Справа № 813/8111/14
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 р. Справа № 876/2583/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маріо» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Маріо» (надалі - позивач, ТзОВ «Маріо») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - відповідач, ДПІ у Пустомитівському районі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 27.10.2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог ТзОВ «Маріо» зазначало, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 10.10.2014 року №441/2200/25225316 про нереальність господарських операцій із ТОВ «Семикс», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Праймвей трейдінг» є безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентами, тому вимог податкового законодавства позивач не порушував. Вважало, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, тому просило суд його скасувати.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області від 27.10.2014 року №.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ДПІ у Пустомитівському районі подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачем не здійснювалися господарські операції з ТОВ «Семикс», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Праймвей трейдінг», а отже безпідставно сформовано податковий кредит за серпень - грудень 2012 року, січень - лютий 2013 року, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ДПІ у Пустомитівському районі необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Пустомитівському районі у період з 29.09.2014 року по 23.10.2014 року проведено планову документальну перевірку ТзОВ «Маріо» () з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов»язань з податку на додану вартість та правомірності формування доходу та витрат, що враховуються при визначенні об»єкту оподаткування з податку на прибуток по взаєморозрахунках із ТОВ «Семикс» (), ТОВ «Конді 50» (), ТОВ «Еколайт-СТ» (), ТОВ «Праймвей трейдінг» () за період з 01.03.2011 року по 28.02.2014 року, про що 10.10.2014 року складено акт №441/2200/25225316.

Згідно акта перевірки №441/2200/25225316, відповідачем встановлено порушення позивачем п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету по взаєморозрахунках із ТОВ «Семикс» (), ТОВ «Конді 50» (), ТОВ «Праймвей трейдінг» () на загальну суму 132823,16 грн., в тому числі за серпень 2012 року на суму 17579 грн., за вересень 2012 року на суму 24355,02 грн, за жовтень 2012 року на суму 10984 грн, за листопад 2012 року на суму 15454 грн., за грудень 2012 року на суму 28256,60 грн., за січень 2014 року на суму 32626,14 грн., за лютий 2014 року на суму 3568,40 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 27.10.2014 року винесено податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу грошового зобов»язання за платежем податок на додану вартість в сумі 132823,16 грн., штрафна (фінансова) санкція 66411,58 грн.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, а також порядок формування податкового кредиту з цього податку за правовідносинами, які виникли після 01.01.2011 року врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

В п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов»язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв»язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов»язань продавця і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобов»язання, породжує у платника податку обов»язки та права щодо нарахування та сплати ПДВ та підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16.07.1999 року №996-XIV.

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов»язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальним фактором для формування платником податку податкового кредиту є наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог ст. 201 ПК України. При цьому, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні придбаного товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ до складу податкового кредиту, є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції. Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи суд апеляційної інстанції вбачає, що між ТзОВ «Маріо» та ТОВ «Семикс» укладено договір поставки від 01.08.2013 року №10813, відповідно до умов якого «Семикс» (Постачальник) зобов»язується поставити та передати у власність, а ТзОВ «Маріо» (Покупець) прийняти та оплатити продукцію у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно умов даного договору на підставі Специфікацій та накладних, які є невід»ємними частинами даного договору.

На підставі видаткових накладних від 13.01.2014 року №РН-6042, від 21.01.2014 року №РН-10033, від 28.01.2014 року №РН-13532, від 13.01.2014 року №РН-15157 ТОВ «Семикс» здійснило поставку товару: синтепону 150 (ПТ 4), ниток армованих ЛЛ45 (катушка), ниток змішаних бав-поліефірна, фастекс 3 см, ниток армованих, брезенту п/л 10, хутра штучного, ниток пе 1005, фастекс 3 см, замків блискавок 60 см, фіксаторів для шн. подв., шкіри спілок 1200, тканини змішаної бав-поліефірна, тканини халатної змішаної.

На зазначену продукцію ТОВ «Семикс» виписало позивачу податкові накладні від 09.01.2014 року №342, від 13.01.2014 року №6042, від 21.01.2014 року №10033, від 28.01.2014 року №13532, від 31.01.2014 року №15157.

Оплату придбаного товару позивач здійснив відповідно до платіжних доручень від 10.01.2014 року №1215, від 15.01.2014 року №1, від 23.01.2014 року №16, від 24.01.2014 року №17, від 29.01.2014 року №38, від 11.02.2014 року №62, від 13.02.2014 року №64, від 17.01.2014 року №76, від 19.02.2014 року №93.

