Справа № 2а/0470/7857/11
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2012-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2012 р. Справа № 2а/0470/7857/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потолової Г.В.

при секретарі Кузнецові С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій Лівобережної МДПІ в м.Дніпропетровську щодо проведення документальної невиїзної перевірки позивача з питань правильності формування податкового зобовязання та податкового кредиту за лютий 2011 року, за результатами якої складено Акт перевірки №1532/23-3/37071077 від 28.04.2011р.; а також визнання протиправними дій відповідача щодо викладення в акті перевірки протиправних висновків про ознаки нікчемності правочинів вчинених ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» з контрагентами за лютий 2011р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що відповідач за змістом спірного Акту, встановивши на підставі власних припущень недійсність (нікчемність) укладених позивачем правочинів та порушення ним норм цивільного законодавства, без встановлення в передбаченому законодавством порядку будь-яких фактичних обставин та належних доказів, перевищив службові повноваження, привласнив функції судових органів та грубо порушив норми законодавства України, тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечують, посилаються на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, у звязку з чим просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» (), зареєстроване Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 26.04.2010р.

Згідно довідки про взяття на облік платника податків, позивач перебуває на податковому обліку у Лівобережній МДПІ з 27.04.2010 року за №8456, а також згідно свідоцтва №100288731 позивач зареєстрований, як платник податку на додану вартість.

Отже, позивач належним чином зареєстрований, як юридична особа, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення підприємницької діяльності в Україні.

На підставі п.79.1 ст.79, п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України фахівцями податкового органу проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» () з питання правильності формування податкових зобовязань та податкового кредиту за лютий 2011 року.

За результатами перевірки складено акт від 28.04.2011р. №1532/23-3/37071077, в якому Лівобережною МДПІ м.Дніпропетровська встановлено: що враховуючи те, що у ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» відсутні необхідні умови для ведення господарської, економічної діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, згідно до ч.1 ст.203, ст.ст.228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України, зазначені правочини мають ознаки нікчемності. А також провочини, укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Крім того, згідно висновку в акті перевірки, з урахуванням вимог «Методичних рекомендацій (орієнтовний алгоритм дій) органів державної податкової служби…» наведених листом ДПА України від 03.02.2009р. №2012/7/10-1017, матеріали перевірки Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська по підприємству ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з податку на додану вартість за лютий 2010р. підлягають направленню до ДПІ, на обліку яких знаходяться контрагенти-покупці, для здійснення відповідних заходів згідно вимог чинного законодавства України.

Отже, перевіркою ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» встановлено, що жодних первинних документів щодо фінансово-господарської діяльності позивачем за лютий 2011 року до перевірки не надано. Відповідач у акті перевірки зазначає, що в ході перевірки не встановлено факту передачі товарів (послуг) від позивача актів приймання-передачі товару, довіреносте, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. За змістом акту перевірки у позивача не підтверджено обєкт оподаткування на додану вартість з операцій по підприємствам-покупцям в розумінні ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тобто операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності достатньої кількості трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. В акті перевірки наведено висновок що ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» здійснювало діяльність, спрямовану на отримання податкової вигоди третім особам.

Податковим органом у акті зафіксовано, що фактичне місце здійснення діяльності субєкта господарювання встановити немає можливості. Документи бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» за місцезнаходженням підприємства, відповідно установчих документів, не знаходяться.

Не погоджуючись з висновками в акті перевірки податкового органу, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зазначений акт перевірки і дії субєкту владних повноважень щодо встановлення порушення позивачем вимог ч.1 ст.203, ст.ст.215, 228, 655, 656, 662 Цивільного кодексу України під час фінансово-господарської діяльності є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації та порушують чинне законодавство України з наступних підстав.

Позивач стверджує, що відповідно до презумпції правомірності правочину, встановленої ст.204 Цивільного кодексу України, всі укладені між позивачем та його контрагентами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках, питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину, про що ухвалюється судове рішення.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п.18 постанови від 06.11.2009р. №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним»: «визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст..228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання в супереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст.14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо».

