Справа № 813/6659/14
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 р. Справа № 876/1387/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря: Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеннер-Україна» до Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кеннер-Україна» (далі - ТзОВ «Кеннер-Україна») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - Миколаївська ОДПІ), в якому просило суд скасувати частково повідомлення - рішення Миколаївської ОДПІ від 18.09.2014 року № у частині щодо зменшення суми від»ємного значення об»єкта оподаткування податком на прибуток за звітній період 12.2013 року у розмірі 115500,00 грн., за звітній період 12.2011 року - у розмірі 110261,00 грн.; скасувати частково повідомлення - рішення Миколаївської ОДПІ від 18.09.2014 року № у частині щодо зменшення розміру від»ємного значення суми податку на додану вартість за звітній період 12.2013 року у розмірі 33124,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч діючому податковому законодавству, Порядку оформлення результатів документальних перевірок, висновки перевіряючого органу щодо питань дотримання податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, ґрунтуються виключно на власних нічим не обґрунтованих припущеннях про те, що відповідні господарські операції не відбулись, та через неправильне застосування норм податкового і цивільного законодавства. Реальність виконання господарських операцій підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами. Протиправними, на думку позивача, слід вважати доводи контролюючого органу з посиланням на акти інших податкових інспекцій щодо неможливості проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, оскільки такі не містять жодних відомостей про операції з позивачем.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2015 року позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Миколаївської ОДПІ від 18.09.2014 року № в частині зменшення суми від»ємного значення об»єкта оподаткування податком на прибуток за звітній період - грудень 2013 року в розмірі 115500,0 грн., за звітній період - грудень 2011 року в розмірі 110261,00 грн. та № у частині щодо зменшення розміру від»ємного значення суми податку на додану вартість за звітній період - грудень 2013 року у розмірі 33124,00 грн.

Відповідач постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що Миколаївська ОДПІ при перевірці діяла в межах норм ПК України. У позивача відсутні товарно-транспортні накладні на перевезення товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Просить постанову першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ТзОВ «Кеннер-Україна» зареєстроване державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області. Свідоцтво про державну реєстрацію від 28.03.2006 року №462579, номер запису про державну реєстрацію - 0000371, код за . Взято на податковий облік в ДПІ Миколаївському районі 04.04.2006 року за №52, станом на 11.08.2014 року перебуває на обліку в Миколаївської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Посадовими особами Миколаївської ОДПІ проведено виїзну планову перевірку ТзОВ «Кеннер-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 01.09.2014 року №517/13-21-22-00/34103692 (далі - акт перевірки) (а.с. 16-61), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем, а саме:

- п. 137.10 ст. 137, п.п. 135.5.4 п. 135.5, п. 135.2, п. 135.1 ст. 135, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із внесеними змінами та доповненнями), в результаті завищено від»ємне значення об»єкта оподаткування від усіх видів діяльності в загальній сумі 692567,00 грн. в т.ч. ІІ-ІІІ кв. 2011 року на суму 241232,00 грн., ІІ-ІV кв. 2011 року на суму 51709,00 грн., І кв. 2012 року на суму 1577,00 грн., півріччя 2012 року на суму 1593,00 грн., 2012 року на суму 74826,00 грн., 2013 року на суму 321630,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із внесеними змінами та доповненнями), в результаті чого завищено залишок від»ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в загальній сумі 35764,00 грн. в т.ч. липень 2011 року - 109,00 грн., серпень 2011 року - 106,00 грн., вересень 2011 року - 10127,00 грн., жовтень 2011 року - 109,00 грн., листопад 2011 року - 103,00 грн., грудень 2011 року - 106,00 грн., січень 2012 року - 109,00 грн., лютий 2012 року - 101,00 грн., березень 2012 року - 106,00 грн., квітень 2012 року - 109,00 грн., травень 2012 року - 106,00 грн., червень 2012 року - 103,00 грн., жовтень 2012 року - 106,00 грн., листопад 2012 року - 103,00 грн., грудень 2012 року - 109,00 грн., лютий 2013 року - 98,00 грн., березень 2013 року - 109,00 грн., квітень 2013 року - 103,00 грн., травень 2013 року - 106,00 грн., липень 2013 року - 106,00 грн., серпень 2013 року - 106,00 грн., вересень 2013 року - 106,00 грн., жовтень 2013 року - 106,00 грн., листопад 2013 року - 103,00 грн., вересень 2013 року - 23209,00 грн.;

- п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п.п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями);

- п. 3.1, п. 7.39 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 (із змінами та доповненнями) - відсутність платіжних документів, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 443,06 грн.

На підставі акта перевірки від 01.09.2014 року №517/13-21-22-00/34103692 податковий орган 18.09.2014 року прийняв податкові повідомлення - рішення № та №, які були отримані позивачем 18.09.2014 року.

ТзОВ «Кеннер-Україна» частково не погодилося з висновками акта перевірки і подало заперечення від 08.09.2014 року за вих. №877 до Миколаївської ОДПІ (а.с. 66-74).

За результатами розгляду даного заперечення Миколаївською ОДПІ був направлений лист №6654/13-21-22-00/2204 від 15.09.2014 року «Про надання відповіді на заперечення до акта про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеннер-Україна» код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року» (а.с. 75-77), в якому відповідач зазначив, що аргументи, вказані в запереченні, не спростовують наявність правильності зроблених висновків та правильності описаних порушень в акті перевірки.

Податковим повідомленням-рішенням № від 18.09.2014 року зменшено суму від»ємного значення об»єкта оподаткування податком на прибуток у розмірах: за звітний період 12.2013 року - у сумі 321630,00 грн.; за звітний період 12.2011 року - у сумі 292941,00 грн.; за звітний період 12.2012 року - у сумі 77996,00 грн.

ТзОВ «Кеннер-Україна» частково не погоджується зі зменшенням суми від»ємного значення об»єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 225761,00 грн., зокрема: за звітній період 12.2013 року - з сумую 115500,00 грн.,за звітній період 12.2011 року - з сумую 110261,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № від 18.09.2014 року зменшено розмір від»ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі за звітній період 12.2013 року - 35764,00 грн.

ТзОВ «Кеннер-Україна» частково не погоджується зі зменшенням розміру від»ємного значення суми податку на додану вартість за звітній період 12.2013 року - з сумою 33124,00 грн.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов»язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов»язаних з визначенням об»єктів оподаткування та/або податкових зобов»язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов»язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 149 ПК України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об»єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об»єкта оподаткування відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.4 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об»єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв»язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв»язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього ж Кодексу.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов»язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту п.п. 201.4 та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов»язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у встановленому порядку. Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16.07.1999 року №996-XIV.

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов»язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальним фактором для формування платником податку податкового кредиту є наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог ст. 201 ПК України. При цьому, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні придбаного товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ до складу податкового кредиту, є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції. Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи суд апеляційної інстанції вбачає, що ТзОВ «Кенер-Україна» та ТзОВ «Домєн» 01.07.2010 року уклали договір купівлі-продажу №04/07-2010, згідно якого продавець ТзОВ «Домєн» зобов»язується передати товар у власність покупцеві ТзОВ «Кенер-Україна», а покупець зобов»язується прийняти і оплатити товар. Найменування, асортимент, кількість і ціна товару узгоджується Сторонами і вказуються в Додатках на кожну окрему поставку, які є невід»ємною частиною даного Договору (а.с. 80-81).

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано первинні документи та договір, які підтверджують отримання ТзОВ «Кенер-Україна» від ТзОВ «Домєн» товару, модифікатор FM-22, зокрема: договір купівлі-продажу №04/07-2010 від 01.07.2010 року (а.с. 80-81); додаткову угоду №8 від 01.07.2011 року до договору купівлі-продажу №04/07-2010 від 01.07.2010 року (а.с. 82); додаткову угоду №9 від 29.06.2010 року до договору купівлі-продажу №04/07-2010 від 01.07.2010 року (а.с. 83); специфікацію №10 від 07.09.2011 року до договору купівлі-продажу №04/07-2010 від 01.07.2010 року (а.с. 84); рахунок-фактуру №СФ-0000146 від 07.09.2011 року (а.с. 85); видаткову накладну №РН-0000120 від 07.09.2011 року (а.с. 86); податкову накладну №8 від 07.09.2011 року (а.с. 87); виписку по особовому рахунку за період з 12.09.2011 року по 12.09.2011 року (а.с. 88); виписку по особовому рахунку за період з 16.09.2011 року по 16.09.2011 року (а.с. 89); виписку по особовому рахунку за період з 21.09.2011 року по 21.09.2011 року (а.с. 90); виписку по особовому рахунку за період з 22.09.2011 року по 22.09.2011 року (а.с. 91); виписку по особовому рахунку за період з 23.09.2011 року по 23.09.2011 року (а.с. 92); виписку по особовому рахунку за період з 26.09.2011 року по 26.09.2011 року (а.с. 93).

