Справа № 2а-27203/10/0570
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2011-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2011 року справа №2а-27203/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Білак С.В.

суддів Гаврищук Т.Г. , Сухарька М.Г.

при секретарі Костроміній Г.С.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, Головного управління юстиції у Донецькій області на постанову ОСОБА_5 окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року у справі № 2а-27203/10/0570 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Донецькій області, треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління державного казначейства України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Головного управління юстиції у Донецькій області, треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління державного казначейства України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач просила скасувати наказ голови ліквідаційної комісії від 03 травня 2007 року №1055; зобовязати Головне управління юстиції у Донецькій області прийняти її на роботу за переведенням відповідно до частини 3 статті 36 Кодексу про працю України та надати їй роботу, яка відповідає її кваліфікації; стягнути з ОСОБА_5 обласного управління юстиції в особі її правонаступника Головного управління юстиції в Донецькій області моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 771,85 грн. та заборгованість з виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 265619,52 грн.; стягнути з ОСОБА_5 обласного управління юстиції в особі його правонаступника Головного управління юстиції в Донецькій області витрати на поїздку до м. Києва у Вищий адміністративний суд України.

Постановою ОСОБА_5 окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року позовні вимоги були задоволені частково.

Скасовано наказ ОСОБА_5 обласного управління юстиції № 1055 від 03.05.2007 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу реєстрації нормативних актів, друкованих засобів масової інформації і легалізації обєднань громадян ОСОБА_5 обласного управління юстиції, з 03.05.2007 року за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з ліквідацією.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу реєстрації нормативних актів, друкованих засобів масової інформації і легалізації обєднань громадян ОСОБА_5 обласного управління юстиції, з 03.05.2007 року.

Стягнуто з Головного управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу (за період з 03 травня 2007 року по 03 травня 2008 року) в сумі 36589 грн. з обовязковим утриманням податків і зборів згідно діючого законодавства.

Стягнуто з Головного управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки належних при звільненні сум по день фактичного розрахунку в розмірі 771 грн. 85 коп.

Стягнуто з Головного управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог позивачу було відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивачем та відповідачем подані апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції.

Позивач в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Незаконними та необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що позивач була звільнена в період тимчасової непрацездатності, так як на час звільнення 03.05.2007р. вона не знаходилася на лікарняному.

В порушення ст.235 КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», судом першої інстанції не стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.05.2007р. по 16.03.2011р.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був провести розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі зробленого нею розрахунку.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено їй у стягненні витрат, повязаних з виїздом до Вищого адміністративного суду України.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції в порушення норм Цивільного законодавства зазначено, що ліквідації ОСОБА_5 обласного управління юстиції не було, а була реорганізація.

Процес реорганізації регулюється ст.ст.106-107 Цивільного кодексу України та ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якими не передбачено утворення ліквідаційної комісії установи, складання проміжного ліквідаційного балансу, остаточного ліквідаційного балансу, який затверджується нотаріально.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2007р. № 21/5 «Про реформування органів юстиції» Донецьке обласне управління юстиції ліквідовано та на його базі утворено Головне управління юстиції у Донецькій області.

Тому, посилання суду на процес реорганізації ОСОБА_5 обласного управління юстиції є немотивованим.

Відповідно до штатного розпису ОСОБА_5 обласного управління юстиції, відділ реєстрації нормативних актів, друкованих засобів інформації і легалізації обєднання громадян, в якому працювала позивач, відсутній. що свідчить про зміну в організації виробництва і праці в Головному управлінні юстиції у Донецькій області.

Позивач не зверталася з заявами до ліквідаційної комісії про переведення її до Головного управління юстиції у Донецькій області.

Судом першої інстанції помилково зазначено, що голова ліквідаційної комісії не є повноважним органом розірвати трудовий договір з працівником.

Стаття 105 ЦК України передбачає, що з моменту призначення ліквідаційної комісії, до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

Таким чином, видати наказ про звільнення ОСОБА_4 начальник ОСОБА_5 обласного управління юстиції не мав повноважень.

Позивачем не доведено наявність вини відповідача у спричиненні їй моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги позивача та заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Представники третіх осіб до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивача, доводи апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

З 12 серпня 1993 року по 03 травня 2007 року позивач працювала на посаді начальника відділу реєстрації нормативних актів, друкованих засобів масової інформації і легалізації обєднань громадян ОСОБА_5 обласного управління юстиції.

Наказом Міністерства юстиції України «Про реформування органів юстиції» № 21/5 від 25.01.2007р. було ліквідоване Донецьке обласне управління юстиції і на його базі утворено Головне управління юстиції у Донецькій області та встановлено, що Головне управління юстиції у Донецькій області є правонаступником ОСОБА_5 обласного управління юстиції /а.с.15-16/.

12 лютого 2007 року позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади у зв»язку з ліквідацією ОСОБА_5 обласного управління юстиції /а.с.13/.

Наказом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_5 обласного управління юстиції від 03 травня 2007 року №1055 позивач була звільнена з посади начальника відділу реєстрації нормативних актів, друкованих засобів масової інформації і легалізації обєднань громадян ОСОБА_5 обласного управління юстиції за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у звязку з ліквідацією ОСОБА_5 обласного управління юстиції /а.с.8/.

