Справа № 2-а-438/2008
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-438/2008

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.
судді -Вербицької Н.В.
судді - Домусчі С.Д.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року за позовом ОСОБА_5 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаїв Миколаївської області, третя особа Миколаївська міська рада про визнання правомірним рішення та про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2008 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління земельних ресурсів у м. Миколаїв Миколаївської області, в якому просила визнати правомірним рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року щодо надання їй у власність земельної ділянки, загальною площею 1000 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язати Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, а також видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просила її скасувати та прийняти нову , якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В скарзі апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового призначення. При прийнятті постанови судом не враховано, що відмовляючи в затвердженні проекту землеустрою щодо складання державного акту відповідач керувався розпорядженням КМУ від 10.04.2008р. № 610-р, яким зупинено прийняття рішень щодо надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачі у власність та оренду зі зміною цільового призначення. Також апелянт вважає, що судом залишено поза увагою не проведення позивачем державної експертизи проекту землеустрою, як це передбачено ч.4 ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Також апелянт зазначив, що незаконна передача земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушують права та інтереси апелянта, визначені ч. 1 ст. 13 Конституції України, як громадянина - мешканця міста Миколаєва, та перешкоджає вільному доступу громадян до рекреаційного об'єкту - лісу для відпочинку у рекреаційній зоні урочища «Жовтневе».

Позивач, відповідач та третя особа письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог суд першої інстанції встановив, що рішенням Миколаївської міської ради № 20/47 від 20 грудня 2007 року позивачу наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі якого КП «Госпрозрахункове проектно-вишукувальне бюро» розробило технічну документацію щодо складання документу - державного акту.

Рішенням Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року затверджений проект землеустрою щодо будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, та надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку, площею 1000 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві.

Висновками від 29 квітня 2008 року Управління земельних ресурсів погодило технічну документацію та вважало за можливе передати земельну ділянку у власність позивача.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач отримала позитивний висновок Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

За таких обставин, з посланням на припис ст. 8 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України, але до судового засідання не з'явилися, а тому суд відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних встановлених обставин:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі ,в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно ст.7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Із врахуванням зазначених норм , апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що незаконна передача земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушує його інтереси, як громадянина, а також інтереси громади міста Миколаєва, перешкоджає вільному доступу громадян до рекреаційного об'єкту - лісу, що надає йому право на оскарження даного рішення в апеляційному порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 грудня 2007 року рішенням Миколаївської міської ради №20/47 позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

25 квітня 2008 року Миколаївською міською радою прийнято рішення за № 23/44 (а.с. 6), яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», не наданих у власність чи користування, площею 1000 кв.м. та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Технічна документація (кадастровий план) погоджена начальником управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївській області Держземагентства України (а.с. 5).

Листом від 18 червня 2008 року № 1388/751-6/2000 (а.с. 11) управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївській області Держземагентства України, після розгляду технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку, повідомило ОСОБА_5 про те, що рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року прийнято з порушенням приписів ст. 17 Земельного кодексу України, в частині повноважень щодо розпорядження землями державної власності. Також цим листом повідомлено позивача про прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 610-р від 10 квітня 2008 року, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Апеляційний суд встановив, що предметом позову є встановлення факту правомірності рішення Миколаївської міської ради №23/44 від 25 квітня 2008 року, яке сторонами по справі не оскаржується та не оспорюється; та зобов'язання управління земельних ресурсів у м. Миколаєві погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність та видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його.

При цьому, заявляючи вимогу про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, позивач не оскаржує ні відмову у вчиненні цих дій, ні бездіяльність щодо не вчинення цих дій.

Враховуючи зміст листа управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївській області Держземагентства України від 18 червня 2008 року (а.с. 11), апеляційний суд дійшов висновку, що цей лист не є відмовою у погодженні технічної документації, та у видачі бланку державного акту на право власності на земельну ділянку.

Апеляційний суд встановив, що ні адміністративний позов, ні оскаржена постанова не містять відомостей про те які саме права, свободи чи інтереси позивача порушені з боку відповідача у публічно-правових відносинах між ними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач не послався на порушення своїх прав, свобод чи інтересів, так само і суд першої інстанції не перевірив наявність порушення з боку відповідача прав, свобод чи інтересів позивача саме у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 2 КАС України адміністративне судочинство - це форма реалізації судової влади, форма здійснення правосуддя в публічних спорах, метою якого є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Завданням адміністративного судочинства є вирішення публічно-правового спору між сторонами. Рішення суду усуває спірність і в цей спосіб досягається захист прав та інтересів особи. Отже, захист прав - це наслідок вирішення спору.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, про що також зазначено і в Рішеннях Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004, від 02.11.2004 р N 15-рп/2004, від 30.01.2003 року N 3-рп/2003, і в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р., ратифікованої Законом України від 17.07.97 р., ч. 2 ст. 55 Конституції України, відповідно до яких кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи особи, чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Захист прав, свобод та інтересів здійснюється у разі їх порушення, а тому під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

За таких обставин, апеляційний суд встановив, що рішення Миколаївської міської ради №23/44 від 25 квітня 2008 року сторонами у справі не оспорюється, в той час як між позивачем та відповідачем відсутній адміністративно-правовий спір внаслідок відсутності порушення прав позивача з боку відповідача у публічно-правових відносинах між ними.

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити вимоги апелянта про скасування оскарженої постанови з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, але у зв'язку з відсутністю у спірних правовідносинах факту порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача саме у публічних правовідносинах між ними та відповідачами по справі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги , скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 70, 71, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року - скасувати .

Прийняти нову постанову:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 -відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.
Суддя Вербицька Н.В.