Справа № 2а-2839/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 р. Справа № 6707/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 міської ради Закарпатської області на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 міської ради Закарпатської області про зобовязання провести нарахування та виплату грошової допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 міської ради Закарпатської області (надалі УПСЗН ОСОБА_1) щодо ненарахування їй державної допомоги по догляду за дітьми, стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну грошову допомогу по догляду за дітьми:

Максимом за період з 01.04.2007 року до 02.09.2008 року включно в розмірі 7045,57 грн.; Ніколеттою за період з 25.02.2009 року до 17.08.2009 року включно в розмірі 2326,84 грн. до досягнення ними трирічного віку.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2009 року вказаний позов задоволено частково, вирішено зобовязати відповідача УПСЗН ОСОБА_1 провести перерахунок та виплатити належну різницю ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період 09 липня по 31 грудня 2007 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПСЗН ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що воно належним чином виконало свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною у 2007 році. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і органи праці та соціального захисту населення не вправі їх змінювати. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено порушення норм бюджетного законодавства України та не враховано видаткові можливості основного фінансового документу держави.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частково задовольняючи вимоги позивачки ОСОБА_2, суд виходив із того, що вона як особа, що здійснює догляд за дитиною, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» має право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення п.14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено і обмежено право на отримання спірної виплати у 2007 році. Розмір отриманої позивачкою щомісячної допомоги по догляду за дитиною за період 09 липня по 31 грудня 2007 року не відповідає вимогам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і має обчислюватися виходячи із законодавчо встановлених розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Обовязок щодо виплати позивачці повязаної із цим заборгованості слід покласти на УПСЗН ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права і є правильними.

Встановлено, що позивачка є матірю, яка у 2007 році здійснювала догляд за дитиною ОСОБА_3 до досягнення ним трирічного віку і була застрахована у системі загальнобовязкового державного соціального страхування, а тому відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007 році, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму.

При цьому суд вважає, що на підставі ч. 7 ст. 9 КАС України при вирішенні даного спору вимоги ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» слід застосовувати у сукупності із приписами ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а спірна допомога повинна обчислюватися у розмірі законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 56, а також пункти 7, 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено на 2007 рік дію ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_2 щодо нарахування та виплати їй недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за період 09 липня по 31 грудня 2007 року, а отже правомірність задоволення цих вимог судом першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення обовязку з нарахування і виплати спірної допомоги саме на УПСЗН ОСОБА_1 в силу вимог ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги суду не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 міської ради Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2009 року від у справі № 2а-2839/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_4