Справа № 2а-339/10
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 1862/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про зобовязання провести нарахування та виплату недоплаченого підвищення до пенсії, як дитині війни,

ВСТАНОВИВ :

02 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області щодо ненарахування та невиплати йому щомісячної державної соціальної допомоги згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязати відповідача здійснити нарахування і виплату йому такої допомоги за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 6492,30 грн. з подальшим її нарахуванням та виплатою.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2010 року, прийнятою у скороченому провадженні, вищевказаний позов задоволено частково, визнано незаконними дії управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області (далі УПФ України в Радивилівському районі) щодо ненарахування та невиплати позивачу передбаченої із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щомісячної надбавки до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зобовязано відповідача нарахувати та виплатити йому таку надбавку за період 02 червня по 01 грудня 2010 року з урахуванням виплачених сум. Вимоги позивача про нарахування та виплату спірної щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни, за період з 01 січня 2006 року по 01 червня 2010 року залишено без розгляду. В частині позовних вимог про нарахування та виплату згаданої щомісячної надбавки до пенсії в подальшому відмовлено. Стягнуто з УПФ України в Радивилівському районі в дохід держави судові витрати в сумі 3,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в Радивилівському районі просить зазначену постанову скасувати і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні вимог позивача в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що законодавство України не містить жодного нормативного акту, прийнятого на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про підвищення розміру пенсій дітей війни на 30 % мінімальної пенсії за віком та не врегульовує питання про те, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких коштів і джерел. Просить врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були взяті до уваги положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України. Також наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду.

З урахуванням вимог ч. 8 ст. 1832 та п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив із того, що він належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи із положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Відмова УПФ України в Радивилівському районі у проведенні нарахування і виплати позивачу щомісячної надбавки до пенсії у вищезазначеному розмірі за період 02 червня по 01 грудня 2010 року є протиправною. Вимоги позивача про нарахування та виплату спірної щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни, за період з 01 січня 2006 року по 01 червня 2010 року слід залишенити без розгляду. В частині позовних вимог про нарахування та виплату згаданої щомісячної надбавки до пенсії в подальшому відмовити. Стягнути з УПФ України в Радивилівському районі в дохід держави судові витрати в сумі 3,40 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Безспірно встановлено, що позивач є дитиною війни та згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення виплачуваної йому відповідачем пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку апеляційного суду, не слід брати до уваги при вирішенні спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації конституційних гарантій та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання про підставність вимог позивача у частині визнання протиправною відмови відповідача у підвищенні йому розміру пенсії, як дитині війни, на 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 02 червня по 01 грудня 2010 року та правомірність задоволення цих вимог судом першої інстанції.

Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції у порушення вимог ст. 94 КАС України безпідставно присуджено до стягнення в дохід держави судовий збір з УПФ України в Радивилівському районі, оскільки вказаною нормою не передбачено можливості стягнення судових витрат з субєктів владних повноважень на користь Державного бюджету України.

Враховуючи те, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі управління в Радивилівському районі Рівненської області, відповідний обовязок правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі адміністративний суд не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи даний публічно-правовий спір суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак при цьому помилково вирішив питання про розподіл судових витрат у справі, що є підставою для скасування у цій частині.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2009 року у справі № 2а-339/09 у частині розподілу судових витрат скасувати.

Присудити з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 1 (одну) грн. 70 коп. судового збору.

У іншій частині Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2010 року залишити без змін.

В силу вимог ч.10 ст. 1832 КАС України постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_2