Крім цього, між ТзОВ «Маріо» та ТОВ «Праймвей трейдінг» укладено договір поставки від 01.10.2013 року №11013, відповідно до умов якого ТОВ «Праймвей трейдінг» (Постачальник) зобов»язується поставити та передати у власність, а ТзОВ «Маріо» (Покупець) прийняти та оплатити продукцію у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно умов даного договору на підставі Специфікацій та накладних, які є невід»ємними частинами даного договору.

На підставі видаткових накладних від 03.01.2014 року №РН-56/01, від 09.01.2014 року №РН-342/1, від 20.01.2014 року №РН-1029/1, від 03.02.2014 року №РН-142/2 ТОВ «Праймвей трейдінг» здійснило поставку товару: черевиків робочих з захисним носком, рукавиць рекодраг, жилетів сигнальних зі світловідбивною стрічкою, шапок зимових в»язаних, віників сорго, черевиків робочих шкіряних, черевиків робочих ОМОН утеплених покращених, бязі білої, туфлів робочих з захисним носком, черевиків робочих утеплених з захисним носком, черевиків робочих.

На зазначену продукцію ТОВ «Праймвей трейдінг» виписало позивачу податкові накладні від 03.01.2014 року №56, від 20.01.2014 року №1029, від 03.02.2014 року №142.

Оплату придбаного товару позивач здійснив відповідно до платіжних доручень від 15.01.2014 року №2, від 15.01.2014 року №7, від 16.01.2014 року №4, від 14.02.2014 року №66.

Також судом встановлено, що між ТзОВ «Маріо» та ТОВ «Конді 50» укладено договір поставки від 01.08.2012 року №20812, відповідно до умов якого ТОВ «Конді 50» (Постачальник) зобов»язується поставити та передати у власність, а ТзОВ «Маріо» (Покупець) прийняти та оплатити продукцію у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно умов даного договору на підставі Специфікацій та накладних, які є невід»ємними частинами даного договору.

На підставі видаткових накладних від 01.08.2012 року №РН-8-01018, від 06.08.2012 року №РН-8-06010, від 29.08.2012 року №РН-8-29008, від 29.08.2012 року №РН-8-29009, від 03.09.2012 року №РН-9-03005, від 03.09.2012 року №РН-9-03004, від 03.09.2012 року №РН-9-03005, від 05.09.2012 року №РН-9-05011, від 03.09.2012 року №РН-9-03005, від 05.09.2012 року №РН-9-05005, від 14.09.2012 року №РН-9-14011, від 14.09.2012 року №РН-9-14007, від 18.09.2012 року №РН-9-18011, від 01.10.2012 року №РН-10-0110, від 01.10.2012 року №РН-10-0111, від 01.11.2012 року №РН-11-0121, від 01.11.2012 року №РН-9-11-0120, від 13.11.2012 року №РН-11-1304, від 26.11.2012 року №РН-11-2611, від 03.12.2012 року №РН-12-0326, від 04.12.2012 року №РН-12-0411, від 07.12.2012 року №РН-12-0708, від 14.12.2012 року №РН-12-1408, від 17.12.2012 року №РН-12-1713 ТОВ «Конді 50» здійснило поставку товару: фіксаторів для шнура, саржі, рукавиць шкіряних ейдер, футболок, черевиків робочих з захисним носком, пряжок, замків-блискавок 18 см, регуляторів, жилетів сигнальних зі світловідбивною стрічкою, окуляри ЗН1-ГЗ, окуляри захисні ЗНР 1-С-4, окуляри ЗНГ 1+флакон, рукавиць бавовняних в»язаних з ПВХ, рукавиць одноразових п/е, рукавиць рекодраг, черевиків робочих, туфель робочих, черевиків робочих ОМОН утеплених, плівку, плівку для переносу Полі-Флекс 0,5*0,8, тканину підкладочну, замків блискавок 60 см, замків блискавок 18 см, фас текс, гумок, козирків, хутра, жилетів сигнальних, пакети 1,00, пакети 1,26, поясів запобіжних 1ПБ (без стропа), рукавиць нітрилових, черевиків робочих ОМОН утеплених покращених, черевиків робочих утеплених з захисним носком, чоботів робочих кирзових утеплених, рукавиць Редстар 45 см, рукавиць термостійких, окулярів незапот. непр. вент. ЕТ-49А-А/F, нитку армовану, чоботів гумових ПВХ, рукавиць Редстар 35 см, шапок зимових в»язаних, віників сорго, рукавиць нітрилових, рукавиць нітрилових Харіер, натільну білизну теплу, замків навісних, напальчників, плівку п/е,строп канат + 2 карабіна, светри вовняні, галоші, строп стрічка + 2 карабіна, шапок масок подвійних, беруші коні кап, рукавиць шкіряних утеплених, черевиків юфтеві кирзових, шапок масок, чоботів кирзових ПУП, чоботів термос, фільтрів ЗМ 2125, фільтрів ЗМ Н Р3 мод 6096, фільтрів Соло Р3 мод 6035, взуття робочого з захисним носком, рукавиць шкіра+бавовна, фартухів одноразових (100 шт).

