Справа № 2а-1805/10/1270
Суддя: Нікулін О.А.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Солоніченко О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року справа №2а-1805/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Нікуліна О.А.

суддів Радіонової О.О., Жаботинської С.В.

при секретарі судового засідання Ольховій О.В.

за участю:

позивача не зявилася

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області та субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року по справі № 2а-1805/10/01270 за позовом Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року по справі № 2а-1805/10/01270 адміністративний позов ОСОБА_3 до Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції в Луганській області було задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасоване рішення Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції № 000151710 від 04.11.09. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 9 000 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено за необґрунтованістю.

З постановою суду першої інстанції не погодилися обидві сторони та звернулися з апеляційними скаргами на неї, в якій зазначено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права внаслідок чого неправильно вирішив справу, вважають, що постанова підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивача зареєстровано як суб'єкта підприємницької діяльності Алчевською міською радою 11.04.07. за № 0004247, свідоцтво про державну реєстрацію ВОІ № 429354, перебуває на податковому обліку в Алчевській ОДПІ як платник податків загальної системи оподаткування з 13.04.07.

07.08.09. Алчевською ОДПІ за заявою позивача проведено реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість (ПДВ), свідоцтво № 100238920, індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_1.

З 12 по 23 жовтня 2009 року відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на підставі розпорядження Алчевської ОДПІ від 12.10.09. №212-р та направлення від 12.10.09. №1212/171 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання СПД - фізичною особою ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.04.07. по 30.06.09.

За результатами вказаної перевірки відповідачем 23.10.09. складено акт за № 2621-171-. Висновками акту, зокрема, зафіксовано:

- порушення СПД - фізичною особою ОСОБА_3 п.4.1. ст.4, пп.6.1.1 п.6.1 ст. 6,пп. 7.3.1 п.7.3. пп.7.7.1 п.7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 21112,0 грн. за період з 17.02.09. по 30.06.09.;

- порушення п.1.ст.З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме, здійснення надання послуг з оренди власного нерухомого майна за готівкові кошти в сумі 1800 грн. без застосування РРО, та без роздрукування відповідного розрахункового документа.

Висновки акту було оскаржено позивачем в адміністративному порядку. Рішеннями податкових органів скарги позивача залишено без задоволення.

На підставі акту перевірки, та рішення про результати розгляду повторної скарги від 18.05.10., згідно з пп.17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» у зв'язку з вказаними в акті порушеннями Закону України «Про податок на додану вартість» відповідачем 25 лютого 2010 року прийнято податкове повідомлення-рішення № /3, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ в розмірі 31 668 грн., в тому числі 21112 грн. за основним платежем та 10556 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також відповідно до п.1 ст.17 та ст. 22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» рішенням відповідача від 04.11.09. № 000151710 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 9000 грн.

Платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначає Закон України № 168/97-ВР від 03.04.97. «Про податок на додану вартість» (надалі - Закон 168).

Відповідно до п.1.3. Закону 168 платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Відповідно до пп.2.1, 2.2 ст.2 Закону 168 платником податку є будь-яка особа, яка: здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті; будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку.

Пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону 168, зокрема,встановлено, що Особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

7.3.1. Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Порядок реєстрації осіб як платників податку на додану вартість врегульовано ст. 9 Закону 168.

Відповідно до п.9.3. цієї статті особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Пп.9.4. ст. 9 Закону 168 встановлено, якщо особа, на яку не поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.9.6. ст.9 Закону 168 заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної вказаним пунктом.

Датою досягнення обсягу оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців більше 300 000 грн. визначено відповідачем як 28.01.09.

Відповідно до п.1.5. Закону 168 звітний (податковий) період визначено як період, за який платник податку зобов'язаний проводити розрахунки податку та сплачувати його до бюджету. Звітним податковим періодом п.7.8.ст.7 Закону встановлює один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал.

В розумінні вимог пп.2.3.1 п.1 ст.2, пп.9.4 ст.9, виявивши протягом звітного податкового періоду перевищення обсягу оподатковуваних операцій 300 000 грн. за останні 12 календарних місяців, позивач повинна була зареєструватися як платник ПДВ протягом 20 календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Позивача за її заявою зареєстровано платником ПДВ 07.08.09.

Відповідно до пп.7.2.8 п.7.2. ст. 7 Закону 168 платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів, які підлягають оподаткуванню,а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону.

Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку. За наявності оригіналу податкової накладної не включення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових накладних встановлюються центральним податковим органом.

Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03. № 889-ГУ доходом визначено суму будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Згідно з п.1.3. цього Закону дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, зокрема, у вигляді: доходів від надання в оренду (лізинг): нерухомості, розташованої на території України; доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також незалежної професійної діяльності на території України.

Виходячи з вимог п.4.1. ст. цього Закону загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

Враховуючи вказані норми, платник податків самостійно нараховує податкові зобов'язання, які відображається ним в податковій декларації.

