Справа № 804/19351/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" вересня 2015 р.справа № 804/19351/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року

у справі № 804/19351/14

за позовом ОСОБА_1

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Генеральний штаб Збройних сил України, Міністерство оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність начальника КЕВ м. Дніпропетровська, яка виразилася в не розгляді заяви ОСОБА_1 по суті, в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та вжити заходів, передбачених цим Законом;

- зобов'язати начальника КЕВ МО України м. Дніпропетровська розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та видати розпорядження, щодо приватизації квартири, яку позивач займає на підставі ордеру №1040 від 07.09.1992.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зверталась з заявою до КЕВ м. Дніпропетровська, яке є уповноваженим органом з приватизації в смт. Гвардійське, про передачу в приватну власність квартири, в якій вона проживає, проте листом від 17.10.2014 відповідач безпідставно відмовив в приватизації квартири з тих підстав, що військове містечко, в якому позивач мешкає, включено до числа закритих і таких, що не підпадають під приватизацію житлового фонду. Разом з тим, згідно наказу МО № 1 від 03.01.1993 смт. Гвардійське та Черкаське є відкритими, отже житлові приміщення підлягають приватизації.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська в не розгляді заяви ОСОБА_1 № 2541 від 15.10.2014 в строки, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що на час прийняття судом рішення звернення позивача щодо передачі в приватну власність квартири розглянуте із прийняттям одного із можливих рішень, проте з порушенням законодавчо встановленого строку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач зазначає, що надане КЕВ м. Дніпропетровська рішення від 28.01.2015 № 469 за змістом таке, як і відповідь начальника КЕВ м. Дніпропетровська на заяву позивача від 15.10.2014, свідчить про порушення права позивача на приватизацію житла.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, вселення в яку відбулось на підставі ордеру №1040 від 07.09.1992, виданого Гвардійською КЕЧ району.

15.10.2014 позивач звернулася до відповідача із заявою вх..№ 2541 щодо передачі у приватну власність 1-кімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2.

17.10.2014 листом № 3072 начальник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська повідомив позивача, що житловий фонд військових містечок селиш, Гвардійське, Черкаське у комунальну власність територіальних громад не передано. Згідно з Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м. Дніпропетровська. Управлінням військовим майном, згідно з законом, здійснює Міністерство оборони. Згідно листа квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/22/1/850 від 05.09.2013, військове містечко, в якому мешкає позивач, включено до числа закритих і не підпадає під приватизацію житлового фонду. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило. Згідно з ст. 19 Конституції України посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах наданих їм повноважень. На підставі викладеного відсутні повноваження про передачу квартири в приватну власність.

За результатами розгляду заяви позивача від 15.10.2014 № 2541 відповідачем також прийнято рішення №469 від 28.01.2015, яким відмовлено позивачу в оформленні передачі в приватну власність квартири.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, окрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно та розсудливо.

Предметом оскарження в межах даної справи є бездіяльність відповідача з приводу не розгляду заяви позивача від 15.10.2014 щодо приватизації квартири, яку позивач займає.

Правовідносини щодо приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання регламентуються Законом України №2482-XXII від 19.06.1992 «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону №2482-XXII приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За приписами частини першої статті 2 Закону №2482-XXII до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (ч.2 ст.2 Закону №2482-XXII).

Частиною 5 статті 5 Закону №2482-XXII передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2482-XXII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч.3 ст.8 Закону №2482-XXII).

Частиною 10 статті 8 Закону №2482-XXII чітко передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що орган приватизації зобов'язаний не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина прийняти одне з наступних рішень: або рішення про передачу у власність або про рішення про відмову у передачі квартири у власність.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято рішення за №469 від 28.01.2015 (а.с.47) на заяву за №2541 від 15.10.2015, яким відмовлено в оформленні передачі в приватну власність квартири.

Отже враховуючи обставини, які виникли після звернення позивача до суду, а саме: прийняття відповідачем рішення №469 від 28.01.2015 за результатами розгляду по суті заяви позивача від 15.10.2014, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підтавав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача від 15.10.2014. Одночасно суд правильно встановив, що в даному випадку мають місце протиправні дії відповідача, що полягають у порушенні визначеного ч.3 ст.8 Закону №2482-XXII строку, внаслідок чого, ухвалюючи рішення у даній справі, правомірно застосував положення ч.2 ст.11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача.

Стосовно решти позовних вимог апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції, що прийняття рішення про приватизацію житла належить виключно до компетенції відповідного органу приватизації, у зв'язку з чим вимоги про зобов'язання прийняти рішення щодо приватизації квартири, яку займає відповідач, задоволенню не підлягають, оскільки є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

Також апеляційний суд звертає увагу, що право приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду згідно статті 9 Житлового кодексу України належить до житлових прав громадян, отже оформлена відповідним рішенням відмова у приватизації може бути предметом окремого, самостійного оскарження в порядку цивільного судочинства відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі № 804/19351/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко