Справа № 2а-11888/10/1370
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 р. Справа № 60404/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Ігнатович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Державної митної служби України та Львівської митниці на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року в адміністративній справі № 2а-11888/10/1370 за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання протиправним рішення та скасування наказу № 2189-к від 24.11.2010 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом та просив визнати протиправним і скасувати наказ голови Державної митної служби України № 2189-к від 24.11.2010 року «По особовому складу» в частині припинення перебування його, начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці (далі ВМО № 4 МП «Мостиська»), на службі в митних органах; поновити його на займаній посаді та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що припинення його перебування на державній службі в митних органах за порушення ОСОБА_3 державного службовця було здійснено Державною митною службою України без будь-яких на те підстав, оскільки він ОСОБА_3 державного службовця не порушував, дисциплінарних проступків не вчиняв, свої посадові обовязки виконував сумлінно. Також, в порушення норм трудового законодавства, його було звільнено в період тимчасової непрацездатності. Крім того, було порушено порядок проведення службового розслідування, що проводилося стосовно нього.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року позов задоволено. Визнано протиправним наказ Державної митної служби України «По особовому складу» від 24.11.2010 р. № 2189-к в частині припинення перебування на службі в митних органах ОСОБА_2, начальника ВМО № 4 МП «Мостиська» Львівської митниці. Поновлено ОСОБА_2 на вказаній посаді з 25 листопада 2010 року. Зобовязано Львівську митницю виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2010 року по 27.05.2011 року в сумі 31178,50 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на державній службі в митних органах та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржили Львівська митниця та Державна митна служба України, які вважають, що судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, порушено норми процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам, неповно зясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, не доведені належними та допустимими доказами. Тому просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційних скарг обгрунтовують тим, що факти пропуску на митну територію України транспортних засобів без проведення митного контролю підтверджено матеріалами перевірки організації роботи Львівської митниці у напрямку додержання чинного законодавства з питань пропуску та митного контролю транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України, проведеної відповідно до наказу Держмитслужби від 16.11.2010 року № 311-в. Причинами та умовами таких порушень стало фактичне умисне ігнорування посадовими особами митних постів, зокрема й начальником ВМО № 4 МП «Мостиська» ОСОБА_2, своїх службових обовязків щодо здійснення організації роботи серед своїх підлеглих в напрямку припинення спроб контрабандного переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України та вжиття заходів щодо перешкоджання переміщенню контрабанди. Безвідповідальне ставлення позивача до виконання своїх безпосередніх обовязків сприяло реалізації протиправних схем ухилення від сплати податків до Державного бюджету України та створення обставин, які сприяли можливості незаконного переміщення на митну територію України окремих товарів.

Твердження суду першої інстанції щодо відсутності інформації в базі даних системи «Гарт» Державної прикордонної служби України не може бути взято до уваги, оскільки воно не спростовує вину позивача, а лише підтверджує зловживання посадовими особами Львівського прикордонного загону своїм службовим становищем.

Безпідставними є й посилання суду першої інстанції на те, що всупереч вимогам ст.31 Дисциплінарного статуту митної служби України не було проведено службове розслідування, оскільки перебування позивача на державній службі було припинено відповідно до Закону України «Про державну службу», який не передбачає у такому випадку обовязкового проведення службового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дані апеляційні скарги є безпідставні і не належать до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних засадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної ОСОБА_4 Крим, органах місцевого самоврядування.

Тобто, будь-яка державна служба є публічною службою.

Законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу». Ним же визначені загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Особливості правового регулювання статусу державних службовців державних органів та їх апарату визначено статтею 9 зазначеного Закону, відповідно до якої регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Відповідно до статей 10, 17 цього Закону державний службовець зобовязаний забезпечувати ефективну роботу та виконання покладених на нього службових обовязків; суворо дотримувати Конституцію та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обовязки, про що приймає присягу державного службовця.

Як зазначено у статті 11 даного Закону, конкретні обовязки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Згідно із статтею 14 вищезазначеного Закону, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. Крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, до службовців можуть застосовуватися заходи дисциплінарного впливу.

Статтею 30 вказаного Закону визначені підстави припинення державної служби, відповідно до пункту 6 частини 1 якої, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі порушення ОСОБА_3, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач перебував на державній службі в митних органах України, в тому числі з 02.08.2010 року на посаді начальника ВМО № 4 МП «Мостиська» Львівської митниці, що видно із запису в особовій справі та наказу № 699-к від 02.08.2010 року; присяга державного службовця позивачем прийнята 08.06.1995 року.