На зазначену продукцію ТОВ «Конді 50» виписало позивачу податкові накладні від 01.08.2012 року №18, від 06.08.2012 року №70, від 29.08.2012 року №378, від 29.08.2012 року №379, від 03.09.2012 року №23, від 03.09.2012 року №24, від 05.09.2012 року №60, від 14.09.2012 року №218, від 14.09.2012 року №221, від 18.09.2012 року №265, від 01.10.2012 року №8, від 01.10.2012 року №9, від 01.11.2012 року №21, від 01.11.2012 року №22, від 13.11.2012 року №232, від 26.11.2012 року №580, від 03.12.2012 року №24, від 04.12.2012 року №50, від 07.12.2012 року №139, від 14.12.2012 року №287, від 17.12.2012 №322.

Оплату придбаного товару позивач здійснив відповідно до платіжних доручень від 25.09.2012 року №817, від 02.10.2012 року №833, від 03.10.2012 року №837, від 08.10.2012 року №872, від 10.10.2012 року №876, від 11.10.2012 року №882, від 16.10.2012 року №894, від 19.10.2012 року №905, від 23.10.2012 року №928, від 25.10.2012 року №932, від 30.10.2012 року №939, від 01.11.2012 року №973, від 02.11.2012 року №979, від 23.10.2012 року №986, від 26.11.2012 року №1066, від 27.11.2012 року №1082, від 28.11.2012 року №1088, від 20.12.2012 року №1194, від 10.01.2013 року №3, від 16.01.2013 року №20, від 18.01.2013 року №49, від 22.01.2013 року №55, від 22.01.2013 року №57.

Крім цього, судом встановлено, що долученими до справи видатковими накладними підтверджується подальша реалізація товарів ТзОВ «Маріо», а копіями договорів оренди приміщень підтверджується наявність складських приміщень.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що на підставі актів: ДПІ у Печерському районі у м. Києві ДПС від 03.04.2014 року №1012/26-55-22-07/38348306 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Семикс» (); ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 23.05.2014 року №1902/22-04/38821765 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Праймвей трейдінг» (); ДПІ у Печерському районі у м. Києві від 17.05.2013 року №1695/22-3/38149196 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Конді 50» () контролюючий орган прийшов до висновку про те, що господарські операції між ТзОВ «Маріо» та контрагентами не мали реального товарного характеру.

З наведених вище обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що згадані вище господарські операції між позивачем та ТОВ «Семикс», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Праймвей трейдінг» мали реальний характер, оскільки факт поставки товарів підтверджується усіма характерними для даного виду правовідносин первинними документами, оформленими відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним збільшення позивачу податкового зобов»язання з ПДВ з огляду на не підтвердження реальності господарських операцій між ТзОВ «Маріо» та ТОВ «Семикс», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Праймвей трейдінг» у зв»язку з відсутністю можливості проведення зустрічних перевірок контрагентів, оскільки установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правових правочинів, які опосередковують дані господарські операції, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом позивачу грошового зобов»язання.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тих господарських операцій, на підставі яких сформовано дані податкового обліку, тобто в даному випадку між позивачем та ТОВ «Семикс», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Праймвей трейдінг».

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання податкового законодавства іншими суб»єктами господарювання.

Даний висновок суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Бульвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов»язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року №21-47а10, яка у відповідності до ст. 244-2 КАС України є обов»язковою для врахування судом під час вирішення спору у подібних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність в матеріалах даної адміністративної справи товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, довіреностей та іншої документації, що підтверджує транспортування та зберігання товару не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відсутність зазначених документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п.,п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 зазначених Правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов»язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов»язку суб»єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Надані позивачем докази вказують на відсутність порушень позивачем п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України. Позивачем представлено суду всі відповідні розрахункові, платіжні та інші документи, обов»язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які вказують на товарність господарських операцій, їх відповідність основній меті господарської діяльності контрагентів.

Суд дійшов висновку, що твердження відповідача про відсутність фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Семикс», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Праймвей трейдінг», відсутність їх зв»язку з господарською діяльністю підприємства, а також висновки про заниження податку на додану вартість на суму 132823,16 грн. необґрунтовані належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги є неаргументованими, а тому в задоволенні таких необхідно відмовити.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року в справі №813/8111/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький