Справа № 813/4329/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 р. Справа № 876/11819/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 01.06.2013року звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 442,66 грн. за період січень-березень 2013 року, визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу № Ф 649 від 03 травня 2013 року на суму 442,66 грн., стягнути моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та зобов'язати в подальшому утриматись від нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Посилається на те, що він є фізичною особою-підприємцем, знаходиться на спрощеній системі оподаткування та відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування , як пенсіонер за віком. Крім цього, протиправні дії відповідача завдали йому душевних страждань і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, двічі змушений був звертатись до суду за захистом своїх прав і вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку розцінює в розмірі 5 000,00 грн. Тому просить позов задоволити.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2013 року позовну заяву задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі Управління пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в частковому задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком, призначену на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", розмір якої обчислено за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", сплачують єдиний внесок на добровільних засадах після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 зазначеного Закону. Тому, позивач, як фізична особа-підприємець, який обрав спрощену систему оподаткування є платником єдиного внеску. Також зазначає, що Управлінням пенсійного фонду України не було заподіяно позивачу моральної шкоди та відшкодування зазначеної шкоди незалежно від вини державного органу може відшкодовуватись тільки в конкретних випадках визначених Цивільним кодексом України.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у відповідності до статті 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, суд зазначає, оскільки позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення ", на нього з серпня 2011 року згідно ч.4 ст.4 Закону №2464-VI не розповсюджується обов'язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Посилання відповідача на недосягнення позивачем встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " пенсійного віку є безпідставним, оскільки позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення ", у зв'язку з чим підпадає під дію ч.4 ст.4 Закону №2464-VI. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що дії відповідача по нарахуванню позивачу суми заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період січень-березнь 2013 року в розмірі 442,66 грн. є протиправними, а вимога про сплату боргу від 03 травня 2013 року №Ф-649 підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем , що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_1. Згідно Свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3 позивач з 01 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Як вбачається з пенсійного посвідчення НОМЕР_4 серії НОМЕР_2 позивачу призначено пенсію за віком. На підставі ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " Управлінням пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області 03 травня 2013 року сформовано вимогу про сплату боргу №Ф-649, якою встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 442,66 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, Законом України від 07 липня 2011 року № 3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України , який набув чинності з 06 серпня 2011 року, статтю 4 Закону №2464-VI доповнено частиною четвертою, якою встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В матеріалах справи не містяться доказів того, що ОСОБА_1 у відповідності до статті 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, суд зазначає, оскільки позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення ", на нього з серпня 2011 року згідно ч.4 ст.4 Закону №2464-VI не розповсюджується обов'язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Посилання відповідача на недосягнення позивачем встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " пенсійного віку є безпідставним, оскільки позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення ", у зв'язку з чим підпадає під дію ч.4 ст.4 Закону №2464-VI.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що дії відповідача по нарахуванню позивачу суми заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період січень-березнь 2013 року в розмірі 442,66 грн. є протиправними, а вимога про сплату боргу від 03 травня 2013 року №Ф-649 підлягає скасуванню.

Дані позиції викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.06.2013 року №К/800/11826/13 та від 09.07.2013 року №К/800/28023/13.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діяннями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини. Позивач не надав жодного доказу та не довів, що існує причинно-наслідковий зв'язок між моральними стражданнями та діями відповідача, не доведено, що саме дії відповідача призвели до заподіяння моральних страждань позивачу.

За таких обставин, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди та не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача в подальшому утриматись від нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, слід зазначити наступне. Враховуючи положення ст.ст. 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

Відтак, дана вимога позивача заявлена без наявності спірних правовідносин, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2013 року у справі № 813/4329/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар