Справа № 442/3571/15а,2а/442/119/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року Справа № 876/6538/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Яворського І.О., Попко Я.С.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 442/3571/15-а за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Дрогобицької міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

26.05.2015 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Дрогобицької міської ради від 30.09.2011 року №303 в частині в частині затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо надання документів, що посвідчують право на земельні ділягжи, а також уточнену площу земельної ділянки та передачі безоплатно у власність ОСОБА_6 згідно рішення Дрогобицької міської ради від 19.11.2009 року №978 «Про надання згоди на розроблення технічної документації на земельні ділянки» земельну ділянку площею 641 кв. м. (попередня площа 390 кв.м.) по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Клопотання про поновлення строку для звернення до адміністративного суду позивачем не подано, а лише зазначено, що такий строк нею не пропущено, позаяк вона не знала і не могла дізнатися про існування оскаржуваного рішення, про таке дізналась лише 23.11.2014 року.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2015 року позов залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2015 року та прийняти нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач 26.05.2015 року звернулась до суду з даним адміністративним позовом, посилаючись на те, що про оскаржуване рішення дізналась лише 23.11.2014 року, коли її адвокат ознайомився з матеріалами інвентаризаційної справи, що знаходиться в КП ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; та надання інформації за запитами на інформацію.

В той же час, розпорядниками інформації, відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч. З ст. 13, ч. 1 ст. 14, п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання. Ці розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. Така інформація, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації. Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Крім цього, загальновідомим є факт, який не підлягає доказуванню, що прийняті відповідачами рішення публікуються в часописі «Галицька Зоря», що також є одним із способів оприлюднення прийнятих ними нормативно-правових актів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Право звернення до суду є невід'ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов'язаних з вирішенням спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно- правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Аналіз матеріального та процесуального законодавства, а також судової практики показує, що право на позов це єдине матеріальне і процесуальне поняття, яке має матеріальний зміст і процесуальну форму. В процесуальному праві не може бути самостійного права на звернення до суду, відірваного від права на позов в матеріальному розумінні. Матеріальне суб'єктивне право не може існувати без притаманної йому можливості бути реалізованим у примусовому порядку.

Єдність матеріально-правового змісту права на судовий захист і його процесуальної форми заключається в тому, що право на судовий захист - це право на поновлення порушеного права чи встановлення фактів або обставин, які мають значення для реалізації суб'єктивних прав в певній, встановленій законом процесуальній формі, в певному процесуальному порядку, який забезпечує об'єктивність та реальність захисту.

Таким чином, право на судовий захист є єдиним поняттям, яке складається з двох правомочностей: права на звернення до суду і право на задоволення матеріально-правової вимоги зацікавленої особи.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів прн здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, що має місце в вищенаведеній ситуації.

Крім цього не заслуговує на увагу позиція суду, щодо того що оскаржуване позивачкою рішення міститься на офіційному веб-сайті Дрогобицької міської ради та в часописі «Галицька Зоря», оскільки дані обставини не підкріпленні жодними належними та допустимими доказами, а є припущенням з боку суду.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до правової позиції щодо застосування статті 100 КАС України висловленої колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 5 грудня 2011 року (справа № 21 -369а 11), яка відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України, «пропущений строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо па цьому наполягає одна із сторін Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду».

Аналіз наведеної вище редакції частини першої статті 100 КАС дає підстави вважати, що суд не мав можливості самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. Право вимагати застосування строку звернення до суду належало сторонам, і у випадку, якщо така заява не надходила до суду, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду не могли бути застосовані судом, а отже висновки щодо пропуску строку звернення до суду є передчасними та такими, що не грунтуються на законі.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 2 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195-197, п. З ч.1 ст. 199, ст.202, ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 442/3571/15-а - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : І.О. Яворський

Я.С. Попко