Справа № 2а/0470/8009/12
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2012-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2012 р. Справа № 2а/0470/8009/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потолової Г.В.

при секретарі Савчук Р.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправним, нечинним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправними, та скасування рішень Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, викладених у формі: акту перевірки від 20.06.2012р. №04-01-120/67 за дотримання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, та у формі припису від 20.06.2012р. №04-01-120/67-65.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує, посилається на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, у звязку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод», зареєстроване Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 29.07.2008р. перебуває на обліку державній податковій інспекції.

Отже, позивач належним чином зареєстрований як юридична особа та платник податків, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення підприємницької діяльності в Україні.

Так, фахівцями відповідача на підставі виконання службових обовязків проведена вибіркова виїзна перевірка на ТОВ «Дніпровський трубний завод» чисельністю 124чол. з питань додержання законодавства про працю згідно вимог прокуратури Дніпропетровської області від 19.03.2012р. №49-3337 та від 17.04.2012р. №21/3-285вих-12.

За результатами перевірки складено акт №04-01-120/67 від 20.06.2012р. за дотриманням законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.8-18), в якому встановлено, що позивачем порушено вимоги ст.ст.21, 29, 31 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Також, в акті перевірки зазначено, що відповідно до вимог ст.31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Та здійснено висновок, що станом на 06.06.2012р. технологічний процес з наладки електрозварювального стану « 10-70» у Товаристві не завершено, відповідно відсутні робочі місця робітників Товариства у контексті визначення поняття «Робоче місце» розділу 1 Методологічних рекомендацій, як закріпленої зони, технічних засобів (основних виробничих і невиробничих фондів, інструменту, приладів, інвентарю) або їх сукупності, необхідної для виробництва продукції. На території цеху працівниками проводились роботи з наладки обладнання для запуску його в експлуатацію, тобто фактично працівники виконували роботи, що не відповідали умовам їх трудового договору згідно характеристик професій, визначеним у ДХПП Випуск 1, 40, 42, чим були грубо порушені п.1 ст.21, п.3 ст.29, ст.31 КЗпП України.

На підставі акту перевірки №04-01-120/67 від 20.06.2012р., відповідно до пп.7 п.6 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №3 відповідачем винесено припис №04-01-120/67-65 від 20.06.2012р., за змістом якого позивачу слід забезпечити дотримання вимог ч.1 ст.21, п.3 ст.29, ст.31 КЗпП України, згідно яких організувати працю працівників, щоб кожний працював за своєю спеціальністю і кваліфікацією, мав закріплене за ним робоче місце, своєчасно до початку роботи був ознайомлений з установленим завданням та забезпечений роботою протягом всього робочого дня (зміни), забезпечити справний стан інструменту, машин, станків, та іншого обладнання, а також нормативні запаси сировини, матеріалів та інших ресурсів, необхідних для безперебійної та ритмічної роботи. Крім того, позивачу встановлено, що у строк до 20 липня 2012 року йому необхідно письмового інформувати про виконання вимог припису Територіальну державну інспекцію з питань праці у Дніпропетровській області (а.с.19-20).

Не погоджуючись з винесеними актом та приписом Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на наступне.

Так, позивач стверджує, що з огляду на ст.21 КЗпП України неможливо зрозуміти як взагалі можливо порушити цю статтю, оскільки з її змісту вбачається, визначення поняття «Трудовий договір», його предмет та основні складові (ч.1). Частина 2 ст.21 КЗпП України надає працівнику право на укладення декількох трудових договорів. А частина 3 ст.21 КЗпП України дає тлумачення поняттю трудовий контракт. Тобто позивач вважає, що єдиним доказом порушення цієї статті є рішення суду, згідно з яким конкретний трудовий договір (контракт) буде визнаний недійсним. Але на момент проведення перевірки, та на момент звернення до суду такі випадки відсутні.

Також, на думку позивача, на підприємстві укладені трудові договори, підприємство виплачує працівникам заробітну плату, забезпечує умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Позивач зазначає, що до початку роботи за укладеними трудовими договорами на підприємстві у повному обсязі виконуються всі вимоги ст.29 .21 КЗпП України, а саме:

- кожному працівникові розяснюються його права і обовязки, він інформується під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

- кожен працівник ознайомлюється з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

- визначається працівникові робоче місце, він забезпечується необхідними для роботи засобами;

- проводиться інструктаж працівників з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, і протипожежної охорони.

Тобто, позивач вважає, що висновки зроблені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи та нормам діючого в Україні законодавства.

Крім того, позивач звертає увагу, що відповідачем не вірно здійснено висновок, а саме: оскільки технологічний процес з наладки електрозварювального стану « 10-70» не завершено, то робітники не можуть виконувати роботу, згідно своїх прямих кваліфікаційних обовязків, а займалися виконанням роботи з технологічної наладки електрозварювального стану « 10-70», що є порушенням ст.31 КЗпП України «Заборона вимагати виконання роботи, не обумовленої трудовим договором».

Проте, на думку позивача, перевіряючи ми залишено без уваги інші статті КЗпП України, наприклад ст.32 КЗпП України «Переведення на іншу роботу. Зміна істотних умов праці», ст.33 КЗпП України «Тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором», ст.34 КЗпП України «Тимчасове переведення на іншу роботу в разі простою». Тобто, фахівцями відповідача не взято до уваги, та не відображено у акті перевірки, що згідно ст.33 КЗпП України допускається переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором.

