Справа № 2а-5631/11/2670
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2011-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та залишення позовної заяви в іншій частині без руху

м. Київ

19 квітня 2011 року № 2а-5631/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Санін Б. В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доДержава України в особі Міністерства юстиції України Апеляційний суд м. Києва
провизнання порушеним права на ефективний засіб правового захисту, визнання бездіяльністю незаконною

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2011 року до судді Окружного адміністративного суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України та Апеляційного суду м. Києва із позовними вимогами:

1. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 від 24.03.2011 року.

2. При вирішенні питання відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 від 24.03.2011 року врахувати припис п.2, п.7, п.8 та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

3. Витребувати у апеляційного суду м. Києва відомості про надходження та скерування зави ОСОБА_1 від 03.02.2011 року про злочин, а також засвідчені копії рішень, ухвалених Апеляційним судом м. Китєва за розглядом вказаної заяви (якщо такі були прийняті).

4. Визнати незаконною бездіяльність Апеляційного суду м. Києва, повязану з не вчиненням дій та не прийняттям рішень у порядку ст.97 Кримінально-процесуального кодексу України та заявою ОСОБА_1 від 03.02.2011 року про злочин.

5. Визнати порушеним Державою Україна права ОСОБА_1 на судовий захист у порядку кримінального судочинства на підставі Заяви ОСОБА_1 Ю від 03.02.2011 року.

6. Визнати порушеним Державою Україна прав ОСОБА_1 на ефективний засіб правового захисту у відповідності національному органі при вчиненні по відношенню до зазначеного громадянина протиправних діянь, повязаних з поданням до Апеляційного суду м. Києва сфальшованого документу, на підставі якого було відкрито апеляційне провадження та не набрало рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2010 року ухвалене у цивільній справі №2-1399/10, про поновлення гр. ОСОБА_1 на роботі та стягнення на користь гр. ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу тощо.

7. Компенсувати за рахунок Державного бюджету України судові витрати за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 від 24.03.2011 року.

Розглянувши адміністративний позов, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на наступне.

Згідно із п. 4 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктами 1, 7 та 9 ст. 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Основними ознаками правовідносин, з яких виникають публічно-правові спори, є підпорядкованість одного учасника публічно - правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно - правовому спорі з однієї сторони субєкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Водночас, ст.17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.3 ст. 50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 4.2. рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 3, 4, 5 ст.2483 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абз. 4 ст.2483 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності ст.2483 ЦПК України) визначено, що відповідно ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч.1 ст.129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів»№ 6 від 12.06.2009 року встановлено, що у розумінні положень ч.1 ст. 2, п.1, 7 і 9 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

З огляду на вище викладене та враховуючи те, що позовні вимоги в п.4 позивача зводять до скарження процесуальних дій суду, то даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки суд при розгляді ним справи не є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, в розумінні КАС України, і не може бути відповідачем у справі про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Також, суд роз'яснює, що розгляд такої справи не відноситься до юрисдикції судів, оскільки судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Згідно з п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує чи відповідає адміністративний позов вимогам, встановленим ст.106 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.106 КАС України, У позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; 4) зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків, заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються..

Водночас, відповідно до положень ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи не вчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Таким чином, позивачу слід привести позовні вимоги у відповідність до положень ст.105 та ст.106 КАС України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В п.1 ч.2 ст.17 КАС України зафіксовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Однак, позивач не надав жодних правових обґрунтувань в чому ж саме полягає суть існуючого публічно-правового спору між ним та відповідачами, та не надано відповідних доказів з приводу порушення його прав, свобод та інтересів з боку відповідачів, що є недотримання положень ст.106 КАС України.

Крім того, позивач фіксує про фальшування документа на підставі якого було відкрито апеляційне провадження Апеляційним судом м. Києва, однак при цьому не надає жодних підтверджуючих документів про вказаний факт фальшування, не надає сам документ, а також не надає рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2010 року, прийняте по цивільній справі №2-1399/10. Більше того, позивач надає до позовної заяви ряд документів, однак цьому жодним чином не обґрунтовуючи що саме вказані документи підтверджують або спростовують.

В ст.106 КАС України зафіксовано, що позивач в позовній заві вказує обставини та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.106 КАС України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом

Як наслідок, позивач не дотримався ст.106 КАС України, зокрема не вказано у позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та не надано належні докази.

Відповідно до ст.108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Вказані недоліки повинні бути усунуті Позивачем у строк до 06.05.2011 року шляхом надання через канцелярію суду (або надіслання поштою) з посиланням на реквізити даної ухвали (№2а-5631/11/2670 від 19.04.2011 року), зокрема позивач має:

ь привести позовні вимоги у відповідність до положень ст.105 та ст.106 КАС України;

ь привести позовну заяву у відповідність до положень ст.106 КАС України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.2, ст.17, ст.105, ст.106, ст. 109, ст.158, ст.159, ст.160, ст.165 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі щодо позовних вимог вказаних у резолютивній частині позовної заяви під № 4.

2. В іншій частині адміністративний позов ОСОБА_2 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків до 06.05.2011 р.

3. Попередити позивача про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п.1 ч.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та залишення позовної заяви в іншій частині без руху невідкладно надіслати на адресу Позивачів.

5. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому повернуті супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та залишення позовної заяви в іншій частині без руху.

6. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

7. Розяснити позивачу, що в частині ухвали про відмову у відкритті провадження, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 КАС України та може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Б.В. Санін