Наказом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_5 обласного управління юстиції від 03 травня 2007 року №1056 були внесені зміни до наказу від 03 травня 2007 року № 1055, відповідно до яких позивачу було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за час роботи з 3 серпня 2006 року по 03 травня 2007 року тривалістю 23 календарних дні та додаткову відпустку за час роботи з 03 серпня 2006 року по 03 травня 2007 року тривалістю 11 календарних днів /а.с.9/.

Відповідно до штатного розпису ОСОБА_5 обласного управління юстиції станом на 2006 рік відділ реєстрації нормативних актів, друкованих засобів інформації і легалізації обєднання громадян, в якому працювала позивач, складався з 8 осіб /т.1 а.с.65-66/.

В штатному розписі Головного управління юстиції в Донецькій області станом на 20 лютого 2007 року зазначений відділ відсутній, відсутня посада начальника такого відділу /т.1 а.с.64/.

Відповідно до ст.81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Цією ж статтею встановлено, що цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до ст.110 ЦК України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" прийняття рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності, належить до повноважень уповноважених органів управління, якими згідно зі статтею 4 цього Закону є міністерства та інші органи виконавчої влади.

Відповідно до положень підпункту 17 пункту 9 Положення про Міністерства юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2006 року № 1577, Міністр юстиції України приймає за погодженням з Премєр-міністром України рішення про утворення, реорганізацію, ліквідацію територіальних органів Міністерства юстиції.

Наказом Міністерства юстиції України «Про реформування органів юстиції» № 21/5 від 25.01.2007р. було ліквідоване Донецьке обласне управління юстиції і на його базі утворено Головне управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до зазначеного наказу була утворена комісія з ліквідації ОСОБА_5 обласного управління юстиції, призначено її голову та членів /т.1 а.с.90-91/.

18.05.2007р. було складено акт ліквідаційної комісії ОСОБА_5 обласного управління юстиції та ліквідаційний баланс, які були затверджені Першим заступником Міністра юстиції України /т.1 а.с.54-59/.

Державному реєстратору було надані усі необхідні документи для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не повязане з реорганізацією» /т.1 а.с.257/.

12.12.2007р. було здійснено запис про припинення юридичної особи ОСОБА_5 обласного управління юстиції /т.1 а.с.256/.

Процес реорганізації регулюється ст.ст.106-107 Цивільного кодексу України та ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якими не передбачено утворення ліквідаційної комісії установи, складання проміжного ліквідаційного балансу, остаточного ліквідаційного балансу.

Таким чином, колегія суддів не може прийняти доводи суду першої інстанції та позивача про те, що фактично ліквідації ОСОБА_5 обласного управління юстиції не було, а була проведена його реорганізація та перейменування.

Крім того, доказом того, що утворено нову юридичну особу є свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Головного управління юстиції у Донецькій області, державна реєстрація якої проведена 20.02.2007р. /т.1 а.с.53/.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що наказ про звільнення позивача був підписаний не повноважною особою головою ліквідаційної комісії, оскільки відповідно до Положення про головні управління юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, м.Києві звільнення з посад керівників структурних підрозділів та інших працівників управління відноситься до повноважень начальника управління з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.105 ЦК України, з моменту призначення комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

Таким чином, голова ліквідаційної комісії ОСОБА_5 обласного управління юстиції мав повноваження в силу Закону, щодо звільнення позивача.

Питання припинення публічної служби внаслідок ліквідації публічного органу нормами спеціальних законів не врегульовані, а тому при розгляді справ вказаної категорії застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України.

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП).

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. зазначено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту від 03.04.2007р. про надання пропозиції про працевлаштування, 29.03.2007р. в особистій розмові з ОСОБА_4 їй було запропоновано працевлаштування на посаду головного спеціаліста сектору реєстрації нормативних актів Головного управління юстиції у Донецькій області /т.1а.с.51/, згоди на яку від позивача не було отримано.

Доводи позивача про те, що їй не пропонувалася інша робота, колегія суддів не може прийняти до уваги, так як самій позовній заяві позивач зазначила, що 29.03.2007р. замісник начальника управління ОСОБА_6 прийняв її по питанню працевлаштування в Головному управлінню юстиції в Донецькій області і їй було запропоновано роботу простого спеціаліста /т.2 а.с.21 /.

Таким чином, адміністрацією публічного органу вжито заходи для переведення позивача, як це передбачено частиною другою статті 40 КЗпП.

Колегія суддів вважає, що відповідач при звільненні позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Отже, висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача внаслідок ліквідації установи є не обґрунтованим, а посилання позивача на те, що ліквідації не відбулося є безпідставним.

Позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 771.85 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена 03 травня 2007 року, а повний розрахунок був проведений 08.05.2007 року, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Таким чином, затримка виплати всіх сум при звільненні позивача становить 4 дні, а тому, середній заробіток буде становити 690 грн. 36 коп. /4 х 172.59 /т.3 а.с.91/ і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки, колегія суддів дійшла до висновку про правомірність наказу про звільнення позивача, то відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог позивача, які безпосередньо повязані зі звільненням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції в Донецькій області задовольнити частково.

Постанову ОСОБА_5 окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року у справі № 2а-27203/10/0570 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Донецькій області, треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління державного казначейства України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки належних при звільненні сум по день фактичного розрахунку в розмірі 690 грн. 36 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вступна та резолютивна частина постанови складена в нарадчій кімнаті та проголошена в судовому засіданні 13 липня 2011 року, в повному обсязі буде складена 18 липня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В.Білак

Судді М.Г.Сухарьок

ОСОБА_7