про зміну позовних вимог. У цій заяві позивач вказала, що просить також визнати незаконними дії начальника слідчого управління ГУ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 щодо розслідування кримінальної справи, зобов'язати відвести старшого слідчого СВ по розслідуванню ДТП ГУ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_3

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 до заступника прокурора Закарпатської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, визнання незаконними дій начальника СУ ГУМВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 щодо розслідування кримінальної справи , зобов'язання відвести старшого слідчого СВ по розслідуванню ДТП ГУ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_3 були роз'єднані в самостійні провадження.

24 квітня 2009 року ОСОБА_1 у межах адміністративної справи № 2а -2288/09/0770 за її позовом до начальника СУ ГУ МВС України подала суду заяву, де вказала такі позовні вимоги до начальника СУ ГУ МВС України в Закарпатській області: про визнання незаконними дій щодо контролю за розслідуванням кримінальної справи №1181205 та порушення ним конституційного права позивача на правосуддя, зобов'язання вжити заходів до поновлення цього права, зобов'язання начальника СУ ГУ МВС України ОСОБА_2 не вчиняти ніяких дій адміністративного характеру щодо громадянина ОСОБА_5

У судове засідання 4 червня 2009 року позивач ОСОБА_1 та відповідач не з'явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Про причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання слухання справи було відкладено на 8 жовтня 2009 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що являється потерпілою у кримінальній справі , порушеній за фактом ДТП з участю громадянина ОСОБА_5 за п. 2 ст.286 КК України. Відповідач -начальник СУ ГУМВС України в Закарпатській області полковника міліції ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх обов'язків по здійсненню контролю за розслідуванням цієї кримінальної справи. Так, на звернення позивача відповідач відповідає формально без здійснення відповідної перевірки викладених позивачем фактів, є упередженим. Крім того, у даній кримінальній справі має місце фальсифікація доказів, що мають значення для вирішення справи. Також відповідач не виконав зазначені в листі Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2007 року за підписом начальника Управління Г СУ МВС України ОСОБА_6 вказівки провести службову перевірку та притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності. Також відповідач належним чином не реагував на лист обласної прокуратури від 9 квітня 2008 року, де вказано, що при розслідуванні допущена тяганина та неповнота досудового слідства. Разом з тим, слідчого Зубаку В.В. не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Позивач зазначила, що вона 3 вересня 2007 року звернулася до начальника УМВС України в Закарпатській області. Разом з тим, листом за підписом заступника начальника управління ОСОБА_2 у задоволенні відводу слідчого Зубаки В.В. було відмовлено. Вважає таку відмову неправомірною й такою, що порушує її права. Також позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що змісти позовної вимоги до начальника слідчого управління ГУМВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 про зобов'язання не вчиняти дій адміністративного характеру щодо ОСОБА_5 полягає в тому, що вона вважає, що відповідач має намір притягнути ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.10.2009 року позовну заяву ОСОБА_1 до начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Закарпатській області ОСОБА_2 про зобовязання відсторонити старшого слідчого відділу по розслідуванню дорожньо-транспортних пригод ОСОБА_3 від розслідування кримінальної справи № 1181205 задоволено частково, а саме зобовязано начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області ОСОБА_2 надіслати заяву ОСОБА_1 від 3 вересня 2007 року прокурору для вирішення заявленого відводу слідчому Зубаки В.В. у відповідності до вимог ст. 60 Кримінально - процесуального кодексу України. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом не вирішено всіх позовних вимог та допущено порушення процесуальних та правових норм при розгляді справи. Позивач звернулася до суду, щоб відстояти своє право на правосуддя. Однак цей доступний засіб вирішення юридичного спору в адміністративному суді не знайшов правового захисту. Виходячи із змісту постанови „Захист прав, свобод та інтересів є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, прийняте судом рішення щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє є неправильним." Це твердження суперечить ст.6 ч. 1 КАС України „Кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. 4 роки тяганини в слідчих органах - термін занадто тривалий для розслідування ДТП.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи в позові ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб"єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Частиною 2 ст.2 КАС Україна встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб"єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 3 вересня 2007 року звернулася до начальника УМВС України в Закарпатській області із заявою , якою просила призначити іншого слідчого з розслідування кримінальної справи по факту дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої загинув її батько.

12 вересня 2007 року заступником начальника управління ОСОБА_2 ОСОБА_1 було надано відповідь щодо результатів розгляду заяви про відвід слідчого та повідомлено позивача про відсутність підстав для задоволення відводу з посиланням на статтю 60 Кримінально - процесуального кодекс) України .

Таким чином, оскільки у цьому випадку відповідачем не було прийнято жодного процесуального рішення, інший порядок судового провадження щодо цих правовідносин законодавством не передбачено, відповідач у цьому спорі виступав як суб"єкт владних повноважень, даючи відповідь на звернення позивача, а так спір щодо неправомірності дій відповідача при розгляді заяви позивача слід вирішувати у порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 4 ст. 60 Кримінально - процесуального кодексу України заява про відвід або самовідвід слідчого і особи, яка провадить дізнання, подається прокуророві, який розглядає і вирішує її протягом двадцяти чотирьох годин.