Позивач вважає, що усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Також, позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно встановлено нікчемність правочинів у господарській діяльності позивача, без документальної перевірки та дослідженні первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської та фінансової звітності.

Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок проведення документальної невиїзної перевірки, а також у податкового органу відсутні підстави, передбачені Податковим кодексом України для проведення даної перевірки. Тобто, на думку позивача фахівцями податкового органу не направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням ані копії наказу про проведення документальної планової перевірки, ані письмового повідомлення з датою проведення перевірки, що позбавило відповідача права на проведення документальної планової перевірки.

Крім того, позивач стверджує, що взагалі висновки відповідачем зроблені з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки співробітниками ДПІ неправильно застосовані положення Цивільного кодексу, порушені вимоги Податкового кодексу України та Конституції України, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого висновки про порушення підлягають виключенню з акту.

Тобто, позивач вважає, що висновок відповідача в акті перевірки від 28.04.2011р. №1532/23-3/37071077 щодо недійсності (нікчемності) укладених позивачем правочинів та порушення ним норм цивільного законодавства, зроблений податковим органом на підставі власних припущень, без встановлення в передбаченому законодавством порядку будь-яких фактичних обставин та належних доказів, перевищив службові повноваження, привласнив функції судових органів, грубо порушив норми закону.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що згідно перевірки, вчинені позивачем правочини порушують публічний порядок, спрямовані на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету та є нікчемними.

В обґрунтування заперечень посилається на те, що на адресу позивача надсилався акт перевірки, а також лист №12004/10/23-3-081-48 від 08.04.2011р. щодо надання пояснень та їх документального підтвердження поштою з повідомлення про вручення, однак згідно конвертів-повернення «організація вибула».

Так, відповідач стверджує, що з урахуванням викладеного, на підставі п.42.3 ст.42 Податкового кодексу України якщо платник податків протягом чотирьох днів з дня надіслання йому контролюючим органом відповідного документу не повідомив такий орган про зміну податкової адреси, повернення документів, як таких, що не знайшли адресата, не звільняє платника від їх виконання. А також відповідач додає, що згідно п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідач звертає увагу, що на вимогу ст..16 Податкового кодексу України ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» до перевірки не надано жодних первинних документів.

Тобто, на думку відповідача, при проведенні перевірки відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України використовувалась податкова звітність, а також отримані в установленому законом порядку документи та податкова інформація (відповіді КП «ДМБТІ», ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», МВС України ГУМВС України у Дніпропетровській обалсті на запити відповідача).

Також, відповідач зазначає, що в ході перевірки зясовано, що згідно додатку К1 до декларації з податку на прибуток за 2010 рік у ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» відсутні основні фонди для здійснення основного виду діяльності. Проте, відповідно до довідки форми 1ДФ кількість працюючих на підприємстві у 4 кварталі 2010 року складала 5 осіб. За даними декларації з податку на доходи фізичних осіб за лютий 2011р. чисельність працюючих 5 осіб. А звітність по податку з власників наземних транспортних засобів до податкового органу позивачем не надавалась.

Крім того, відповідач стверджує, що співробітниками податкового органу було здійснено вихід за місцезнаходженням підприємства ТОВ „ СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА ", та за результатами перевірки встановлено, що підприємство за адресою: 49000, м.Дніпропетровськ, вул.Автопаркова, буд.5/А-3, кв.23 не знаходиться, про що складено довідку від 19.04.2011р. №435 про не встановлення місцезнаходження платника податків. Отже, відповідач зазначає, що на час перевірки підприємство позивача знаходилось у стані 23 «місцезнаходження не встановлено».

Відповідач вказує, що перевірка проведена на підставі п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України, і відповідно для проведення документальної невиїзної перевірки наказ керівника податкового органу, письмове повідомлення щодо початку проведення перевірки та направлення не складаються.

