Справа № 2а-2431/10/2470
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2011 р. Справа № 32111/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Богаченка С.І., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Ткач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Чернівецької області про визнання протиправними дій та виключення майна з акта опису і арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Чернівецької області про визнання протиправними дій та виключення майна з акта опису і арешту.

Позивачка посилалась на те, що відповідач порушив вимоги ст. 60 СК України (відповідно до якої майно на яке накладено арешт перебуває у спільній сумісній власності позивача і боржника), ст. 73 СК України (відповідно до якої за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частину в праві загальної спільної власності подружжя, яка виділена йому в натурі) та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачка просила виключити майно із акту опису й арешту майна від 07.09.2009 року та від 22.06.2010 року та визнати дії відповідача незаконними.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що з метою недопущення порушення її майнових прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, що належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, - зазначене майно підлягає виключенню з акту опису і арешту.

Апелянт просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2010 року та прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Чернівецької області в процесі примусового виконання рішення суду в цивільній справі № 2-255 про стягнення солідарного боргу з ОСОБА_2 та інших на користь КС «Альянс Україна» за кредитним договором 7.09.2009 року склав акт опису та арешту майна нежитлового приміщення по вул.. Сторожинецькій,3 в м. Чернівці загальною площею 43,9 кв. м.

22.06.2010 року на виконання того ж рішення суду державний виконавець описав та наклав арешт на будинок по вул. Поповича, 7-а в м. Чернівці ( квартири №2 та № 3), належний боржнику ОСОБА_2

Як особа, що не є стороною у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про визнання неправомірними дій державного виконавця в частині опису та арешту зазначеного майна, вважаючи, що воно є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 як осіб, які проживають однією сімєю у громадянському шлюбі.

Колегія суддів приходить до висновку, що Чернівецький окружний адміністративний суд на законних підставах залишив позовні вимоги позивачки без задоволення.

При цьому суд обґрунтовано вважав, що відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника є одним із заходів примусового виконання рішення, а згідно з ч. 1 ст. 50 цього ж Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Факт реєстрації належності боржнику ОСОБА_2 на праві власності описаного та арештованого майна в оскаржуваних актах від 7.09.2009 року та від 22.06.2010 року стверджується доказами в справі та не оспорюється позивачкою.

Виконуючи свої повноваження з частині примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника, державний виконавець з дотриманням порядку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», на законних підставах описав та арештував спірне майно. Порушення встановленого законом порядку в процесі проведення зазначених виконавчих дій з боку державного виконавця не встановлено. Тому підстав для визнання його дій неправомірними немає.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Тому позивачка, вважаючи, що відповідно до ст. 74 СК України частина описаного та арештованого майна належить їй як особі, яка проживає однією сімєю з боржником у громадянському шлюбі, вправі звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, довести факт проживання однією сімєю з боржником та встановити по суду своє право на відшукуване майно.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано відмовив позивачці в задоволенні адміністративного позову. Тому оскаржена постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що все описане державним виконавцем нерухоме майно підлягає виключенню з оскаржуваних актів державного виконавця, оскільки на праві спільної сумісної власності належить її з боржником, в силу наведеного, на висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються ними, нормами матеріального права, правильно застосованими судом, тому підставою для її задоволення бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.07.2010 року по справі № 2а-2431/10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : С.І. Богаченко

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 18.02.2011 р.