Справа № 2а-8317/08/1370
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2011-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. Справа № 51052/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Васильків А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інституту Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» на постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 24.02.2009р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інституту Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» про стягнення грошової компенсації за невидане речове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

27.11.2008р. позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інституту Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» на його користь грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна в сумі 3390 грн.36 коп., судові витрати по справі покласти на відповідача (а.с.1).

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 24.02.2009р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інституту Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» на користь позивача грошову компенсацію за неодержане речове майно в розмірі 3390 грн. 36 коп. (а.с.75-76).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інститут Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка», який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити (а.с.79-81).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Законом України «Про деякі заходи економії бюджетних коштів» призупинено дію ч.2 ст.19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна. Також в бюджетах на 2008-2009 роки не були передбачені видатки на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, через що відповідач кошти для проведення спірних виплат не отримував.

Таким чином, зазначеній категорії військовослужбовців, починаючи з 11.03.2000р., законних підстав для нарахування та здійснення грошової компенсації замість речового майна не має.

Окрім цього, в порушення вимог КАС України розгляд справи проведено судом першої інстанції без участі представника відповідача та вирішено спір в попередньому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту заявленого позову слідує, що такий стосується стягнення на користь військовослужбовця, звільненого у запас, грошової компенсації за неотримане в період служби речове майно.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що норми законодавства щодо одержання військовослужбовцями за їх бажанням речового майна чи грошової компенсації замість нього, є складовою конституційного права громадян на соціальний захист; згідно рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. ВР України не вправі при прийнятті законів вносити зміни до чинних законів України, які будь-яким чином зупиняють чи змінюють іншими законами України правове регулювання спірних правовідносин.

За таких обставин, починаючи з моменту звільнення позивача з військової служби, відповідачем неправомірно не надано належне йому речове майно або не виплачено грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Між тим, такі висновки суду не відповідають нормам матеріального права, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у званні підполковника та обіймав посаду заступника начальника штабу - начальника відділу (організаційно-планового) штабу ОСОБА_1 військового інституту Національного університету «ОСОБА_1 політехніка».

Наказом Командуючого Сухопутних військ Збройних Сил України № 106 від 15.09.2005р. позивач звільнений у запас за п.67 «б» (за станом здоровя) з правом носіння військової форми одягу відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

Відповідно до наказу начальника ОСОБА_1 військового інституту № 196 від 13.10.2005р. позивач виключений із списків особового складу військового інституту, знятий зі всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Галицького РВК м.Львова (а.с.2).

Згідно довідок ОСОБА_1 військового інституту сума компенсації за неотримане позивачем речове майно складає 3390 грн. 36 коп. (а.с.3-4), при цьому вказана сума не виплачена позивачу в звязку з відсутністю фінансування.

Також ОСОБА_1 військовий інститут Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» відповідно до постанови КМ України № 381 від 26.05.2005р. «Про заходи щодо оптимізації мережі вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів» реорганізований в ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інститут Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» (а.с.70-71).

Частиною 2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються КМ України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

28.10.2004р. постановою КМ України № 1444 затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, яким визначено порядок та умови забезпечення речовим майном та виплати грошової компенсації за нього.

Проте, Законом України № 1459-III від 17.02.2000р. «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» дію частини другої ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги зупинення ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 11.03.2000р., колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення за безпідставністю.

В частині доводів апелянта про відсутність бюджетного фінансування на здійснення виплат компенсації за неотримане речове майно особам, звільненим з військової служби, колегія суддів враховує наступне.

Частинами п'ятою, шостою ст.51 Бюджетного кодексу України прямо визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки встановлено, що матеріальна допомога може виплачуватись лише в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для бюджетної установи.

Оскільки будучи бюджетною установою, та не отримуючи відповідне бюджетне фінансування на виплату компенсації за неодержане речове майно, відповідач позбавлений можливості здійснювати спірні виплати у встановленому порядку.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інституту Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» задоволити.

Постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 24.02.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ордена ОСОБА_2 інституту Сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3 Національного університету «ОСОБА_1 політехніка» про стягнення грошової компенсації за невидане речове майно, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_5