Справа № 2а-379/10
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 11813/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської обл. та ОСОБА_2 на постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської обл. від 01.11.2010р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської обл. про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок основної і додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.10.2010р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської обл. по невиконанню в 2006-2010 роках положень ст.ст.49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення його прав на несвоєчасне нарахування та отримання пенсії по інвалідності та додаткової пенсії в належному розмірі; визнати відмову пенсійного органу в перерахунку пенсії по інвалідності неправомірною; зобовязати відповідача провести йому перерахунок та виплату пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду ІІ групи І категорії відповідно до вимог ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 27.12.2006р. по даний час з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за винятком періоду з 01.01.2008р. до 22.05.2008р. (а.с.2-7).

Ухвалою судді від 15.10.2010р. заявлений позов у частині вимог за період 27.12.2006р.-13.04.2010р. включно залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду та відсутністю поважних причин для його поновлення (а.с.14).

Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської обл. від 01.11.2010р. заявлений позов задоволено частково; визнано відмову та бездіяльність ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської обл. щодо невиплати позивачу, як особі, віднесеній до категорії І, інваліду II групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії в розмірі вісім мінімальних пенсій за віком за період з 10.09.2010р. по 14.10.2010р. та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 14.04.2010р. по 14.10.2010р. відповідно до положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», неправомірними; зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу як особі, віднесеній до категорії І, інваліду II групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком за період з 10.09.2010р. по 14.10.2010р. та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 14.04.2010р. по 14.10.2010р. згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.24-26).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржили сторони.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської обл., покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.29-33).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що положення ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовуються при призначенні пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; також фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок державного бюджету, а не Пенсійного Фонду України.

Окрім цього, відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається КМ України; питання обчислення розміру пенсій по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у відповідності до закону, регулюються постановами уряду.

Також законодавцем не вносилися відповідні зміни до Законів України про Державний бюджет на 2010 рік, через що нарахування і виплата пенсії позивачу правомірно здійснювалися із врахуванням вимог, передбачених постановами КМ України № 530 від 28.05.2008р. та № 654 від 16.07.2008р.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.34-41).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» строки стягнення сум пенсій, які не отримані з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком; фактично аналогічні положення містяться в ст.268 ЦК України; також позивача ніхто не позбавляв статусу інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, щодо якого встановлено зв'язок з наслідками Чорнобильської катастрофи, а тому, маючи право на спірну пенсію, незважаючи на перехід на інші види пенсії, останні повинні були виплачувати в розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, являється інвалідом ІІ групи (а.с.1, 12).

Починаючи з 04.02.2008р., до 01.06.2010р. позивач отримував пенсію по ІІ інвалідності загального захворювання на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а з 01.06.2010р. пенсію по віку на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а з 10.09.2010р. отримує пенсію відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по ІІ групі інвалідності та як потерпілий від Чорнобильської катастрофи категорії 1 (а.с.18-22).

10.09.2010р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на яку останній надав відповідь № 189/Ш-01 від 14.09.2010р. про відсутність підстав для перерахунку пенсії в розмірах, зазначених у зверненні позивача (а.с.8-9).

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будучи інвалідом ІІ групи, особою, яка віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; позивач одержує пенсію по інвалідності на підставі ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 цього Закону.

Розрахунок пенсії позивачу проведено відповідачем на підставі постанов КМ України № 530 від 28.05.2008р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та № 654 від 16.07.2008р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою КМ України № 523 від 30.05.1997р. Ця Постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пунктом 2 постанови КМ України № 01 від 03.01.2002р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», а також постановами КМ України № 530 від 28.05.2008р. та № 654 від 16.07.2008р. всупереч положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» КМ України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір суд першої інстанції, враховуючи вимоги Законів України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», прийшов до обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

З урахуванням наведеного, позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму; оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитися, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Наведені висновки відповідають вимогам ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

За таких обставин відмова пенсійного органу у проведенні наведеного перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.

Таким чином, відповідач зобовязаний був виплатити позивачу основну пенсію за період з 10.09.2010р. до 14.10.2010р. включно та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 14.04.2010р. до 14.10.2010р. включно відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Із урахуванням наведеного слідує, що оскільки позивач за своїм вибором протягом спірного періоду переходив з одного виду пенсії на інший, вказані заяви пенсійним органом були враховані та задоволені, тому правові підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 14.04.2010р. до 09.09.2010р. (протягом якого виплачувалася пенсія по віку) є відсутніми.

Щодо строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів зазначає, що покликання позивача на ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є помилковим, оскільки приписами останньої встановлені строки виплати нарахованих, але не отриманих сум пенсій за минулий час; ці норми не поширюються на розглядувані правовідносини.

Також приписи ст.268 ЦК України стосуються відшкодування шкоди, а не пенсійних виплат, а тому не можуть застосуватися судом під час розгляду цього спору.

Колегія суддів враховує й ту обставину, що ухвала судді від 15.10.2010р., якою заявлений позов у частині вимог за період 27.12.2006р.-13.04.2010р. включно залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду та відсутністю поважних причин для його поновлення, позивачем у встановленому порядку не оскаржувалася.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен був визнати такі дії незаконними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Доводи апелянтів в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткове задоволення позовних вимог з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської обл. та ОСОБА_2 на постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської обл. від 01.11.2010р. в адміністративній справі № 2а-379/10/0304 залишити без задоволення, а згадану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_3