Справа № 2а-5083/11/1270
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ципко О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року справа №2а-5083/11/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Компанієць І.Д. , Блохін А. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2011 року у справі № 2а-5083/11/1270 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті грошової допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 16.06.2011 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області та просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті при звільненні позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів та зобовязати відповідача здійснити таку виплату.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2011 року позовні вимоги задоволені.

Визнані неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області щодо відмови у виплаті при звільненні ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку і просили апеляційний суд скасувати це рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних скарг відповідачі посилаються на норму ст. 37 Закону України «Про державну службу» та вказують, що у позивача відсутнє право на виплату 10 місячних окладів у звязку з тим, що остання була звільнена з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

За нормами частини другої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач займала посаду заступника начальника Управління начальника відділу обліку надходження платежів Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, стаж роботи якої на державній службі становить 16 років 2 місяці 20 днів, а загальний трудовий стаж - 35 років.

16.05.2011 року наказом Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області № 14-о ОСОБА_2 була звільнена у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоровя (п. 2 ст. 40 КЗпП України), про що мається відповідний запис в її трудовій книжці (а.с.16).

На момент звільнення позивач досягла віку, який гарантував їй достроковий вихід на пенсію, відповідно до статті 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні.

01.06.2011 року позивач звернулась до пенсійного органу з проханням здійснити виплату грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію в розмірі 10 місячних посадових окладів згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» (а.с. 18), але листом № 9416/02-1-08 їй було відмовлено у здійсненні такої виплати із посиланням на те, що звільнення згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України не є виходом на пенсію, а є розірванням трудового договору виключно з ініціативи власника через невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи та неможливістю переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу (а.с. 19).

Суд першої інстанції даний позов задовольнив з посиланням на норми Законів України «Про державну службу», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції правильно окреслив коло нормативно-правових актів, за яким необхідно вирішувати спір, але не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача для виплати їй грошової допомоги) - на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Тобто, головною умовою виплати грошової допомоги є звільнення з підстави досягнення встановленого законодавством пенсійного віку.

Стаття 40 КЗпП України передбачає підстави розірвання трудового договору виключно з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема відповідно до п. 2 зазначеної статті, розірвання трудового договору у разі невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, здійснюється власником в односторонньому порядку та не потребує згоди працівника.

Тому звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя не є виходом на пенсію, в розумінні ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Вихід на пенсію визначається як підстава припинення трудового договору за ініціативою працівника за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що закріплено в ст. 38 КЗпП України. Вихід на пенсію можливий також на підставі ст. 30 Закону України «Про державну службу» - у звязку з досягненням пенсійного віку перебування на державній службі і виходом на пенсію. У цих випадках в трудову книжку особи, що звільняється на пенсію, вноситься відповідний запис, який і є підставою виплати державному службовцю грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Оскільки з трудової книжки позивача вбачається, що її було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на виплату лише вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, передбаченої ст. 44 КЗпП України, що і було зроблено пенсійним органом.

Яким чином позивачу була в подальшому призначена пенсія при зверненні до пенсійного органу, для вирішення даного спору не має ніякого значення, оскільки спірним є факт виплати грошової допомоги, яка не повязана зі звільненням особи з посади за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Згідно пункту 4 частини І статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну службу» предметом даного спору є виплата саме грошової допомоги.

Таким чином, суд першої інстанції порушив правила предметної підсудності, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, що прийнято з грубим порушенням процесуальних норм КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 24, 89, 94, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИэЛА :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області у справі № 2а-5083/11/1270 - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2011 року у справі № 2а-5083/11/1270 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті грошової допомоги при звільненні - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Компанієць І.Д.

ОСОБА_3