Справа № 2а-2239/11/1221
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Іванов А.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року справа №2а-2239/11/1221 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрченко В.П.

суддів Старосуда М.І. , Чебанова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Перевальського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року та апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Перевальському районі Луганської області на постанову Перевальського районного суду Луганської області від 06 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Перевальському районі Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року адміністративний позов в частині вимог за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 25.09.2010 залишено без розгляду.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково. Визнано бездіяльність неправомірною та зобов`язано провести позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 26.09.2010 року по 06.04.2011 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій апелянт ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для відкриття провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що згідно ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення, яким залишити без розгляду позовні вимоги, з підстав порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також відсутністю фінансування таких виплат з бюджету.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційних скарг, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач відноситься до категорії „діти війни, що підтверджується посвідченням, знаходиться на обліку відповідача та отримує пенсію за віком.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Статтею 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" було встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6 - протягом 2006 року поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Протягом 2006 року урядом не впроваджувався порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, на 2007 та 2008 роки зупинено, зокрема, дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Поряд з цим, 09.07.2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006 року, а також рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України про Державний бюджет України не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Отже, з 22 травня 2008 року відповідач зобовязаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції закону від 18 листопада 2004 року.

Разом з тим, згідно ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів вважає, що позивач не навів жодних поважних причин пропуску строку, нормативно-правові акти та судова практика є загальнодоступною інформацією, позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинний був дізнатися при виплаті йому відповідачем щомісячно пенсії, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Таким чином колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, щодо застосування строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, тому вимоги позивача підлягають задоволенню лише в межах шестимісячного строку, а в решті мають бути залишені без розгляду.

Посилання позивача на статтю 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в якій зазначено, що нараховані суми пенсій, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більше як за три роки перед звернення за одержанням пенсії, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон № 1058-ІV. Відповідно до п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років (Пункт розділу XV доповнено абзацом другим згідно із Законом N 3108-IV ( 3108-15 ) від 17.11.2005).

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує. Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цих справах, нарахування спірних сум відповідачами не здійснювались, підстави для застосування статті 46 Закону № 1058-ІV відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Перевальського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року та апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Перевальському районі Луганської області на постанову Перевальського районного суду Луганської області від 06 квітня 2011 року у справі № 2-а-2239/11/1221 залишити без задоволення.

Ухвалу Перевальського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року у справі №2-а-2239/11/1221 залишити без змін.

Постанову Перевальського районного суду Луганської області від 06 квітня 2011 року у справі № 2-а-2239/11/1221 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Колегія суддів: В.П. Юрченко

ОСОБА_3

ОСОБА_4