Справа № 2а-492/10/2670
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-492/10 Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"08" лютого 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Беспалова О.О.

суддів Федорової Г.Г., Вівдиченко Т.Р.,

при секретарі Кропивному Є.В.

за участю представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Подідьському районі м. Києва про скасування податкового повідомленого рішення від 30.10.2009 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування податкового повідомленого рішення від 30.10.2009 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2010 року позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі.

Апелянт ДПІ у Подільському районі м. Києва просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з"явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду - підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду та зазначив, що Державною податковою інспекцією в Подільському районі міста Києва було проведено камеральну перевірку податкової декларації (розрахунку) щодо земельного податку. За результатами перевірки складно акт. Актом перевірки встановлено, що розмір податкового зобов'язання з земельного податку- зазначеного платником у податковій декларації, є меншим ніж визначено за результатами камеральної перевірки, оскільки при заповненні декларації платником податку не враховано п. 2 Рішення Київської міської Ради від 25.12.08 р. № 944/944. На підставі вищезазначеного акту перевірки Державною податкової інспекції у Подільському районі м.Києва 30.10.09р. винесено повідомлення-рішення № /0 яким відповідно до п. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 ЗУ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за позивачем визначено суму податкового зобов'язання 14 467,07грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору № 4125 від 27.12.06р. купівлі-продажу нежитлового будинку № 71 літера "Г" площею 225,80м2, який знаходиться в м.Києві, вул. Костянтинівська дійсно належить ОСОБА_2

З копії витягу з технічної документації № Ю-00786/2007 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий № 85:289:022), який наявний в матеріалах справи, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки що розташована : м. Київ, вул. Костянтинівська, 71 літ. "Г" становить 262 171,10 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва № /0 від 30.10.09р. у зв'язку із заниженням податкового зобов'язання з земельного податку за позивачем визначено суму податкового зобов'язання 14 467,07грн.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до преамбули ЗУ "Про плату за землю" від 03.07.92р. № 2536-XII цей Закон визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій ст. 6 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копії витягу з технічної документації № Ю-00786/2007 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий № 85:289:022), вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки що розташована м. Київ, вул. Костянтинівська, 71 літ. "Г" становить 262 171,10 грн. Таким чином відповідно до податкового розрахунку земельного податку на 2009р. позивачем вірно нараховано суму податку за землю.

Статтею 4 ЗУ "Про плату за землю" від 03.07.92р. № 2536-ХП встановлено, що розмір земельного податку не залежить від результатів господарської діяльності власників землі та землекористувачів.

Ставки земельного податку, порядок обчислення і сплати земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодавчими актами, крім цього Закону. Зміни і доповнення до цього Закону вносяться не пізніше ніж за три місяці до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року № 510-ХІІ (із змінами та доповненнями) органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

Пунктом 35 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що орган місцевого самоврядування вирішує питання затвердження ставки земельного податку відповідно до закону, тобто у порядку та в межах, встановлених нормами спеціального закону у сфері оподаткування.

Спеціальними законами, які регулюють суспільні відносини у сфері обрахування та сплати земельного податку є ЗУ "Про систему оподаткування", який відповідно до преамбули визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, також права,

обов'язки і відповідальність платників, а також ЗУ "Про плату за землю",

преамбулою якого встановлено, що цей Закон визначає розміри та порядок плати за

використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за

правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Відповідно до змісту п. 8 ч. 1 ст. 14 ЗУ "Про систему оподаткування" земельний податок належить до загальнодержавних податків та зборів, а ч. 2 ст. 14 цього ж закону передбачено, що загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) встановлюються Верховною Радою України і справляються на всій території України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 ЗУ "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про плату за землю" ставки земельного податку, порядок обчислення і сплати земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодавчими актами, крім цього Закону. Зміни і доповнення до цього Закону вносяться не пізніше ніж за три місяці до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

З системного аналізу п. 8 ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 14 ЗУ "Про систему оподаткування", ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про плату за землю" видно, що повноваження щодо встановлення ставок земельного податку, як загальнодержавного обов'язкового платежу, належить до виключних повноважень Верховної Ради України та може реалізовуватись лише у вигляді внесення відповідних змін до ЗУ "Про плату за землю". Натомість, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері регулювання суспільних відносин щодо обрахування та сплати земельного податку відповідно до змісту ч. 5 ст. 7 ЗУ "Про плату за землю" належить диференціація та затвердження ставок земельного податку за земельні ділянки в межах ставок такого податку, встановлених ЗУ "Про плату за землю".

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про плату за землю" ставки земельного податку

з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у ч.5-10 цієї статті та ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість і якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи, що відповідно до положень спеціальних законів у сфері сплати земельного податку повноваження щодо встановлення ставок такого податку, як загальнодержавного обов'язкового платежу, належить до виключних повноважень Верховної Ради України та може реалізовуватись лише у вигляді внесення відповідних змін до ЗУ "Про плату за землю", колегія суддів приходить до висновку, що п. 2 Рішення Київської міської ради № 944/944 від 25.12.2008 "Про врегулювання питання користування земельними ділянками в м. Києві", яким встановлюються підвищені ставки земельного податку, не відповідає ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про плату за землю", п. 8 ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 14 ЗУ "Про систему оподаткування", а тому при визначенні ставки земельного податку, який підлягає сплаті суб'єктами господарської діяльності при використанні земельних ділянок, право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (не переоформлено), застосуванню відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України підлягає ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про плату за землю".

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що відповідач не довів суду правомірність прийнятого оскаржуваного акту, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винесена постанова про задоволення позову в повному обсязі є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2010 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим не має підстави для її скасування та постановлення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Подідьському районі м. Києва про скасування податкового повідомленого рішення від 30.10.2009 року - залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Беспалов

Суддя Г.Г.Федорова

Суддя Т.Р. Вівдиченко

(Повний текст ухвали складено 11.02.2011р.)