Також, представники відповідача у судовому засіданні посилаються на те, що оскільки фактичне місце здійснення діяльності суб'єкта господарювання встановити не вдалося, документи бухгалтерського та податкового обліку ТОВ „ СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА " за місцезнаходженням підприємства не знаходяться, не було виявлено жодних первинних та бухгалтерських документів, що засвідчують здійснення господарської діяльності, документальна невиїзна перевірка ТОВ „ СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА " була проведена на основі наявних матеріалів.

Таким чином, на думку відповідача, вищевикладене в повній мірі підтверджує факт здійснення позивачем правочинів, які не створюють юридичних наслідків, а отже дії податкового органу правомірні, а викладений висновок у акті перевірки 28.04.2011р. №1532/23-3/37071077 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно зі п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та збрів, а також дотримання валютного та іншого законодавств, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи..., та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності..., а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Так, відповідно до п.73.3. ст.73 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі. Таким чином передача запиту на отримання інформації до підрозділу податкової міліції не є законним способом отримання податкової інформації від платника.

Суд вважає, що факт відсутності посадових осіб позивача за місцезнаходженням не підтверджений належним чином, оскільки відповідно до ч.12 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у разі надходження державному реєстратору від органу державної податкової служби повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати рекомендованим листом протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки. Частиною 14 цієї ж статті передбачено, що якщо державному реєстратору повернуто рекомендованого листа, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням. Таким чином відсутність юридичної особи за місцезнаходженням підтверджується витягом (випискою, довідкою) з ЄДРПОУ, а відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже, факт відсутності позивача за місцем реєстрації спростований матеріалами справи та поясненнями представників сторін.

Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984 (далі порядок №984), визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п.5.2. Розділу II Порядку №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

- у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

- у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Наведене вказує на те, що відповідач зобов'язаний був звернутися до позивача з дотриманням порядку отримання податкової інформації, встановленого статтею 73 Податкового кодексу України. У разі відмови з боку позивача - скласти акт про таку відмову, або у разі отримання таких документів дослідити їх та систематизовано, як того вимагає пункт 4 Розділу І Порядку №984, викласти факти, що міститься в таких первинних документах та надати їм об'єктивну оцінку.

Згідно із п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошових зобов'язань у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, контролюючому органу у даному випадку первинно слід встановити зміст та реальність господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

В ході судового розгляду справи позивачем не спростовані висновки відповідача щодо відсутності реальних операцій, відповідно копій первинних документів до матеріалів справи не надані.

За таких обставин, викладені в Акті перевірки факти та висновки є вірними, оскільки містять достатні фактичні дані на підтвердження умовиводів про нікчемність правочинів, а відповідно є такими, що вчинені правомірно відповідно до норм чинного законодавства України. Крім того, суд вважає, що викладення висновку про нікчемність правочинів в акті перевірки відповідає також нормам цивільного законодавства, виходячи з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України, передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч.2 цієї ж статті Договори є двосторонніми правочинами.

Згідно ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписом ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Крім того, ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

За приписом ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 203 ЦК передбачено, зо зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.228 ЦК, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Системний аналіз вищевказаних норм говорить про те, що правочином є лише ті зобов'язання сторін, які витікають із цивільно-правового (господарського) договору.

Аргументи відповідача у акті перевірки про порушення товариством норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» суд вважає таким, що підтверджуються фактичними обставинами справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірні висновки відповідача відповідають нормам податкового законодавства, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, відповідачем додержано встановленого законодавством порядку здійснення перевірки, що свідчить про правомірність дій щодо відображення у акті перевірки фактів нікчемності угод в наслідок порушення ТОВ «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» ч.1 і ч.5 ст.203, ст.ст.215, 228, 655, 656, 662 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи та наданих представником позивача у судовому засіданні пояснень вбачається, що субєкт владних повноважень (відповідач) діяв по відношенню до позивача на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правильність дій та рішень відповідача, а також те, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідні докази суду надані, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНДИКАТ ТМ «КАТАНА» до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська про визнання протиправними дій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 22.02.2012 р.

Суддя . ОСОБА_4 .