Справа № 810/1524/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1524/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.06.15р. у справі №810/1524/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М'ясний магнат» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 26.02.15р. №, № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.06.15р. адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як постанова суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.12р. по 31.12.13р., за результатами якої складено акт від 13.01.15р. №10/10-13-22-02-121.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 26.02.15р.:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 7 724 грн., в т.ч.: основний платіж - 4 809 грн., штрафні (фінансові) санкції - 2 915 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного внеску на 19 651 грн., в т.ч.: основний платіж - 13 101 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6 550 грн.;

№, яким відповідно вимог п.125.1. ст. 125 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 054,76 грн. за порушення вимог ст. 267 Податкового кодексу України.

Підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугував висновок податкового органу про порушення вимог: п.п.168.1.1. п.168.1 ст. 168, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 4 807 грн.; ч.1 п.1 ст. 7, п.1, п.2, п.5 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 13 101 грн.; п.125.1. ст. 125 Податкового кодексу України, внаслідок здійснення торгівельної діяльності без отримання відповідного торгового патенту.

Висновок податкового органу про заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 4 807 грн. ґрунтується на тому, що позивачем:

не утримано податку на доходи фізичних осіб з перерахованих протягом 2013 року на користь ФОП ОСОБА_2 коштів у сумі 17 400 грн. за оренду погрузчика.

При цьому, податковий орган вважає, що у разі отримання фізичною особою - підприємцем інших доходів, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності (вид діяльності за КВЕД: роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів), що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку, такі доходи оподатковуються за загальними правилами до п.п. 168.1.1. п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України;

не утримано податку на доходи фізичних осіб з перерахованих на користь ФОП ОСОБА_3 коштів у сумі 6 240 грн. за товар (кришку), оскільки позивачем не надано документів, що підтверджують державну реєстрацію ОСОБА_3, як суб'єкта підприємницької діяльності, а відтак такі доходи оподатковуються за загальними правилами, відповідно до п.п. 168.1.1. п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України;

не утримано податку на доходи фізичних осіб з коштів виплачених згідно авансових звітів ОСОБА_4 на загальну суму 8 422,90 грн., які відзвітовано неналежним чином (відсутні документи які б підтверджували факт сплати коштів: фіскальні чеки або прихідні касові ордери).

Висновок податкового органу про заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 13 101 грн. ґрунтується на тому, що позивачем протиправно не утримано та не перераховано до бюджету, як податковим агентом, єдиний соціальний внесок з перерахованих на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів.

Висновок податкового органу про необхідність придбання торгового патенту ґрунтується на тому, що позивачем у перевіряємому періоді здійснювався продаж курятини та субпродуктів, що потребує придбання торгового патенту.

Суд першої інстанції, правильно вирішив справу по суті задовольнивши позовні вимоги, проте з помилковим застосуванням норм матеріального права, що регулюють право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, тоді як оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями від 26.02.15р. № та № визначено податок на доходи фізичних осіб, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 26.02.15р., яким відповідно вимог п.125.1. ст. 125 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції за здійснення торгівельної діяльності без отримання торгового патенту, суд не врахував, що вказана норма на момент прийняття оспорюваного рішення втратила чинність.

Відповідно до п.1 ч 1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 10.05.12р. між ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) та позивачем (Орендар) укладено договір оренди навантажувача №1/38, за умовами якого Орендодавець зобов'язується надати у тимчасове користування навантажувач, а Орендар зобов'язується отримати, сплатити за користування та своєчасно повернути навантажувач у справному стані з урахуванням нормального зносу згідно Актів приймання - передачі.

На виконання умов договору оренди навантажувача, Орендодавцем передано а Орендарем отримано транспортний засіб - навантажувач Toyota 02-7FD18, кузов НОМЕР_1, 2002 p., що підтверджується актом приймання-передачі від 10.05.12р.

За користування навантажувачем згідно умов цього Договору, позивачем протягом 2013 року сплачено на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти на загальну суму 17 400 грн., що підтверджується банківськими виписками за вказаний період.

ФОП ОСОБА_2 надано позивачу копії документів, що підтверджують його державну реєстрацію, а саме: виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААВ №175777 від 07.06.12р.; свідоцтво платника єдиного податку серія НОМЕР_2 від 31.05.12р.

Відповідно до п. 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Разом з тим, відповідно до п.165.1.36 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу.

Як свідчать обставини справи, ФОП ОСОБА_2 перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, висновки податкового органу про отримання ФОП ОСОБА_2 коштів за оренду навантажувача, як іншого доходу, ніж від провадження підприємницької діяльності згідно положень п. 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України є помилковими, оскільки ст. 177 цього Кодексу регулює порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

З акту перевірки вбачається, що підставою для висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за господарськими відносинами з ФОП ОСОБА_3 слугувало те, що позивачем до перевірки не було надано документів, що підтверджують державну реєстрацію ОСОБА_3, як суб'єкта підприємницької діяльності.

З цього приводу, колегією суддів встановлено, що ФОП ОСОБА_3 було здійснено одноразову поставку на адресу підприємства промислової кришки СКО 1-82, в кількості 19 500 піт., на загальну суму 6 240 грн., в т.ч. ПДВ - 1 040 грн., що підтверджується видатковою накладною №13/08/13-02 від 13.08.13р.

