Справа № 2а-3771/11/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 69259/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними постанов,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправними постанови головного держаного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.01.2011 року та про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2011 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі № 2а-3771/11/1370 у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить зазначену постанову суду скасувати і прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 13550209 від 02.07.2009 року, якою було встановлено строк на добровільне виконання виконавчого документу, позивач не одержав та дізнався про неї тільки після у ході судового розгляду. Відтак, ні встановлений для добровільного виконання виконавчого напису строк, ні порядок добровільного виконання виконавчого напису йому відомі не були.

Жодних доказів отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження № 13550209 від 02.07.2009 року відповідач суду не надав.

Отже, на переконання апелянта, державний виконавець не пересвідчився чи отримана позивачем копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 13550209 від 02.07.2009 року та не мав права виносити постанову про стягнення виконавчого збору.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що виходячи з приписів листа Міністерства юстиції України «Щодо строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору» від 07.09.2006 року № 25-2/256/7 державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно постанова про стягнення виконавчого збору була винесена після початку здійснення примусового заходу, що також є доказом протиправності її винесення.

Окрім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що у порушення ч.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній на той час редакції позивачем не було отримано постанову про закінчення виконавчого провадження № 13550209, а отже відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» або ч. 7 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження № 25260297 по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору та незаконно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 25260297 від 15.03.2011 року.

Насамкінець апелянт наголошує на тому, що постанова про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам, встановленим Законом для виконавчого документа.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу було надано строк для добровільного виконання рішення до 09.07.2009 року та повідомлено про те, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, вказане рішення буде виконано в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Враховуючи те, при виконанні провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1201, виданого 17.06.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу фактично стягнуто суму у розмірі 579090,00 грн., відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.01.2011 року у розмірі 57909,00 грн.

На підставі ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем 15.03.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.01.2010 року.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2009 року направлялась на адресу позивача простою кореспонденцією у відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент винесення постанови, що підтверджується супровідним листом від 02.07.2009 року № В-4/11592 та витягом з книги вихідної кореспонденції Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ за 02.07.2009 року.

Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №13550209 винесена відповідачем 21.01.2010 року та відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» надіслана позивачу належним чином, що, в свою чергу, підтверджується супровідним листом від 21.01.2010 року № 09-01-45/139/В-5/465, а також витягом з журналу реєстрації відправлення кореспонденції підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області № 07-36 від 04.01.2011 року.

Оскаржувана постанова винесена державним виконавцем після початку здійснення примусового заходу, а саме звернення стягнення на заставлене майно.

Законодавством визначено лише підставу для стягнення виконавчого збору, якою є невиконання рішення протягом строку для самостійного його виконання, однак конкретний строк чи момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору законодавством не визначений, а тому така постанова може бути винесена і після початку здійснення примусового виконання рішення.

Щодо твердження позивача про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 25260297 від 15.03.2011 року, суд виходив із того, що виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі ст. 38, п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з постановою державного виконавця ВП № 13550209, яка винесена 21.01.2011 року і надіслана позивачу, що підтверджується супровідним листом від 21.01.2010 року № 09-01-45/139/В-5/463, а також витягом з журналу реєстрації відправлення кореспонденції № 07-36 від 04.01.2011 року.

Відповідачем 21.01.2011р. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача. З огляду на це, норма ч.7 ст. 28 вказаного Закону не може застосовуватись до спірних правовідносин. Чинним законодавством не визначено конкретні строки винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору, за винятком ч.7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, державний виконавець вправі винести постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору і до закінчення виконавчого провадження.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, частково відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Відтак, на переконання апеляційного суду, встановлений наведеною правовою нормою обовязок державного виконавця зясувати обставину отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення. Законодавчо встановлена процедура поновлення строку добровільного виконання рішення не надає державному виконавцю право розпочинати стягнення виконавчого збору у випадку несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом із тим, судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що у відповідача не було належних доказів про отримання позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 13550209 від 02.07.2009 року, якою встановлювався строк на добровільне виконання виконавчого документу, а відтак ним не було виконано передбачений Законом обовязок по зясуванню того, чи отримано копію вказаної постанови боржником, який передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова головного держаного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 20 січня 2011 року є протиправною і підлягає скасуванню.

При цьому з урахуванням скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20 січня 2011 року не може залишатися в силі і оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2011 року, оскільки вона винесена на її реалізацію.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі № 2а-3771/11/1370 та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови головного держаного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 20 січня 2011 року та про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2011 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5(пять) грн. 10 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_3