Та позивач додає, що згідно наказу №27/12-К/1 від 02.04.2012р. відповідно до ст.33 КЗпП України працівників підприємства за їх згодою, було тимчасово (з 02.04.2012р. до закінчення монтажно-пусконалагоджувальних робіт) переведено на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором.

Позивач посилається, що ТОВ «Дніпровський трубний завод» є учасником Програми створення нових робочих місць для забезпечення зайнятості населення вугледобувного регіону Дніпропетровської області на 2011 рік. З Головним управлінням економіки Дніпропетровської обласної державної адміністрації укладено договір про взаємовідносини від 23.05.2011р. №1-НРМ. На виконання цього договору позивачем реалізовано у м.Павлоград проект «Впровадження спеціалізованого виробництва зварних труб». За підсумками реалізації цього проекту наше підприємство створило 131 робоче місце. В першому півріччі 2012 року на підприємстві виконувалися роботи з технологічного процесу з наладки електрозварювального стану « 10-70». У звязку з чим підприємство не могло працювати на повну потужність. Цілком природно, що на підготовчому етапі (монтаж, наладка) деякі спеціалісти не можуть виконувати свої професійні обовязки у повному обсязі, а вимушені брати участь у монтажних та пусконалагоджувальних роботах, щоб бути впевненими у її працездатності, бути обізнаними у різних технічних нюансах її експлуатації.

Таким чином, позивач пояснює, що у 2012 році вже завершені всі роботи з монтажу та наладки електрозварювального стану « 10-70», випущено пробну партію товарної продукції. А з четвертого кварталу планується досягти повної виробничої потужності.

Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, посилаючись на законодавчі підстави своїх дій та діяльність в межах закону та наданих повноважень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 розділу III "Прокурорський нагляд" Закону України "Про прокуратуру" при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право, зокрема, вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій та інших структур незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз.

Відповідно до ч.2 п.1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №3 держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 6 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №3 зазначено, що Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право: 5) здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість; 7) видавати в установленому порядку роботодавцям, у тому числі фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Припис обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

У відповідності до ст.21 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 29 Кодексу законів про працю України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст.31 Кодексу законів про працю України зазначено, що власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Статтею 32 Кодексу законів про працю України встановлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.33 Кодексу законів про працю України, тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Отже, Територіальна державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області за результатами проведеної перевірки, склала припис, чим порушила права та законні інтереси ТОВ «Дніпровський трубний завод».

Тобто, суд погоджується з доводами позивача, що висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам та нормам діючого законодавства.

Стаття 19 Конституції України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Висновки відповідача за результатами перевірки не знайшли підтвердження та спростовані матеріалами справи та наданими у судовому засідання поясненнями.

Суд повністю погоджується з обґрунтуванням позивача, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та оглядом у судовому засіданні оригіналів документів.

Суд, згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірні висновки відповідача в ході перевірки позивача не відповідають нормам законодавства про захист прав споживачів, що є підставою для задоволення позову повністю.

Таким чином, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» щодо скасування припису №04-01-120/67-65 від 20.06.2012р. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним, нечинним та скасувати рішення Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, викладеного у формі акту перевірки від 20.06.2012р. №04-01-120/67 за дотриманням законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування слід відмовити.

Так, суд звертає увагу, що акт перевірки не можу бути предметом судового оскарження, оскільки акт перевірки є лише матеріальною формою фіксації тих подій та обставин, які встановлено перевіркою і не є рішенням субєкта владних повноважень, оскільки безпосередньо не породжує виникнення прав та обовязків у сторін правовідносин.

При цьому, судом враховано, що захисту підлягають порушені або оспорювані права особи, між тим, самі висновки перевіряючих осіб, які викладено в акті перевірки, не призводять та не можуть призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи. Зроблені в акті перевірки висновки можуть, в подальшому, стати підставою для прийняття рішення (вчинення дій) податковим органом, які, в свою чергу, і можуть бути предметом оскарження, саме під час встановлення правомірності та обґрунтованості такого рішення (вчинення дій) має бути надано правову оцінку тим висновкам (доводам), які стали підставою для прийняття рішення (вчинення дій) субєктом владних повноважень

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача щодо винесення припису нормам законодавства, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

При цьому, відповідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Оскільки вимога про скасування рішення суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням, за змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час прийняття рішення про скасування незаконного рішення суб'єкта владних повноважень має право визначити, з якого моменту відповідне рішення втрачає чинність.

Отже, приймаючи до уваги викладене, враховуючи протиправність дій та рішення відповідача, а також те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідних доказів суду не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» судові витрати у розмірі 16грн.10коп., сплачені квитанцією №39299.407.6 від 18.07.2012р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправним, нечинним та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області щодо винесення припису від 20.06.2012р. №04-01-120/67-65.

Визнати протиправним та скасувати припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 20.06.2012р. №04-01-120/67-65.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» (49049, м.Дніпропетровськ, вул.Євпаторійська, 40, п/р 8029 в ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, МФО 305299, ) 16грн.10коп. (шістнадцять грн. 10коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 20.08.2012р.

Суддя ОСОБА_3