Справа № 826/9456/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9456/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Авто» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дозор Авто» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12 травня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 12 травня 2015 рок в частині нарахованої пені у сфері ЗЕД на суму 14 992,04 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 24 квітня 2015 року по 28 квітня 2015 року згідно з нормами пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу № 491 від 24 квітня 2015 року і направлення № 301 від 24 квітня 2015 року працівником ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Дозор Авто» (ідентифікаційний код 38233221) з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках по зовнішньоекономічному контракту № LF-UA-2014/SP.l від 20 жовтня 2014 року згідно повідомлення від ПАТ «МІБ» № 51/ІІ-БТ від 05 березня 2015 року, за результатами якої складено акт № 1888/26-56-22-03-10/38233221 від 29 квітня 2015 року.

Згідно з висновками акта перевірки, відповідачем встановлено порушення ТОВ «Дозор Авто»: ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», п. 1 Постанови Правління Національного банку України № 734 від 20 листопада 2014 року «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України», п. 1 Постанови Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та п. 1 Постанови Правління Національного банку України № 160 від 03 березня 2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», внаслідок несвоєчасного надходження товару на територію України за контрактом № LF-UA-2014/SP.l від 20 жовтня 2014 року з компанією «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Ехр.Со.Ltd» (Китай) на суму 22 218,77 дол. США. Термін розрахунків порушено на 17 днів.

12 травня 2015 року відповідачем на підставі висновків акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «У») № , яким у зв'язку з порушенням ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів у сфері ЗЕД» у розмірі 31 780,57 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та компанією нерезидентом «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Ехр.Со.Ltd» (Китай) (продавець) укладено контракт № LF-UA-2014/SP.l від 20 жовтня 2014 року на закупівлю запасних частин для автомобілів марки «LIFAN» та діагностичного обладнання для гарантійного та післягарантійного сервісного обслуговування автомобілів марки «LIFAN».

На виконання умов укладеного контракту ТОВ «Дозор Авто» здійснено переказ валютних коштів нерезиденту компанії «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Exp.Co.Ltd» (Китай), всього на загальну суму 22 218,77 дол. США. При цьому, граничний термін надходження товару - 24 лютого 2015 року. Товар на зазначену суму валютних коштів від компанії «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Exp.Co.Ltd» отриманий ТОВ «Дозор Авто» по вантажній митній декларації № 75017 від 13 березня 2015 року, тобто з порушенням граничного терміну валютних розрахунків.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно з п. 3 Постанови Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» № 475 від 16 листопада 2012 року, установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами; момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

За змістом наведених законодавчих норм Митного кодексу України, поняття «перетин товаром митного кордону України» та «пропуск через митний кордон України» не є тотожними, але такими, які є взаємопов'язаними і обов'язковими для врахування при вирішенні питання визначення дати імпорту.

При цьому, у відповідності з п. 49 ч. 1 ст. 4 МК України, пропуск товарів через митний кордон України - надання органом доходів і зборів відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення.

З аналізу положень наведених норм вбачається, що час здійснення імпортної операції має визначатися, виходячи з моменту перетинання товаром митного кордону України.

Згідно зі ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що датою імпорту є не дата оформлення ВМД, а дата фактичного перетину митного кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого адміністративного суду України від 25 вересня 2013 року у справі № К-49276/09, від 10 травня 2011 року у справі № К-30774/10, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2013 року у справі № К/9991/45707/11.

З матеріалів справи вбачається, що перетин митного кордону України при переміщенні товару за імпортним контрактом № LF-UA-2014/SP.l від 20 жовтня 2014 року з компанією «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Ехр.Со.Ltd» (Китай) здійснено 07 березня 2015 року.

Граничним терміном надходження імпортної продукції, за змістом наведених законодавчих норм, за імпортним контрактом № LF-UA-2014/SP.l від 20 жовтня 2014 року з компанією «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Ехр.Со.Ltd» (Китай) є 24 лютого 2015 року, що не заперечується позивачем.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що за несвоєчасне надходження товару на територію України за імпортним контрактом № LF-UA-2014/SP.l від 20 жовтня 2014 року з компанією «CHONGDING LIFAN INDUSTRY (Group) Imp.& Ехр.Со.Ltd» (Китай) на 11 днів (тобто з 25 лютого 2015 року по 07 березня 2015 року) позивач має сплатити пеню у розмірі 0,3 відсотка від суми недопоставленого товару в іноземній валюті.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 12 травня 2015 рок в частині нарахованої пені у сфері ЗЕД на суму 14 992,04 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині нарахованої пені у сфері ЗЕД на суму 14 992,04 грн. прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення податкового органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року у справі № К/9991/12143/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Авто» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є частково обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.