Справа № 810/2225/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2225/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року за заявою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулася до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №810/2225/14, в якій просила:

змінити спосіб та порядок виконання постанови Київського окружного адміністративного суду 25 червня 2014 року по справі №810/2225/14 адміністративний позов ОСОБА_5;

викласти абз. 2 резолютивної частини постанови по даній справі у наступній редакції: «Зобов'язати Державну фіскальну службу України та ДШ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області скасувати та виключити із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_5 та загальні відомості про нього, що містяться у вказаному реєстрі та вести облік ОСОБА_5 в додатковому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків;

викласти абз. 3 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: «Зобов'язати Державну фіскальну службу України та ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області виключити з інформаційного Фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів відомості про ОСОБА_5 та вести облік в окремому реєстрі у складі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків;

викласти абз. 4 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: «Зобов'язати Державну фіскальну службу України та ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області здійснювати в подальшому облік ОСОБА_5, як платника податків та інших обов'язкових платежів, за формою обліку без застосування цифрового ідентифікатора (за прізвищем, ім'ям, по батькові та номером та серією паспорта).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року у задоволенні даної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, податковий орган подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та постановити нову ухвалу, якою вимоги заявника задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, ухвала суду - без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі № 810/2225/14 позов ОСОБА_5 до Міністерства доходів і зборів України, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України щодо відмови ОСОБА_5 в анулюванні ідентифікаційного номеру фізичної особи - платника податків.

Зобов'язано ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України анулювати виданий ОСОБА_5 ідентифікаційний номер.

Зобов'язано ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України виключити інформацію про ОСОБА_5 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Зобов'язано ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України здійснювати подальший облік ОСОБА_5 як платника податків без ідентифікаційного номеру за формами обліку платників податків та інших обов'язкових платежів, що використовувались до прийняття Закону України від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів". У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Поряд з цим, вказана постанова Київського окружного адміністративного суду залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій (К/800/57602/14).

За наслідками перегляду даної ухвали, Верховний Суд України, постановою від 28 квітня 2015 року, відмовив у задоволенні заяви Державної фіскальної служби України (справа № 21-92а15).

У квітні 2015 року ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області звернулася до суду із даною заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №810/2225/14.

Заяву мотивовано неможливістю виконання названого судового рішення з огляду на те, що положення Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів», із урахуванням яких окружним адміністративним судом ухвалено постанову у справі №810/2225/14, втратили чинність з 01.01.2011 у зв'язку із набранням чинності Податковим кодексом України, приписи якого встановлюють інший порядок обліку осіб, які через власні релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви контролюючого органа, при цьому виходив з того, що резолютивна частина зазначеної постанови повністю відповідає визначеному позивачем при зверненні до суду способу захисту порушеного права та способу його виконання, в свою чергу, заявник фактично просить суд ухвалити нове рішення, змінивши резолютивну частину постанови Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року, що суперечить вимогам статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду попередньої інстанції, виходячи з такого.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із конститутивних ознак норм частини першої статті 263 КАС в поєднанні з адміністративними правовими нормами статей 6, 105, 162 цього Кодексу випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів суб'єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Зокрема, у частині першій статті 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частинами першою та другою статті 162 КАС за результатами розгляду звернення особи до суду з адміністративним позовом і в разі його задоволення можуть бути прийняті постанови про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду..

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Судова колегія акцентує увагу, що зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі № 810/2225/14 позов ОСОБА_5 до задоволено частково: визнано протиправними дії ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України щодо відмови ОСОБА_5 в анулюванні ідентифікаційного номеру фізичної особи - платника податків; зобов'язано ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України анулювати виданий ОСОБА_5 ідентифікаційний номер; зобов'язано ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України виключити інформацію про ОСОБА_5 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зобов'язано ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України здійснювати подальший облік ОСОБА_5 як платника податків без ідентифікаційного номеру за формами обліку платників податків та інших обов'язкових платежів, що використовувались до прийняття Закону України від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів". У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що резолютивна частина вказаного судового рішення повністю відповідає визначеному позивачем способу захисту порушеного права та способу його виконання, тобто, спосіб захисту порушеного права та спосіб виконання визначений при зверненні до суду з позовом саме позивачем (в подальшому, стягувачем за виконавчим листом).

Поряд з цим, на думку судової колегії, запропонована заявником зміна способу і порядку виконання судового рішення змінить зміст рішення суду, оскільки ОСОБА_5 фактично буде відмовлено в задоволенні його вимог щодо виключення його з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та здійснення в подальшому його обліку як платника податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера.

Обґрунтованість такої позиції підтверджена в тому числі Вищим адміністративним судом України зокрема у справах № 677/1964/14-а, № 876/7579/15.

За таких обставин, враховуючи, що заявник фактично просить ухвалити нове рішення, змінивши резолютивну частину постанови Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року, що суперечить вимогам статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги контролюючого органу обґрунтовано визнані судом попередньої інстанції такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, аналізуючи норми частини першої статті 263 КАС у системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Наведена позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України (постанови від 25 листопада 2014 року 21-506а14, від 11 листопада 2014 року №21-394а14).

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявника щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року за заявою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області та Міндоходів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 14 вересня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.