Справа № 2а-5805/11/1270
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернявська Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року справа №2а-5805/11/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Компанієць І.Д. , Блохін А. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області та Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року у справі № 2а-5805/11/1270 за позовом Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області про визнання протиправним та скасування припису № 146 від 25.03.2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 06.07.2011 року звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що споживачем не дотримані вимоги порядку відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, має місце факт самовільного відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Припис Управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області не відповідає вимогам закону, оскільки його винесено на підставі ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів», яка, у свою чергу, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним припис Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області № 146 від 25.03.2011 року про припинення порушень прав споживачів Луганським міським комунальним підприємством «Теплокомуненерго».

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову повністю.

Позивач вказує, що не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що визнання правового акту індивідуальної дії протиправним та скасування правового акту індивідуальної дії є різними способами захисту порушеного права, які не можуть бути застосовані одночасно. Апелянт вказує, що припис відповідачем видано неправомірно та з порушенням вимог діючого законодавства та має бути скасований.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає постанову суду першої інстанції винесеною з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що обставини, що мають істотне значення для справи, зясовані неповністю, а висновки, викладені у постанові, не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт посилається на п. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказує, що дії позивача по нарахуванню коштів за ненадані послуги та відмова від реєстрації відключення споживача розцінюється управлінням як тиск на громадянина з метою позбавлення його права на свободу вибору продукції.

Апелянт звертаю увагу суду на те, що позивач змішує поняття неправомірного самостійного відключення споживача від мереж ЦО та ГВП, з проведенням нарахування і покладання обовязків на споживача за ненадані послуги, які є іншими правовідносинами.

Зазначає, що позивач є виконавцем послуг споживачам згідно ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів», тому управління мало всі законні підстави, керуючись ст.. 26 Закону давати субєкту господарювання ТКЕ обовязкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів.

За нормами частини другої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, встановила наступне.

Позивач є комунальним унітарним комерційним підприємством, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг споживачам (централізоване постачання гарячої води, централізоване опалення).

До відповідача з питання відмови у відключенні квартири від мережі централізованого опалення, зняття з обліку як абонента Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» та проведення перерахунку за ненадання послуг центрального опалення звернулася гр. ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі наказу та наданої Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики згоди на проведення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) діяльності суб'єкта господарювання посадовою особою управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області за зверненням громадян, у тому числі гр. ОСОБА_2 проведено позапланову перевірку Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів.

За результатами перевірки зазначеного звернення відповідачем 25.03.2011 року винесено припис за № 146, яким зобов'язано Луганське міське комунальне підприємство «Теплокомуненерго» припинити порушення прав гр. ОСОБА_2, у частині неправомірного нарахування виплат за ненадані послуги, припинити нарахування виплат за ненадані послуги гр. ОСОБА_2, провести перерахунок за ненадані послуги з центрального опалення гр. ОСОБА_2 з моменту письмового звернення останньої до Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» та проінформувати управління про вжиті заходи до 25 квітня 2011 року (а.с.8).

Колегія суддів вважає частково вірним висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-ІУ).

Частиною 1 статті 20 Закону № 1875-ІУ передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, та на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості», визначено механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг (далі -виконавці) і фізичних та юридичних осіб (далі - споживачі), яким надаються послуги.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), закріплено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, про що зазначено в п. 25 Правил.

На виконання п. 25 Правил наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758, затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Згідно із п.2.5 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758, відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при. відмові споживачів від централізованого теплопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

По закінченні робіт, відповідно до п.2.6 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Тобто, відключення від центрального опалення окремих квартир чи приміщень без відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання будинку в цілому чинним законодавством не передбачено.

Внесенням відповідних змін наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 та постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 законодавча можливість індивідуального відключення від систем центрального опалення не передбачена, а відповідне право може бути реалізоване лише у разі від'єднання усього будинку.

З матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, здійснила від'єднання своєї квартири від централізованого опалення, при цьому будинок, в якому знаходиться її квартира, від централізованого опалення не відключався, про що свідчить акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Таке відключення від мережі централізованого опалення є протиправним, а тому прирівнюється до самовільного. Зазначене дає підстави стверджувати про відсутність обов'язку позивача вчиняти будь-які дії, пов'язані з таким відключенням.

Тобто, неотримання послуги внаслідок самовільного відключення споживача не може ототожнюватись з ненаданням послуг з вини теплопостачальної організації, а відтак не може бути підставою для перерахунку.

Одним із головних доводів апеляційної скарги позивача є питання щодо відмови суду в задоволенні позову про скасування припису.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що визнання правового акту індивідуальної дії протиправним та скасування правового акту індивідуальної дії є різними способами захисту порушеного права, які не можуть бути застосовані одночасно.

Частиною 4 ст. 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

У разі задоволення адміністративного позову відповідно до частини 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Наявність припису, яке за компетенцією відповідача є правовим актом індивідуальної дії, а тому способом судового захисту права, порушеного внаслідок прийняття такого рішення, є скасування останнього.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

КАС України не містить визначення термінів нормативно-правовий акт та правовий акт індивідуальної дії.

За усталеними в теорії права підходами до класифікації актів нормативно-правовий акт - виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Обов'язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання їх забезпечується правовими механізмами.

Припис № 146 Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області від 25 березня 2011 року, яким позивачу поставлено до обовязку вчинення певних дій, має юридичний характер, оскільки безпосередньо стосується прав і обов'язків суб'єкта господарювання, містить обов'язкові для нього заходи, а тому є рішенням, прийнятим в адміністративній процедурі вирішення спору. З огляду на це таке рішення є правовим актом індивідуальної дії і підлягає оскарженню в адміністративному суді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач - управління у справах захисту прав споживачів у Луганській області, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів правомірності винесення припису від № 146 від 25.03.2011 року про припинення порушень прав споживачів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-197, п.31 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області у справі № 2а-5805/11/1270 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» у справі № 2а-5805/11/1270 задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року у справі № 2а-5805/11/1270 за позовом Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області про визнання протиправним та скасування припису № 146 від 25.03.2011 року скасувати.

Позовні вимоги Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» задовольнити в повному обсязі.

Визнанати протиправним і скасувати припис Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області № 146 від 25.03.2011 року про припинення порушень прав споживачів Луганським міським комунальним підприємством «Теплокомуненерго» гр. ОСОБА_2

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Судді Компанієць І.Д.

ОСОБА_3