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що у акті перевірки зазначено, що ТзОВ «Кеннер-Україна» внаслідок господарської операції з ТзОВ «Кампен» завищено інші витрати у грудні 2013 року на загальну суму 115500,00 грн. Також вказано, що ТзОВ «Кеннер-Україна» внаслідок господарської операції з ТзОВ «Кампен» занижено податкові зобов»язання за грудень 2013 року на суму 23100,00 грн. Відповідач зазначає, що договір постачання №28/09-10 від 28.09.2010 року діє до 28.09.2013 року, однак не взято до уваги та не відображено в тексті акта перевірки та відповіді на заперечення надану додаткову угоду №1 від 03.01.2013 року до договору постачання №28-09-10 від 28.09.2010 року, відповідно до якої п. 3.1 договору було викладено в новій редакції, згідно якої договір діє до 31.12.2013 року, а не до 28.09.2013 року.

Відповідно до п. 7.4 договору постачання №28/09-10 від 28.09.2010 року усі зміни даного договору і доповнення до нього дійсні лише за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками Сторін, а також після одержання, у разі потреби, дозволу відповідних органів влади.

Судом вірно встановлено, що додаткова угода №1 від 03.01.2013 року до договору постачання №28-09-10 від 28.09.2010 року була укладена згідно вимог норм законодавства України і у повній відповідності до умов договору.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано первинні документи та договір, які підтверджують повернення ТзОВ «Кенер-Україна» контрагенту ТзОВ «Кампен» попередньої оплати за товар, зокрема: договір постачання №28/09-10 від 28.09.2010 року (а.с. 94-96); додаткову угоду від 03.01.2013 року до договору постачання №28/09-10 від 28.09.2010 року (а.с. 97); виписку по рахунку за 11.12.2013 року (а.с. 98); розрахунок №27 від 11.12.2013 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 29.09.2010 року №298-1 (а.с. 99).

Колегія суддів погоджується з висновком окружного суду про те, що надані ТзОВ «Кенер-Україна» докази щодо продовження терміну дії договору постачання №28/09-10 від 28.09.2010 року спростовують порушення, встановлені у акті перевірки №517/13-21-22-00/34103692 від 01.09.2014 року.

Крім цього, на момент вчинення господарських операцій та складання податкових накладних контрагенти ТзОВ «Домєн» та ТзОВ «Кампен» були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку.

З наведених вище обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що згадана вище господарська операція між позивачем та ТзОВ «Домєн» має реальний характер, оскільки факт поставки товару - модифікатору FM-22 підтверджується усіма характерними для даного виду правовідносин первинними документами оформленими відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на цю обставину, що згідно акта ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС від 13.04.2012 року №156/22-4/23739044 щодо звірки ТзОВ «Домєн», не підтверджено реальність здійснення операцій з придбання товарів ТзОВ «Домєн» у ТзОВ «Тала Груп», ТзОВ «Юкмас», так як оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї господарської операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку, тобто в даному випадку між позивачем та ТзОВ «Домєн», а не між ТзОВ «Домєн» та ТзОВ «Тала Груп», ТзОВ «Юкмас».

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання податкового законодавства іншими суб»єктами господарювання.

Даний висновок суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Бульвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов»язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року №21-47а10.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що відсутність в матеріалах даної адміністративної справи товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, довіреностей та іншої документації, що підтверджує транспортування та зберігання товару не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відсутність зазначених документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п.,п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 зазначених Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов»язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов»язку суб»єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок податкового органу про завищення витрат у IV кв. 2011 року на загальну суму 50119,00 грн., завищення інших витрат у грудні 2013 року на загальну суму 115500,00 грн., заниження податкових зобов»язань за грудень 2013 року на суму 23100,00 грн., завищення податкового кредиту за вересень 2011 року на загальну суму 10023,75 грн., заниження доходу, що враховується при визначенні об»єкту оподаткування, за рахунок не включення до складу інших доходів вартості товарно-матеріальних цінностей, безоплатно отриманих у невстановлених осіб (безповоротної фінансової допомоги у товарній формі) на загальну суму 60142,00 грн., є безпідставним, неправомірним та таким, що не відповідає чинному законодавству України і спростовується наданими первинними бухгалтерськими документами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2015 року у справі №813/6659/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 09.09.2015 року.