Наказом начальника Державної митної служби № 2189-к від 24.11.2010 року «По особовому складу» за порушення присяги державного службовця, що виразилась у несумлінному виконанні службових обовязків та порушенні вимог законодавства з питань митної справи, припинено з 25.11.2010 року перебування ОСОБА_2, начальника ВМО № 4 МП «Мостиська» Львівської митниці, на державній службі в митних органах відповідно до п.6 ч.1 ст.30 ЗУ «Про державну службу», ст.ст.21, 22, пп.2, 4, 6 ст.23 Дисциплінарного статуту митної служби України.

Підставою для видання вищевказаного наказу є акт № 21/2010-п від 24.11.2010 р. перевірки організації роботи Львівської митниці щодо здійснення митного контролю, стану роботи служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил тощо, у якому зазначено, що внаслідок неналежного виконання своїх посадових обовязків начальником ВМО № 4 МП «Мостиська» ОСОБА_2 за період з 07.11.2010 р. по 11.11.2010 р. було допущено переміщення окремих товарів через митний кордон України з уникненням від оподаткування.

Зокрема, в модулі «диспетчер ЗМК» ПІК «Інспектор 2006» відсутня інформація про вїзд на митну територію України та митне оформлення посадовими особами Львівської митниці щодо 5 транспортних засобів за номерними знаками RPR03LP, TOL84555, BC3179CA, CE7163AP, BJDA751, які виїхали з митної території ОСОБА_4 з вантажем, щодо яких наявна інформація про їх митне оформлення, та незважаючи на повідомлення польської сторони, не прибули в зону митного контролю пункту пропуску «Медика Шегині».

Відповідно до Технологічної схеми, якою визначено послідовність дій посадових осіб підрозділу Мостиського прикордонного загону та підрозділу митного оформлення Львівської митниці під час здійснення прикордонного та митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників, громадян та товарів, що переміщуються через державний кордон у пункті пропуску МППАС «Шегині», запуск транспортних засобів на територію цього пункту пропуску проводиться прикордонними нарядами. Облік осіб та транспортних засобів, які перетинають державний кордон України, здійснюється представниками Мостиського прикордонного загону і заноситься у базу даних системи «Гарт».

Згідно припису норми п.3.1.1.14 Технологічної схеми, після заїзду транспортного засобу у зону митного контролю посадова особа митниці вносить необхідні відомості до функціонального модуля «диспетчер зони митного контролю».

Таким чином, вїзд у Україну будь-якого транспортного засобу і осіб, що у ньому слідують обовязково фіксується спочатку представниками Мостиського прикордонного загону, а уже потім працівниками МП «Мостиська» Львівської митниці.

Відповідно до листа Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Прикордонної служби України № 23/950 від 04.03.2011 року, за наявною базою даних вищезазначені транспортні засоби 7, 8 та 11 листопада 2010 р. державний кордон на ділянці Мостиського прикордонного загону не перетинали, при цьому два транспортні засоби із зазначених перетнули державний кордон на напрямку «вїзд в Україну» 9 та 10 листопада 2010 року в міжнародному автомобільному пункті «Краковець».

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до переконання, що викладені в акті перевірки обставини щодо неналежного виконання позивачем своїх посадових обовязків, внаслідок чого за період з 7 по 11 листопада 2010 року пять транспортних засобів незаконно перетнули зону митного контролю МП «Мостиська», не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а відтак ці обставини не взяті до уваги судом в обгрунтування підстав звільнення позивача за порушення ОСОБА_3 державного службовця.

Тому звільнення позивача з митних органів України з підстав порушення ним ОСОБА_3 державного службовця із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в митних органах є таким, що порушує норми чинного законодавства України.

Також суд зазначив, що звільнення позивача з органів митної служби України в період його тимчасової непрацездатності суперечить вимогам п.26 Закону України «Про дисциплінарний статут митної служби України» та ч.3 ст.40 КЗпП України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, згідно з Дисциплінарним статутом митної служби України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» № 2805-IV від 06.09.2005 року, здійснюється цим Статутом, з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Цим Статутом визначено суть службової дисципліни, права та обовязки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 1 Статуту митної служби України, службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

ОСОБА_3 службової дисципліни статтею 21 вказаного Статуту визначено як протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Перелік діянь, які є порушеннями службової дисципліни та водночас і дисциплінарними правопорушеннями, міститься у ст.22 Статуту.

