Справа № 2а-4635/09/0504
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сенчишин Ф.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року справа №2а-4635/09/0504 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Білак С.В.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Костроміної Г.С.

за участю позивача: ОСОБА_3

за участю відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька на постанову Будьоннівського районного суду м.Донецька від 10 листопада 2009р. у справі № 2а-4635/09/0504 (головуючий І інстанції Сенчишин Ф.М.) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька про стягнення щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька про зобовязання виплатити підвищення до пенсії за період з 01.01.2007 року відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Будьоннівського районного суду м.Донецька від 10 листопада 2009р. у справі № 2а-4635/09/0504 частково задоволений позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька, внаслідок чого зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_3 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 29.09.2008р. по 31.12.2008р.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач віднесений до соціальної групи Дитина війни відповідно до вимог ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, що не заперечується відповідачем та підтверджено датою його народження у паспорті та відповідною відміткою органу соціального захисту населення у пенсійному посвідченні позивача про наявність у нього правового статусу «дитина війни».

З апеляційної скарги встановлено, що позивач отримував підвищення до пенсії, як дитина війни, за період, який оскаржений пенсійним органом, у розмірі, меншому ніж 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни № 2195-ІV від 18.11.2004р. в редакції, яка діяла до 01.01.2007 р., дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни на 2007 рік та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону про соціальний захист дітей війни та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-IV, щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни у редакції 2004 року поновили свою дію у 2007 році з 9 липня 2007 року, у 2008 році з 22 травня 2008 року. Отже, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених Законом про соціальний захист дітей війни, мають діти війни: за 2007 рік з 9 липня до 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22 травня до 31 грудня 2008 року. Відповідно у 2007 році у період із 1 січня до 8 липня 2007 року та у 2008 році з 1 січня до 21 травня 2008 року положення законів про Державний бюджет на ці роки були чинними та підлягали виконанню.

Статтями 71 Закону України від 26 грудня 2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та 70 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Колегія суддів вважає, що оскільки наведені норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати, то їхня дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком, а не від розміру мінімальної заробітної плати.

Вихідним критерієм обчислення розміру підвищення до пенсії, встановленого статтею 6 Закону від 18 листопада 2004 року № 2195-IV, є мінімальна пенсія за віком. Законодавчо розмір мінімальної пенсії за віком установлено лише статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка й підлягає застосуванню під час розгляду таких спорів. При цьому положення частини третьої вказаної статті не є перешкодою для застосування встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки законодавство не містить іншої правової норми, якою було б установлено розмір мінімальної пенсії за віком.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги з 29.09.2008р. по 31.12.2008р. обґрунтовано виходив з того, що позивач як дитина війни має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції,чинної на дату звернення позивача з позовом та прийняття судового рішення) визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст.100 цього Кодексу, за приписами якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 29.09.09р. За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо порушення позивачем встановленого законом строку звернення до суду за період з 01.01.2007р. по 29.09.2008р.

Відповідач у запереченні на позов наполягав на застосуванні строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску строку та не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин. Юридична необізнаність, на думку колегії суддів, не може визначатися поважною причиною. Доказів, що засвідчують тривале захворювання, що не давало можливості звернутися з позовом та призначити представника, інші причини, які не залежали від волі позивача, до суду надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2007р. по 29.09.2008р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька на постанову Будьоннівського районного суду м.Донецька від 10 листопада 2009р. у справі № 2а-4635/09/0504 - залишити без задоволення.

Постанову Будьоннівського районного суду м.Донецька від 10 листопада 2009р. у справі № 2а-4635/09/0504 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: С.В. Білак

ОСОБА_2