Справа № 2а-2470/10
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2012-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 р. < Текст >Справа № 56967/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Обрізко І.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2010 року у справі № 2а-2470/10/1905 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області про зобовязання нарахувати та виплатити додаткову пенсію особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати неправомірними дії відповідача та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області нарахувати та виплатити йому за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по даний час додаткову пенсію, за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2010 року позов задоволено частково: зобовязано управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області провести перерахунок позивачу додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 08.06.2010 року. Суд допустив постанову до негайного виконання.

Постанову оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить постанову скасувати і прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обмеження чи скасування державних соціальних пільг, встановлених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить вимогам цього Закону та Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Крім того, порушення його прав з боку відповідача є триваючим.

Оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, колегія суддів відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 2 категорії щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема, було внесено зміни до зазначених вище норм Закону № 796-ХІІ.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008 року визнав неконституційними положення п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено, зокрема, редакцію ст. 51 вказаного Закону, з дня прийняття даного рішення діє його попередня редакція.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про підставність адміністративного позову в частині зобовязання відповідача провести перерахунок і виплату належних йому соціальних виплат, виходячи з положень ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та правомірність задоволення цих вимог судом першої інстанції.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З врахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем неправомірно та всупереч вимогам зазначеного Закону здійснено розрахунок пенсії позивача відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.

Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та мінімальної заробітної плати, то в разі збільшення їх розміру перерахунок пенсії та доплати позивача повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати, і зазначені виплати з врахуванням положень ст. ст. 99, 100 КАС України слід здійснювати з 08.06.2010 року до настання обставин, з якими законодавство повязує зміну або припинення порядку та/чи розміру таких виплат, що правильно встановив суд першої інстанції.

Щодо застосування судом першої інстанції строку звернення до суду, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час подання позовної заяви і розгляду справи судом першої інстанції) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

А відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду і не навів доказів, які свідчать про поважність причин пропуску такого строку.

Позивачу надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1992 році, що підтверджується відповідним посвідченням, отже, з цього часу він знав або повинен була знати про належні йому виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що йому не було відомо про належні виплати як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача про те, що він не пропустив строку звернення до суду, так як порушення його прав є триваючим, оскільки зазначені виплати, встановлені ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є щомісячними і їх невиплата, чи виплата не в повному обсязі це порушення, яке є закінченим кожного місяця, коли така виплата повинна була здійснюватись.

Також колегія суддів не приймає посилання апелянта на положення ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Однак, згідно п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено інші, ніж статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» правила виплати пенсії за минулий час, тому в цій частині Закон України «Про пенсійне забезпечення» застосуванню не підлягає.

В свою чергу, статтею 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено виплату пенсії за минулий час без обмеження у часі лише в разі її попереднього нарахування. Оскільки суми належної позивачеві як дитині війни пенсії нараховані не були, а тому на спірні правовідносини положення ст. 46 зазначеного Закону також не поширюються.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково допустив постанову в цілому до негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС України у постанові, прийнятій у скороченому провадженні, зазначається обов'язок відповідача виконати постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та абз. 9 цієї статті належать постанови про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць та постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище норм, суд дійшов висновку, що звертаючи до негайного виконання постанови щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, прийняті в порядку скороченого провадження, необхідно застосовувати положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який є спеціальним для даної категорії справ.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішивши справу по суті, допустив помилкове застосування норм процесуального права, що відповідно до п. 1 ст. 201 КАС України є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 183-2, 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2010 року у справі № 2а-2470/10/1905 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області про зобовязання нарахувати та виплатити додаткову пенсію особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції:

Звернути до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ І.М. ОБРІЗКО

ОСОБА_2