Аналізуючи вищенаведені норми Статуту та положення п.22 ст.92 Конституції України, відповідно до якого виключно законами України визначаються діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них, колегія суддів вважає, що невиконання чи неналежне виконання посадовою особою митних органів службових обовязків повинно кваліфікуватися як дисциплінарне правопорушення, а не як порушення ОСОБА_3 державного службовця.

Відповідно до статті 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обовязки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу». Тобто норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватись щодо посадових осіб митної служби лише у тій частині, що не урегульовано спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Дисциплінарного статуту митної служби України.

З цього приводу колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 березня 2008 року (справа за позовом особи до управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області про усунення перешкод для проходження публічної служби) зазначила, що питання, повязані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством.

З огляду на зазначене, до спірних правовідносин слід застосовувати норми норми Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» як спеціального.

Одним із видів дисциплінарних стягнень статтею 23 даного Статуту визначено звільнення з митного органу, а статтею 27 вказаного Статуту визначені підстави для застосування такого дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи. При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах.

Там же зазначено, що застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обовязкове службове розслідування, яке проводиться з метою зясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи (ст.31 цього Статуту).

Такий порядок затверджений наказом Державної митної служби від 29.07.2002 року № 408 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у митних органах України, спеціалізованих митних установах та організаціях».

Як зазначено в п.2.3 вказаного Порядку, метою службового розслідування є: обєктивне й усебічне зясування обставин скоєння правопорушення; виявлення причин та умов, що сприяли скоєнню правопорушення; установлення винних і визначення ступеня їх відповідальності за скоєне правопорушення; ужиття заходів до недопущення подібних порушень у подальшому.

На думку колегії суддів, твердження відповідача про відсутність обовязкового характеру проведення службового розслідування суперечить положенням статті 11 Закону України «Про державну службу».

Застосувавши за вчинення дій, які кваліфіковані як неналежне виконання позивачем своїх посадових обовязків, тобто є порушенням службової дисципліни відповідно до визначення статті 21 Дисциплінарного статуту митної служби України, положення пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги), відповідач тим самим позбавив позивача права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень розділу 4 Дисциплінарного статуту митної служби України.

При цьому неможливість застосування щодо позивача положень Дисциплінарного статуту митної служби України відповідачем не мотивовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність застосування при звільненні позивача з роботи положень пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги) при наявності належних підстав для застосування норм спеціального закону Дисциплінарного статуту митної служби України.

ОСОБА_3 державного службовця у всіх випадках є проступком, який, у залежності від ступеня суспільної небезпеки, має ознаки дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення або злочину.

Як видно із матеріалів справи, зокрема з акту службової перевірки № 21/2010-п від 24.11.2010 року, що став підставою для прийняття Державною митною службою України наказу № 2189-к від 24.11.2010 року, не вбачається вчинення позивачем у справі дій, передбачених ст.ст.3, 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією», чи інших дій, що перешкоджали б нормальному функціонуванню державного органу. ОСОБА_3 встановлених законом обмежень для державних службовців, повязаних з проходженням державної служби, позивач не допускав, а також не зафіксовано вчинків, які порочать його як державного службовця або дискредитують державний орган, в якому він працює.

Також не зазначено і в наказі Державної митної служби України за № 2189-к від 24.11.2010 року, які вчинки позивача є перешкодою для перебування його на службі в митних органах, відсутні посилання на конкретні порушення позивачем вимог Закону України «Про державну службу».

На думку колегії суддів, загальне формулювання в оскаржуваному наказі підстави звільнення не є переконливою підставою для припинення державної служби позивача.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено порушення позивачем своїх посадових обовязків чи вчинення позивачем дій, які є порушенням ОСОБА_3 державного службовця, та правомірності власних дій щодо припинення перебування позивача на службі в митних органах, а тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Враховуючи зазначене, а також те, що відповідачем не дотримано вищезазначених вимог законодавства, зокрема те, що службове розслідування не проводилось, позивача звільнено в період тимчасової непрацездатності, при застосуванні дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано положення статті 27 Дисциплінарного статуту митної служби України, в оскаржуваному наказі Держмитслужби не зазначено, які вчинки позивача є перешкодою для перебування її на службі в митних органах й відсутні посилання на конкретні порушення позивачем вимог Закону України «Про державну службу», є вірними висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, тому є протиправним і належить до скасування.

А відтак, на підставі ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України, позивач підлягає поновленню на займаній до звільнення посаді з виплатою йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Державної митної служби України та Львівської митниці залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року в адміністративній справі № 2а-11888/10/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді М.А.Пліш

ОСОБА_5

Ухвала складена у повному обсязі 09 березня 2012 року.