Справа № 161/9883/15-а 2-а/161/370/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 р. Справа № 876/8312/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Большакової О.О.

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 02 липня 2015 року про залишення скарги без руху у справі №161/9883/15-а за скаргою ОСОБА_2 до Відділення ДАІ Луцького ДАІ УМВС у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

30.06.2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на дії Відділення Державної автомобільної інспекції Луцьке ДАІ УМВС у Волинській області (далі - ДАІ), просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 20 червня 2015 року, складену співробітником Відділення ДАІ Луцьке ДАІ УМВС у Волинській області відносно позивача.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2015р. скаргу залишено без руху.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2015р. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд приймаючи до розгляду скаргу, з'ясувавши, що позивач позбавлений можливості подати процесуальні документи, протокол та постанову у даній справі не мав права зобов'язати позивача подати ці документи, оскільки цим порушив права передбачені ст.268 КУпАП та ст.55 Конституції України. Вимога про сплату судового збору за розгляд скарги у адміністративній справі не ґрунтується на нормах процесуального права. Законом України «Про судовий збір» не передбачено стягнення судового збору за скаргами на постанову у справі про адміністративне правопорушення. Згідно з ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Залишаючи скаргу без руху, суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області виходив з того, що скарга подана з порушенням ст.106 КАС України, а саме: заявнику необхідно надати суду постанову у справі про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення; вказати номер засобів зв'язку та адресу електронної пошти відповідача, а також додати документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до ч.1 п.п.3 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати щодо вимог немайнового характеру. Крім того, Кодексом адміністративного судочинства передбачено звернення до суду з позовною заявою, а не скаргою.

З таким висновком судді суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Статтею 104 КАС України передбачено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст.106 КАС України визначено, що у позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; 4) зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до ч.2 вказаної статті на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У рішенні Верховного суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-43а15 вказано, що положення статей 104-109 КАС регулюють питання форми і змісту позовної заяви, права й обов'язки учасників цього етапу судового провадження, визначають повноваження суду, встановлюють види судових рішень, підстави та умови їх постановлення. Призначення цього етапу полягає в забезпеченні своєчасного й оперативного розгляду звернення особи до суду з метою захисту порушених її прав, свобод чи інтересів. На ньому вирішуються питання, пов'язані з можливістю відкриття судового провадження та організацією його здійснення. При цьому на зазначеному рівні не вирішуються питання, які стосуються змісту (суті) позову.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. При цьому недоліки можуть мати характер незрозумілості, нечіткості, неконкретності і некоректності.

Водночас, враховуючи, що оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб'єктивною, суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

З поданої ОСОБА_2 скарги вбачається, що така містить ім'я позивача та найменування відповідача, їх поштові адреси, вимогу скасувати рішення відповідача та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує заявлену вимогу, підписана позивачем із зазначенням дати підписання. Наявність у позовній заяві інформації про номер засобу зв'язку та адресу електронної пошти відповідача не є обов'язковою, оскільки зазначення такої інформації ставиться законодавцем у залежність від того, чи такі дані відомі позивачу.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить витребувати із ВДАІ Луцьке ДАІ УМВС у Волинській області протокол та постанову від 20.06.2015р. у справі про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_2, зазначивши у тексті скарги, що такі не були йому надіслані, а тому суду можливо надати лише виданий корінець постанови. Отже, покликання в ухвалі судді про невідповідність скарги вимогам ч.2 ст.106 КАС України щодо неподання відповідних документів, є недоречним.

Щодо покликання судді суду першої інстанції на недотримання ОСОБА_2 норм КАС України в частині, що стосується подання до суду скарги, а не позовної заяви то колегія суддів зауважує, що недотримання форми реалізації права особи на звернення до суду як складовою права на судовий захист, що гарантовано ст.55 Конституції України, не може слугувати підставою позбавлення особи в доступі до суду, і як наслідок зневілювати авторитет судової влади. Такі висновки суду узгоджуються з позицією ЄСПЛ, викладеною у Рішенні «Андрієвський проти України» від 01 грудня 2011 року, заява №34036/06.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок судді суду першої інстанції щодо необхідності додати документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до п.п.3 п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати щодо вимог немайнового характеру з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 3 ст.106 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Питання справляння судового збору, крім Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI (далі - Закон №3674-VI), регулюється іншим законадавством.

Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Разом із цим такий припис ч.4 ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст. 5 Закону №3674-VI, якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. Закон №3674-VI не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України з прийняттям цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 3674-VI).

Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини четвертої статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону №3674-VI.

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI. Дана позиція висловлена в Постанові Пленуму ВАС України від 23.01.2015р. №2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір».

Також колегія суддів зауважує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що залишаючи скаргу без руху судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Луцького міськрайонного суду від 02 липня 2015 року про залишення скарги без руху у справі №161/9883/15-а скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Повний текст Ухвали виготовлено 01.09.2015р.