Закон не визначає форми відводу. Заява про відвід обов'язково повинна знайти відображення в матеріалах справи. Мотивована заява про відвід чи самовідвід слідчого чи особи, яка провадить дізнання, може бути подана на будь-якому етапі досудового слідства чи дізнання.

Заява про відвід слідчого чи особи, яка провадить дізнання, подається безпосередньо прокуророві, який має право вирішувати ці питання. Якщо заява про відвід подається особі, яка провадить дізнання, чи слідчому, посадовій особі управління Міністерства внутрішніх справ України то її необхідно прийняти і передати прокурору з доданими поясненнями з приводу обставин, які послугували підставами для відводу.

Згідно статті 4 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствам», установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Таким чином, відповідач - заступник начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області не передавши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід слідчого Зубаки В.В. від розслідування кримінальної справи за фактом дорожньо - транспортної пригоди прокурору для прийняття рішення, та відмовивши у задоволенні відводу, перевищив свої повноваження, чим фактично позбавив ОСОБА_1 права на вирішення її заяви про відвід слідчого у відповідності до ст. 60 Кримінально-процесуального кодексу України та відповідне оскарження рішення , прийнятого за наслідками вирішення заяви про відвід , оскільки не був складений процесуальний документ.

Таким чином, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту й позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Суд констатує, що позивач звернулася до суду з позовом 22 жовтня 2008 року, тобто після спливу передбаченого ст. 99 КАС України річного строку з дня, коли одержала відповідь відповідача щодо відхилення заяви про відвід слідчого від 12 вересня 2007 року. Разом з тим, оскільки відповідач в судове засідання не заявився та не наполягав на цьому, суд вправі не застосовувати передбачені законом наслідки пропуску строку, передбачені ч. 1 ст. 100 КАС України.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання начальника СУ ГУ МВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 не вчиняти дій адміністративного характеру щодо громадянина ОСОБА_5, такі задоволенню не підлягають, оскільки відповідач згідно норм Закону України „Про міліцію» не наділений повноваженнями такі дії вчиняти, й згідно пояснень позивача в судовому засіданні вона вважає, що він може їх вчинити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявлені нею позовні вимоги, що являється потерпілою у кримінальній справі, порушеній за фактом ДТП з участю громадянина ОСОБА_5 за п. 2 ст.286 КК України. Відповідач - начальник СУ ГУМВС України в Закарпатській області полковника міліції ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх обов'язків по здійсненню контролю за розслідуванням цієї кримінальної справи. Так, на звернення позивача відповідач відповідає формально без здійснення відповідної перевірки викладених позивачем фактів, є упередженим. Крім того, у даній кримінальній справі має місце фальсифікація доказів, що мають значення для вирішення справи . Також відповідач не виконав зазначені в листі Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2007 року за підписом начальника Управління Г СУ МВС України ОСОБА_6 вказівки провести службову перевірку та притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності. Також відповідач належним чином не реагував на лист обласної прокуратури від 9 квітня 2008 року , де вказано . що при розслідуванні допущена тяганина та неповнота досудового слідства . Разом з тим, слідчого Зубаку В.В. не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності . Позивач зазначила, що вона 3 вересня 2007 року звернулася до начальника УМВС України в Закарпатській області. Разом з тим, листом за підписом заступника начальника управління ОСОБА_2 у задоволенні відводу слідчого Зубаки В.В. було відмовлено. Вважає таку відмову неправомірною й такою, що порушує її права . Також позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, щ о змісту позовної вимоги до начальника слідчого управління ГУМВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 про зобов'язання не вчиняти дій адміністративного характеру щодо ОСОБА_5 полягає в тому ,що вона вважає, що відповідач має намір притягнути ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

З урахуванням викладеного, для забезпечення однакового і правильного застосування норм чинного законодавства стосовно визначення судової юрисдикції щодо вирішення цієї категорії справ вважаємо за необхідне надати судам такі розяснення.

При вирішенні питання про визначення судової юрисдикції щодо вирішення справ за скаргами (позовними заявами) на рішення, дії чи бездіяльність органів дізнання, слідства та прокуратури слід виходити з такого.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Варто зазначити, що при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Водночас судам слід звернути увагу на те, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Тому, враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому відповідно до статей 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України дії органів дізнання, слідчого, прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу незалежно від місця вчинення злочину. При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Отже, кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

У звязку з цим необхідно зазначити, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, спірні відносини, які виникають між заявниками та прокуратурою, слідчим, органом дізнання під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку прийняття заяв і повідомлень про злочини та їх розгляду регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України.

Крім того, захист прав заявників, з урахуванням обовязковості дотримання вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшла заява, перевірити, чи містить звернення викладені ознаки суспільно небезпечного діяння, встановленого Кримінальним кодексом України, відповідність заяви вимогам статті 95 Кримінально-процесуального кодексу України, дотримання відповідачем інших приписів, установлених Кримінально-процесуальним кодексом України.

Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав заявника.

За таких обставин вимоги заявника про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів дізнання, слідства та прокуратури під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.10.2009 року у справі № 2а-2288/09 скасувати та закрити провадження у справі № 2а-2288/09.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_7