Справа № 2а-1728/10
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2012-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2012 р. Справа № 10928/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області про стягнення недоплаченого підвищення до пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області про стягнення недоплаченого підвищення до пенсії.

Позивач посилався на те, що у звязку з визнанням Конституційним судом України такими, що не відповідають Конституції України відповідних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими була зупинена дія положень чинного законодавства України, на підставі якого йому було нараховано пенсію, в 2007-2010 роках відповідач зобовязаний був здійснити перерахування пенсії, тобто привести у відповідність з ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та рішеннями Конституційного суду України розмір виплати його пенсії з врахуванням права на надбавку як дитині війни.

Позивач просив зобовязати відповідача виплатити на його користь недоплачене як дитині війни підвищення до пенсії за період з 2007 року по 31.10.2010 року.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.2010 року позов задоволено частково.

Визнано дії відповідача протиправними щодо ненарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.04.2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтована та винесена з порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що законодавством України не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни про підвищення розміру пенсій дітей війни, не визначено, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких коштів і джерел. Крім того, залишається невизначеним порядок обчислення такого підвищення та його розмір. Просить врахувати, що встановлений ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій.

Апелянт просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.2010 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у повному обсязі заявлених позовних вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, тому, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дитини війни, а тому він має право на встановлене ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни підвищення до пенсії. Відмова управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області у проведенні перерахунку пенсії позивача з врахуванням вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни є неправомірною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального та процесуального права та є правильними.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни та відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення даного публічно-правового спору судом, мав право на отримання підвищення виплачуваної йому управлінням Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік, якими було зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, тому вимоги позивача в частині соціальних виплат з 09.07.2007р. є обгрунтованими.

Рішенням Конституційного суду №10-рп/2008 від 22.05.2008 року нова редакція ст.. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, відповідно до якої дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, визнана неконституційною, тому з 22.05.2008 року почала діяти колишня редакція статті 6 Закону.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом 01.11.2010 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 в частині виплати підвищення до пенсії як дитині війни в межах строку звернення до суду, тобто з 01.04.2010 року по 31.10.2010 року.

Щодо позовних вимог за період з 2007 року по 31.03.2010 року, то суд першої інстанції дане питання вирішив невірно, оскільки відмовив в поновленні строку на звернення до адміністративного суду, однак такі слід залишити без розгляду.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу в межах строку звернення до суду у передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни розмірі колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта в тій частині, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не заслуговують на увагу, оскільки за чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28 цього Закону мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом. Оскільки законодавством інший мінімальний розмір пенсії за віком не визначений, слід застосовувати цей розмір.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність постанови суду першої інстанції щодо невірного застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, тому оскаржувану постанову належить скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 195, 197 ч.1, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.2010 року по справі № 2а-1728/10 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області в частині відмови ОСОБА_2 в нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 01.04.2010 року по 31.10.2010 року підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з урахуванням ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та з урахуванням виплачених сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області про стягнення недоплаченого підвищення до пенсії за період з 2007 року по 31.03.2010 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : М.П. Кушнерик

ОСОБА_3