Відповідно до пп.7.7.1. п.7.7 ст. 7 Закону 168 сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 4.1. ст..4 Закону 168 базою оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

П.п.6.1.1. п.6.1 ст. 6 встановлено, що податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Своєчасно не зареєструвавшись платником ПДВ, та не надаючи податкові декларації з ПДВ, позивач, відповідно, не виконувала обов'язок щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань з ПДВ.

СПД ОСОБА_3 було подано до податкового органу податкові декларації за 2008 рік та 1 квартал 2009 року, в які до загальної суми від здійснення підприємницької діяльності включено дохід, отриманий від здачі в оренду нерухомого майна.

В ході перевірки податковим органом виявлено, що з урахуванням сум доходу, отриманих від здачі в оренду нерухомого майна обсяг оподатковуваних операцій позивача за останні 12 календарних місяців перевищив 300 000 грн., що також позивачем не заперечувалось.

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що дохід від здачі в оренду нерухомого майна позивачем було включено до податкової декларації помилково, оскільки договір оренди №1 від 01.01.08., укладений позивачем як суб'єктом підприємницької діяльності було розірвано додатковою угодою від 01.01.08., натомість 01.01.08. було укладено договір оренди №1а позивачем, як фізичною особою. Крім того, позивачем 21.04.10. до податкового органу було подано уточнені податкові декларації

Проте, суд вважає, що такі посилання позивача врахуванню не підлягають з огляду на наступне.

Акт перевірки містить перелік використаних при перевірці документів, опис наданих для перевірки документів складений особисто СПД ОСОБА_3О.(а.с.12-13, 110-112) Вказаний перелік не містить договору №1а від 01.01.08. Тобто, цей договір до перевірки не надавався. Крім того, представником позивача в судовому засіданні підтверджено, що вказаний договір було надано податковому органу після складення акту.

Стосовно надання уточнених податкових декларацій, суд виходить з того, що відповідно до п.17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі самостійного виявлення факту заниження податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до початку його перевірки контролюючим органом. Про проведення перевірки позивача було своєчасно, у встановлений законом строк повідомлено про проведення перевірки, тому позивач мала можливість в цей строк надати уточнені декларації. Як зазначалося, перевірку проведено в жовтні 2009 року, уточнені декларації подано позивачем 21.04.10.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення є Закон України № 2181-III від 21.12.2000 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (надалі -Закон 2181).

Пп.4.2.1.п.4.2 Закону 2181 встановлено, якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пп.4.2.2. п.4.2. ст. 4 Закону 2181 контролюючий "орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків, зокрема, у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про

заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових

деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні

або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели

до заниження або завищення суми податкового зобов'язання.

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування

окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Відповідно до п.17.1. ст..17 Закону 2181 штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Штрафні санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом 17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

Згідно з Пп. 17.1.1.п.17.1 платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Відповідно до пп.17.1.2. п.17.1 у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв'язку з тим, що позивач своєчасно не зареєструвалась платником ПДВ. не визначала та не сплачувала податкові зобов'язання з ПДВ, відповідачем на підставі вказаних норм Законів 2181 та 168 оскражуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу донараховано податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 21112 грн. за періоди з 17.02.09. по 28.02.09., з 01.03.09. по 31.03.09., з 01.04.09. по 30.04.09., з 01.05.09. по 31.05.09., з 01.06.09. по 30.06.09.

У зв'язку з визначенням податкового зобов'язання контролюючим органом, відповідачем застосовано штрафні санкції в розмірі 10556 грн.

Суд відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.95 № 265/95-ВР (надалі - Закон 265).

Ст. 1 Закону 265 встановлено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до п.1 ст. З Закону 265 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Як вбачається з рішення відповідача від 04.11.09. № 000151710 штрафних (фінансових) санкцій за порушення ст.1 та п.1 ст.3 Закону 265 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 9000 грн. на підставі п.1 ст.17 та ст.22 цього Закону.

П. 1 ст. 17 цього Закону встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Стаття 22. У разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Штрафні санкції застосовано у зв'язку з наданням позивачем послуг оренди частини нежитлового приміщення відповідно до договору №1 від 01.01.08. укладеного позивачем та ПП ОСОБА_4 (арк.с.100).

Відповідно до ст.ст. 759, 760 Цивільного кодексу України (ЦКУ) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до ст. 901 ЦКУ за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом договору про надання послуг та договору найму є різні об'єкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є неспоживна річ, а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Договір оренди не може бути віднесений до договору про надання послуг.

Закон 265 не регулює правовідносини у сфері оренди, а тому застосування до позивача штрафних санкції за порушення зазначених вимог Закону 265 є неправомірним.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права під час вирішення справи, тобто відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області та Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року по справі № 2а-1805/10/01270 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року по справі № 2а-1805/10/01270 залишити без змін.

Ухвала за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення у повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі складена 27 серпня 2010 року.

Головуючий О.А.Нікулін

Судді О.О.Радіонова

ОСОБА_5