Справа № 2а-1774/09/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-1774/09/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"27" січня 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2009 року по справі за позовом Фізичної особи субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправним і скасування Акта № 62/17-04/НОМЕР_1 від 22.04.2008 р. та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2009 року ФО-СПД ОСОБА_6 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Акт ДПІ у Шевченківському районі м. Києва №62/17-04/НОМЕР_1 від 22.04.2008 року про результати документальної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування позивача за період з 01.01.2005 р. по 31.12.2007 р.,

- скасувати податкові повідомлення-рішення №485/17-04 від 14.04.2008 р., №485/17-04/1 від 14.08.2008 р., №485/17-04/2 від 20.11.2008 р. про визначення суми податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) ОСОБА_6 за платежем: податок на додану вартість в розмірі 85 783,00 грн.;

- скасувати податкові повідомлення-рішення №486/17-04 від 14.04.2008 р., №486/17-04/1 від 14.08.2008 р., №486/17-04/2 від 20.11.2008 р. про визначення податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) ОСОБА_6 за платежем: податок з доходів фізичних осіб в розмірі 36 317,23 грн.

- скасувати податкове повідомлення рішення №955/17-04/1 від 14.08.2008 р. про нарахування штрафних (фінансових) санкцій ОСОБА_6 за платежем: податок на додану вартість в розмірі 170,00 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення №1361/17-04/2 від 20.11.2008 р. про визначення податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) ОСОБА_6 за платежем: податок на додану вартість в розмірі 16 782,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2009 року позов задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва №485/17-04 від 14.04.2008 р., №485/17-04/1 від 14.08.2008 р., №485/17-04/2 від 20.11.2008 р. про визначення суми податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість в розмірі 85 783,00 грн.

Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва №486/17-04 від 14.04.2008 р., №486/17-04/1 від 14.08.2008 р., №486/17-04/2 від 20.11.2008 р. про визначення суми податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб в розмірі 36 317,23 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва №955/17-04/1 від 14.08.2008 р. про нарахування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в розмірі 170,00 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва №1361/17-04/2 від 20.11.2008 р. про визначення суми податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість в розмірі 16 782,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно зясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в звязку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2008 року працівниками ДПІ у Шевченківському районі м. Києва була проведена документальна перевірка дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування СПД-фізичної особи ОСОБА_6 за період з 01.01.2005 р. по 31.12.2007 р., за результатами якої складено Акт № 62/17-04/НОМЕР_1 від 22.04.2008 р.

Згідно вказаного Акту перевірки, відповідачем встановлені наступні порушення:

- ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»від 03.07.1998 року № 727/98 внаслідок недотримання позивачем вимог щодо обовязкового переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності в звязку з перевищенням річного обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ в звязку з перевищенням річного обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивач не подав до податкових органів декларацію про доходи за ІІІ-ІV кв. 2005 р., І-ІІ кв. 2006 р. та декларації з податку на додану вартість за липень-грудень 2005 р., січень-червень 2006 р.;

- пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, пп. 16.3.3 16.3.6. п. 16.3 ст. 16, пп. «а»п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889-IV оскільки позивач не задекларував доходи в розмірі 372 484,43 грн. та відповідно не сплатив суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 36 317,23 грн.;

- пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР враховуючи вищезазначені порушення, позивач підлягає обовязковій реєстрації платником податку на додану вартість, проте ОСОБА_6 не здійснив реєстрацію в якості платника податку на додану вартість, відповідну заяву не подавав;

- пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР позивачем за період з 30.07.2005 р. по 29.06.2006 р. внаслідок заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 55 942,00 грн.

Позивачем було використано право апеляційного оскарження рішень податкових органів, встановлене пп. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

За результатами перевірки та наступного апеляційного оскарження рішень органів податкової служби ДПІ у Шевченківському районі м. Києва були прийняті та залишені в силі ДПА України податкові повідомлення-рішення від 14.05.2008 р. № 485/17 (від 14.08.2008 р. № 485/17-04/1, від 20.11.2008 р. № 485/17-04/2) за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 85 783,00 грн., у т.ч. 55 942,00 грн. за основним платежем, 29 841,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 14.05.2008 р. № 486/17-04 (від 14.08.2008 р. № 486/17-04/1, від 20.11.2008 р. № 486/17-04/2) за платежем: податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 36 317,23 грн., у т.ч. 36 317,23 грн. за основним платежем; від 14.08.2008 р. № 955/17-04/1 за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 170,00 грн.; від 20.11.2008 р. № 1361/17-04/2 за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 16 782,00 грн., у т.ч. 11 188,00 грн. за основним платежем, 5 594,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 01.01.2005 р. по 30.06.2006 р., СПД-ФО ОСОБА_6 перебував на спрощеній системі оподаткування та звітності, займався зовнішньоекономічною діяльністю: імпортував товар (салат-латук качанний «Айсберг») на підставі контракту № 3/10/2003 від 22.10.2003 р. Підставою для укладення даного контракту позивачем є виконання ним зобовязань комісіонера по договору комісії в зовнішньоекономічній діяльності № 030501-1 від 03.01.2005 р., укладеного з ТОВ «Славянський».

Статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що підставою для нарахування позивачу податкових зобовязань з ПДВ стало те, що протягом І-ІІ кварталів 2005 року підприємцем перевищено граничний обсяг виручки від реалізації товарів, тобто 500 тис. грн.: фактична сума виручки, що прийшла на розрахунковий рахунок становить 1 018 123,77 грн., що спричинило перевищення законодавчо встановленого розміру обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для платників єдиного податку на 518 123,77 грн.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Указу, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Статтею 5 Указу передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Субєкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було порушено вимог ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки частина сум, які надходили на рахунок позивача не були його власністю, а отримувались ним на виконання договору комісії.

З вказаним висновком суду першої інстанції можна погодитись, виходячи з наступного.

Так, судова колегія приходить до висновку, що поняття «виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)»в даному випадку необхідно розглядати у нерозривному звязку з поняттям договору комісії.

Згідно зі ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений як на придбання, так і на продаж товару. При цьому, комітент зобовязаний забезпечити комісіонера всім необхідним для виконання обовязку перед третьою особою (ст. 1016 ЦКУ). В разі укладення договору комісії на придбання товару, комітент повинен забезпечити комісіонера - грошовими коштами для такого придбання, які перераховуються комісіонером продавцям товару. В якості винагороди за здійснення посередницьких послуг за договорами комісії комісіонер отримує від комітента комісійну плату, якою може вільно розпоряджатись, так як вона є його власністю.

Тобто, договір комісії повязаний з наданням послуг, а не продажу. Договір комісії застосовується до широкого кола відносин, у тому числі у зовнішньоекономічній сфері, де виникає потреба у професійному торговому посередництві.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до складу виручки від реалізації посередницьких послуг субєкта господарювання за договором комісії відносяться лише суми фактично отримані ним на розрахунковий рахунок або в касу та які є його власністю, тобто комісійна винагорода.

Всі інші кошти, що надходять на власний рахунок комісіонера на виконання доручення комітента не є власністю такого субєкта малого підприємництва, оскільки підлягають обовязковій передачі третій особі і при визначенні суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для нарахування єдиного податку вони не включаються до бази оподаткування, оскільки є транзитними.

Зокрема, відповідно до листів Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 2-211/4273 вiд 01.11.2000р., № 5925 від 16.10.03р., № 2274 від 24.03.06р., № 2151 від 05.04.04р. № 9375 від 26.10.05р., № 2588 від 04.04.06р. кошти, що надійшли транзитом на розрахунковий рахунок субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи, платника єдиного податку, не є власністю даного субєкта, оскільки підлягають обовязковому перерахуванню відповідній третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто такі кошти не можуть бути предметом оподаткування єдиним податком. У склад виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути врахована тільки сума комісійної винагороди.

Згідно Закону України «Про систему оподаткування», при визначенні зобовязань по сплаті податків та зборів /обовязкових платежів/ повинен бути забезпечений однаковий підхід до всіх платників.

Підпунктом 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», передбачено, що не вважається продажем операції з надання товарів в межах договорів комісії, зберігання (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Зазначений порядок визначення обсягу виручки від реалізації (продажу) продукції (товарів, робіт, послуг) однаковий для будь-якого комісіонера - платника єдиного податку, оскільки у відповідності з принципами рівності і недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, вказаними в ст. 3 Закону України «Про систему оподаткування», до субєктів господарювання (юридичним і фізичним особам, включаючи нерезидентів) при визначенні обовязків по сплаті податків і зборів (обовязкових платежів) повинен бути забезпечений однаковий підхід.

Відповідно до пп. 4.4.1 п.4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправним та скасування акту ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 62/17-04/НОМЕР_1 від 22.04.2008 р. про результати документальної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за період з 01.01.2005 р. по 31.12.2007 р. колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обовязковий характер для суб'єктів цих відносин.

Акт проведення перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення такої перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобовязуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обовязки для субєкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту.

Отже, акт перевірки, не породжує певних правових наслідків, висновки акту не мають обовязкового характеру для позивача.

Якщо виходити з положень правознавства, то такі акти не можна визначити як документи, які містять норми права загальної або індивідуальної дії. Вони не можуть створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне податкове законодавство та не мають обовязкового характеру для субєкта господарювання.

Тобто, вищезазначений акт складений за результатами проведеної перевірки, не має обовязкового характеру і не набуває статусу рішення в розумінні п. 1 частини 1 статті 17 КАС України, внаслідок чого не може бути оскаржений в адміністративному суді в порядку адміністративного судочинства.

Також колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача стосовно на його користь скарги на податкове повідомлення-рішення № 1361/17-04/2 від 20.11.2008 р., оскільки ним було порушено вимоги Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 11 грудня 1996 р. № 29 в частині порядку звернення зі скаргою на рішення органів державної податкової служби.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2009 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 01.02.2011 р.