Справа № 2а-7620/11/2670
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та залишення позовної заяви в іншій частині без руху

м. Київ

31 травня 2011 року № 2а-7620/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Санін Б.В., ознайомившись з позовною заявою

за позовомОСОБА_1
доКиївський апеляційний адміністративний суд
пропримушення суду до виконання вимог Закону про виконанню функціональних обовязків по забезпеченню прав заявника та компенсації моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2011 року до судді Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського апеляційного адміністративного суду з проханням:

1. В частині забезпечення доказів факту духовних страждань ОСОБА_2, обумовлених порушенням його процесуальних та інформаційних прав КААС, прийняти міри по забезпеченню висновку спеціаліста з даного питання.

2. Визнати відсутність компетенції права Київського апеляційного адміністративного суду на відмову від виконання функціональних обовязків по пересиланню по пошті рішення суду від 18.01.2011 по справі №2а-2997/10/1070 позивачу ОСОБА_1, який не був присутнім на судовому засіданні.

3. Визнати відсутність компетенції права Київського апеляційного адміністративного суду на відмову від виконання функціональних обовязків по пересиланню по коштів рішення суду від 17.02.2011 року по справі №2а-7269/11/2670.

4. Визнати відсутність компетенції права Київського апеляційного адміністративного суду на відмову від виконання функціональних обовязків по необхідності відповіді на подане ОСОБА_3 заяви від 31.03.2011 року до Голови ОСОБА_4 «про пересилання по пошті копій рішень»;

5. Зобовязати Київський апеляційний адміністративний суд надати по пошті позивачу ОСОБА_1 копію рішення суду, по судовому розгляду справи №2а-2997/10/1070 що відбулось 18.01.2011.

6. Зобовязати Київський апеляційний адміністративний суд надати по пошті позивачу ОСОБА_1 копію рішення суду, по судовому розгляду справи №2а-7269/11/2670 що відбулось 17.02.2011.

7. Визнати винесення Київським апеляційним адміністративним судом моральної шкоди ОСОБА_1, обумовленого його духовним стражданнями внаслідок незаконних дій суду, дискредитую чого авторитет судового органу та гарантії державної незворушності вимог Закону всіх юридичних та фізичних осіб держави.

8. З вимогою практики Європейського суду по правам людини прийняти рішення по компенсації моральної шкоди всім ОСОБА_1 в сумі, визнаній судом адекватною допущенню порушення.

9. Справу розглядати без участі позивача ОСОБА_1

10. Судові витрати по розгляду справи покласти на відповідача із постановленням рішення про повернення позивачу сплаченого судового збору та даній позовній заяві.

Розглянувши позовну заяву на додані до неї документи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог, а в іншій частині залишити без руху з огляду на наступне.

Щодо відмови у відкритті провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктами 1, 7 та 9 ст.3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Основними ознаками правовідносин, з яких виникають публічно-правові спори, є підпорядкованість одного учасника публічно - правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно - правовому спорі з однієї сторони субєкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Статтею 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.3 ст.50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 3, 4, 5 ст.248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абзацу 4 ст.248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) визначено, що відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч.1 ста.129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів»№ 6 від 12.06.2009 встановлено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, п.1, 7 і 9 ст.3, ст.17, ч. 3 ст.50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги позивача до Київського апеляційного адміністративного суду, що викладені в №2, №3, п.5 та п.6 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки Київський апеляційний адміністративний суд під час вчинення процесуальних дій не є субєктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, і не може бути відповідачем у справі про оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

Також, суд роз'яснює, що розгляд такої справи не відноситься до юрисдикції судів, оскільки судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.109 КАС України встановлено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як наслідок, позивачу слід відмовити в порушенні провадження в частині позовних вимог, а саме вимог під №2, №3, №5 та №6.

Щодо залишення без руху.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після отримання позовної заяви відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.106 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Водночас, відповідно до частини четвертої ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи не вчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

З оглядна вказане, позивачу слід привести позовні вимоги у відповідність до положень ч.4 ст.105 та ч.1 ст.106 КАС України. Крім того, в порядку ст.105 та ст.106 КАС України.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, відповідно до положень ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При цьому, слід акцентувати увагу, що відповідно до ст.3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Більше того, відповідно до ст.3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, в своїй позовній заяві позивач не лише не обґрунтовує чітко в чому саме полягає публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем.

Більше того, в контексті Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» № 6 від 12.06.2009 року позивачу слід обґрунтувати в чому саме полягали порушення відповідачем владно управлінських функцій, а не владно процесуальних функцій.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.106 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Більше того, відповідно до положень п.5 ч.1 ст.106 КАС України, до позовної заяви у разі необхідності подаються клопотання про звільнення від сплати судового забору, звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги, про призначення судової експертизи, про витребування доказів, про виклик свідків, заява про поневолення строку звернення до адміністративного суду тощо.

Водночас, позивач виклав клопотання безпосередньо в позовній заяві, що є недотримання позивачем положень п.5 ч.1 ст.106 КАС України.

Крім того, ч.1 ст. 89 КАС України закріплено обов'язок осіб, які звертаються до адміністративного суду із позовною заявою сплатити судовий збір.

Згідно ст.106 КАС України до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів, документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору у порядку та розмірах передбачених пунктом 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, для усунення недоліків адміністративного позову, позивач має надати докази сплати судового збору, при цьому в квитанції про оплату державного мита слід вказати призначення платежу «За розгляд адміністративної справи в Окружному адміністративному суді м. Києва за позовом (вказати позивача) до (вказати відповідача)».

Крім того, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Заявляючи вимогу про компенсацію завданої позивачам моральної шкоди, позивачі не вказали її розміру, при цьому просить суд встановити її розмір, та не надали жодного доказу і не довели, що існує причинно-наслідковий зв'язок між моральними стражданнями позивачів та діями відповідача. Також, не надали доказів, що підтверджують заподіяння саме діями відповідача моральної шкоди позивачам. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують зазначені вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачі не зазначили, в чому саме полягає неправомірна діяльність або бездіяльність та вина відповідача.

Крім всіх вищенаведених недоліків щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд також вважає за належне вказати на необхідності уточнення позовної вимоги (п. 8) в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди, зокрема визначити розмір завданої Позивачам шкоди, послатися на нормативний акт (назву, дату, номер), з якого можна визначити розмір шкоди, та сплати відповідне державне мито.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, Позивачами мають бути усунуті вищевказані недоліки адміністративного позову у строк до 10.06.2011 року недоліки позовної заяви шляхом надання через канцелярію суду (або надіслання поштою) з посиланням на реквізити даної ухвали (№2а-7620/11/2670 від 31.05.2011 року).

Враховуючи вищенаведене та керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст. 105, ст.106, ст.107, ст.108, ст. 109, ст.158, ст.159 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_5 у відкритті провадження в адміністративній справі щодо позовних вимог під №2, №3, №5 та №6.

2. В іншій частині адміністративний позов ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків до 10.06.2011 р.

3. Попередити позивача про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п.1 ч.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та залишення позовної заяви в іншій частині без руху невідкладно надіслати на адресу позивача.

5. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

6. Розяснити позивачу, що в частині ухвали про відмову у відкритті провадження, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 КАС України та може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Б.В. Санін