Позивач оплати придбаний товар, що підтверджується банківською випискою підприємства.

Відповідно до п.177.8 ст. 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

У даному випадку, ФОП ОСОБА_3 надано позивачу ряд документів, серед яких свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_3 від 27.09.00р.; виписку з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ЛАВ №456124 від 27.09.00р.; свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість НОМЕР_4 від 07.10.09р.; довідку про визначення класифікаційних даних № 1484 від 04.03.13р., а також довідку №9053/Д/17-224 від 23.06.11р.

Вказані документи надавались позивачем до перевірки, однак безпідставно не були враховані перевіряючими, що призвело до помилкових висновків про заниження підприємством податку на доходи фізичних осіб за господарськими відносинами з ФОП ОСОБА_3

З акту перевірки вбачається, що підставою для висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за відносинами з гр. ОСОБА_4 слугувало те, що на думку податкового органу, гр. ОСОБА_4 від позивача були отримані під звіт кошти, однак не повернуті підприємству.

Відповідно до п.п.164.2.11 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 10.09.12р. по 03.05.14р. гр. ОСОБА_4 займав посаду комірника ТОВ «ТД «М'ясний Магнат».

Для забезпечення господарської діяльності підприємства, ОСОБА_4 за власні кошти здійснював закупівлю господарських і канцелярських приладів, які в подальшому йому повертались у вигляді компенсації понесених витрат.

Протягом 2013 року гр. ОСОБА_4 придбав за власні кошти товарно-матеріальні цінності на загальну суму 8422,90 грн. При цьому, ОСОБА_4 зазначені готівкові кошти під звіт не видавались, а Товариство здійснювало компенсацію понесених ним витрат на придбання вказаних ТМЦ шляхом повернення йому відповідних сум готівкових коштів згідно видаткових касових ордерів та звітів про використані кошти, складених протягом 2013 року, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, висновки відповідача про отримання гр. ОСОБА_4 під звіт готівкових коштів в сумі 8422,90 грн., які не повернуті ТОВ «ТД «М'ясний Магнат» - є помилковими.

За таких обставин, зазначені готівкові кошти не можуть включатись до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу фізичної особи ОСОБА_4 в порядку, визначеному п.п.164.2.11 п.164.2 ст.164 ПК України, як такі, що отримані під звіт та не повернуті у встановлені строки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення - рішення від 26.02.15р. №.

З урахуванням вищенаведених висновків, відсутні правові підстави для висновку про заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 13 101 грн.

Так, відповідно до п.1. ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.10р. № 2464-VI (надалі Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 ч.1 вказаної статті передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, є страхувальниками для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6 - 14 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Таким чином, ТОВ «ТД «М'ясний Магнат» не зобов'язаний утримувати та сплачувати єдиний соціальний внесок з доходів отриманих ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3

Більш того, про підтвердження сплати ФОП ОСОБА_2 єдиного внеску за 2013 рік свідчить звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №5) за вих. №1 від 23.01.14р., який був поданий ФОП ОСОБА_2 до податкового органу, а також направлений на адресу позивача.

Щодо безпідставності утримання та перерахування до бюджету єдиного соціального внеску з коштів, повернутих гр. ОСОБА_4, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є: працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Вказані готівкові кошти згідно положень п. 1 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI не відносяться до категорії додаткової заробітної плати або заохочувальних виплат.

За наведених обставин та норм права, колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення - рішення від 26.02.15р. №.

Окрім того, перевіркою встановлено, що позивачем здійснювалась торгівельна діяльність (оптово-роздрібна торгівля) курятиною за готівку без придбання торгового патенту в період з 01.07.12р. по 31.12.13р., що є порушенням ст. 267 Податкового кодексу України.

Зазначена норма у редакції, чинній у вищевказаній період регулювала збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності та визначала види діяльності, які провадяться з придбанням торгового патенту.

Пунктом 125.1. ст.125 Податкового кодексу України передбачалось, що за здійснення діяльності, передбаченої статтею 267 цього Кодексу, без отримання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 267.6.4 - 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 цього Кодексу (крім діяльності у сфері розваг), суб'єкти господарювання, що проводять торговельну діяльність сплачують штраф у подвійному розмірі збору за весь період здійснення такої діяльності, але не менше подвійного його розміру за один місяць

Разом з тим, ст.125 Податкового кодексу України у зв'язку із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28.12.2014 р. N 71-VIII, втратила чинність.

Так, відповідно до п. 11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу)

Отже, враховуючи, що на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 26.02.15р. №, ст.125 Податкового кодексу України виключена - застосування штрафних (фінансових) санкцій - протиправне.

З приводу вказаного податкового повідомлення-рішення апелянт у своїй скарзі не наводить жодних аргументів в обґрунтування вимог апеляційної скарги. Суд першої інстанції, задовольняючи позов у цій частині, також помилково виходив з інших обставин, без врахування правил п. 11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за наслідками перевірок.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.06.15р. у справі №810/1524/15- залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.06.15р. у справі №810/1524/15 - змінити.

Адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у постанові Київського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст постанови складений: 17.09.15.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Романчук О.М.

Пилипенко О.Є.