Справа № 2а/1970/3872/11
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р. Справа № 21936/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача Гулько В.В.,

представника позивача Мартинюка Т.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року по справі за позовом Приватного підприємства «Торговий дім Ватра» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року Приватне підприємство «Торговий дім Ватра» (надалі ПП «Торговий дім Ватра») звернулось до суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції (надалі - Тернопільська ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 23.09.2011 року № .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки є безпідставними, оскільки реальність господарської операції на підставі договору поставки між ПП «Торговий дім Ватра» та ФОП Гулько В.В. підтверджені належними доказами. Крім того, зазначає, що обставини, з якими відповідач пов'язує нікчемність договору від 04.01.2010 року, а саме те, що ФОП Гулько В.В. є пов'язаною особою з позивачем, оскільки одночасно є засновником та директором останнього є безпідставними, відтак вважає, що укладаючи договір на поставку товарів, Гулько В.В. мав право на підписання договору з ФОП Гулько В.В. Позивач також зазначає, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки здійснено відповідачем з порушенням вимог Податкового Кодексу України, оскільки факт ініціювання проведення такої перевірки пов'язаний з ненаданням платником податків пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу, а такі пояснення були надані.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення рішення Тернопільської ОДПІ від 23.09.2011 року № .

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що надані позивачем первинні документи підтверджують фактичне здійснення господарської операції, порушень податкового законодавства позивач не допустив, а тому оскаржуване податкове повідомлення- рішення слід скасувати.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Тернопільська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 01.09.2011 року до 07.09.2011 року посадовими особами Тернопільської ОДПІ була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Торговий дім Ватра» щодо документального підтвердження господарських відносин з ФОП Гулько В.В. за період з 01.01.2010 року по 31.03.2011 року, за результатами якої складено акт від 07.09.201 року № 629/15-01/36268580 (а.с.22-26).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5.3, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а зокрема включення до складу скоригованих валових витрат суми витрат по взаєморозрахунках з ФОП Гулько В.В. в розмірі 24994,95 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на суму 6248,00 грн; ч.1 ст. 203, ч.2 ст.203, п.1.2 ст. 215, ст.228, п.3 ст. 238 Цивільного кодексу України.

На підставі вказаного Акта перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 23.09.2011 року № , яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 46675,00 грн (в т.ч. за основним платежем - 38589,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 8086,00 грн.) (а.с. 27).

Зазначених вище висновків податковий орган дійшов, зокрема, на підставі того, що в ході перевірки встановлено проведення господарських операцій між ПП «Торговий дім Ватра» та СПД Гулко В.В., які не мали реального товарного характеру та були вчинені без мети настання реальних наслідків. Відповідач вважає, що укладений між позивачем і контрагентом договір поставки є нікчемним.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї ж статті Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що факт надання товарів позивачеві з боку ФОП - Гулько В.В. документально підтверджується. Твердження податкового органу про відсутність факту поставки товарів та послуг ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доведені не були, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для висновку суду щодо реальності господарської операції.

Щодо включення позивачем до валових витрат 129364,31 грн. за наслідками господарської операції з ФОП Гулько В.В., який, водночас, є учасником позивача, а саме засновником та директором ПП «Торговий дім Ватра», то судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2010 між позивачем та ФОП Гулько В.В. був укладений договір про поставку товарів.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що договір фактично виконаний сторонами, що підтверджується податковими і видатковими накладними, банківськими виписками, що містяться в матеріалах справи.

Щодо доводів податкового органу про пов'язаність ПП «Торговий дім Ватра» з ФОП Гулько В.В. в розумінні п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час спірних правовідносин) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

За змістом п.5.2 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 №984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

З матеріалів справи слідує, зокрема з акту перевірки, що податковий орган підставою визначення позивачу спірного податкового зобов'язання вказує порушення останнім вимог пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно до якого не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до змісту наведеної норми платник податку не має права до складу валових витрат лише ті витрати, які не підтверджені визначеними законодавством необхідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Тобто, в даному випадку підставою для виключення податковим органом за результатами перевірки такого платника із складу валових витрат певних сум і як наслідок визначення йому відповідного податкового зобов'язання з податку на прибуток, є саме відсутність документального підтвердження реального здійснення господарських операцій та їх належне документування і відображення в бухгалтерському обліку.

Як зазначено вище, під час проведення перевірки, а також під час судового розгляду справи позивач надав первині документи, що відповідають вимогам, передбаченим Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», які в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій ПП «Торговий дім Ватра» з ФОП Гулько В.В.

Колегія суддів зазначає, що ні в акті, ні під час судового розгляду, податковим органом не наведено та не описано (не доведено), із покликанням на первинні документи, жодної господарської операції (події, факту), яка б мала своє відображення в бухгалтерському обліку позивача та відповідно належним чином її результати не були відображені у податковому обліку (у валових доходах та валових витратах за відповідні періоди) і навпаки.

Доводи відповідача у цій частині є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог податкового законодавства, правил бухгалтерського та податкового обліку.

На правильність наведеного вказує і правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2012 року в справі №21-737во10 про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для визнання правочину недійсним на підставі ч.3 ст.228 ЦК України та ч.1 ст.207 ГК України є завідома суперечність спірного правочину інтересам держави та суспільства.

Зазначені норми повинні застосовуватися у податкових спорах із урахуванням функцій та повноважень контролюючих органів у розумінні ПК України, які покладені на них чинним законодавством.

Функції контролюючих органів визначені ст.19-1 ПК України, чинною на момент прийняття спірного податковогох повідомлення-рішення.

Зокрема, згідно із пп.19-1.1.1 п.19-1.1 цієї ж статті контролюючі органи здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом.

Виходячи з цього, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи.

В інших випадках аналіз дотримання чинного законодавства при укладенні та/або виконанні правочинів, у тому числі на предмет порушення інтересів держави, не належить до компетенції податкових органів.

Можливе недотримання вимог інших галузей законодавства при укладенні правочинів, якими опосередковані спірні господарські операції, не свідчить про спрямованість відповідних правочинів на ухилення від оподаткування.

В розглядуваній справі спірний Договір був належним чином відображений позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що Договір та/або його виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, апеляційним судом не встановлено.

Посилання контролюючого органу на можливі порушення норм інших галузей законодавства у розглядуваній справі не впливають на правильність ведення податкового обліку, а тому не можуть свідчити про порушення інтересів держави у фіскальній сфері.

Крім того, для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, необхідно встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Відповідних обставин у розглядуваній справі встановлено не було.

Оцінка ж правомірності укладення та виконання Договору в розрізі цивільного законодавства, знаходиться поза межами предмету цього спору.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, податковий орган не надав суду належних та допустимих доказів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предметів спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів та робіт, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про фіктивність (нереальність, безтоварність) правочинів або невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року у справі № 2а-10444/11/1370- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий: Судді: О.Б. Заверуха О.М. Гінда В.Я. Качмар