Справа № 623/2934/15-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015 р.Справа № 623/2934/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015р. по справі № 623/2934/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

07.07.2015 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у меншому розмірі, ніж передбачено частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік з урахуванням фактично виплачених сум, визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області при виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, у розмірі, встановленому відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти ухвалу про задоволення клопотання про поновлення строку для звернення до суду і направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Крім того, позивач просив апеляційну скаргу розглянути без участі позивача та його представника.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву , суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з зазначеним позовом після закінчення строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав позивач не надав.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 07.07.2015 року із вимогами щодо здійснення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік з урахуванням фактично виплачених сум та перерахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, у розмірі, встановленому відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, за приписами частин 2, 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

У разі порушення цього строку застосовуються приписи статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу одноразова грошова допомога до 5 травня за 2014 рік в сумі 2250 грн. виплачена 30.04.2014 року .

При отриманні одноразової грошової допомоги до 5 травня позивач мав можливість дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до суду за їх захистом.

З адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 07.07.2015 року. При цьому, позивач не наводить обґрунтованих підстав, які незалежно від його волі заважали б йому використати право на судовий захист своїх прав та інтересів у строк, передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Правова необізнаність особи не може бути визнана поважною причиною для пропущення строку звернення до суду, оскільки закони і інші нормативно-правові акти друкуються в періодичних виданнях, оголошуються через загальнонаціональні канали телебачення і радіо та в інший спосіб, визначений законодавством, та є доступними необмеженому колу осіб.

Доводи апелянта стосовно того, що він вважав проведені виплати не остаточними, а про порушення своїх прав дізнався із листа відповідача від 28.01.2015 р., наданого на його звернення від 23.01.2014 р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів не можливості звернутися до відповідача раніше , зокрема, з моменту отримання коштів.

Отже, доказів наявності обставин, що перешкоджали своєчасному зверненню до суду , а також не можливості раніше дізнатися про порушення своїх прав, позивачем ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно залишив без розгляду позовні вимоги, що стосуються захисту порушених, як на думку позивача, прав, що полягають у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік .

Так, з матеріалів справи убачається, що позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2014 рік в сумі 120 грн. виплачена 27.02.2015 року.

Отже, саме з цієї дати позивач дізнався про порушення, як на думку позивача, своїх прав на отримання вищевказаної допомоги в розмірі, передбаченому ч.4 ст.48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до частково неправильного вирішення питання, та згідно з п. 4 ч. 1 ст.204 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у меншому розмірі, ніж передбачено ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ч.1 ст. 199, ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015р. по справі № 623/2934/15-а скасувати в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у меншому розмірі, ніж передбачено ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік з урахуванням фактично виплачених сум та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015 року по справі №623/2934/15 залишити без змін.

Ухвала в частині скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає в силу положень ч. 2 ст. 211 КАС України.

В іншій частині ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.