Справа № 826/7259/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7259/15 Головуючий у 1-й інстанції:Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бужак Н.П.

Суддів: Романчук О.М., Троян Н.М.

за участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «Фонд правового сприяння іноземцям «Одісей» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Фонд правового сприяння іноземцям «Одісей» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В

Громадська організація «Фонд правового сприяння іноземцям «Одісей» звернулась до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка полягає у нестворенні (неутворенні) національних комісій регулювання природних монополій (державних колегіальних органів, центральних органів виконавчої влади).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до посилань позивача в позовній заяві до компетенції Кабінету Міністрів України, в силу норм Конституції України (норм прямої дії) віднесено вирішення питань створення та забезпечення діяльності органів регулювання діяльності суб'єктів природних монополій. А саме, статтею 116 Конституції України встановлено повноваження Уряду утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Громадська організація безпосередньо, а також інші особи (невизначене коло осіб) природньо зацікавлені в стабільності господарського обороту, чіткому ціновому визначенні вартості товарів, робіт та послуг, які реалізуються суб'єктами природних монополій на ринках, які знаходяться у стані природної монополії та суміжних ринках. Позивач зацікавлений в здійсненні державного регулювання відносин в сфері природних монополій (зокрема, в частині формування цінової політики), оскільки це є запорукою захисту його прав та інтересів на основі поєднання балансу інтересів держави, суспільства, учасників правовідносин.

Тому, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка полягає у нестворенні (неутворенні) національних комісій регулювання природних монополій (державних колегіальних органів, центральних органів виконавчої влади).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про природні монополії» державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Законом України «Про природні монополії» регулюється діяльність суб'єктів природних монополій у таких сферах: транспортування нафти і нафтопродуктів трубопроводами; транспортування природного і нафтового газу трубопроводами; розподіл природного і нафтового газу трубопроводами; зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності із зберігання природного газу (ліцензійними умовами); транспортування інших речовин трубопровідним транспортом; передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами; розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами; користування залізничними коліями, диспетчерськими службами, вокзалами та іншими об'єктами інфраструктури, що забезпечують рух залізничного транспорту загального користування; управління повітряним рухом; централізованого водопостачання та водовідведення; транспортування теплової енергії; спеціалізованих послуг у річкових, морських портах, морських рибних портах та аеропортах відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України; захоронення побутових відходів (ч.1 ст.5 Закону).

Предметом державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій згідно з цим Законом є: ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; доступ споживачів до товарів, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; інші умови здійснення підприємницької діяльності у випадках, передбачених законодавством (ст.8 Закону України «Про природні монополії»).

Статтею 11 Закону України «Про природні монополії» (абз.1 ч.1) передбачено, що національні комісії регулювання природних монополій є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2008 №14-рп/2008 у справі за конституційним поданням 60 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців першого, другого частини першої, частини другої статті 11 Закону України «Про природні монополії» (справа про національні комісії регулювання природних монополій), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року №1682-III, а саме:

- абзацу першого частини першої статті 11 щодо утворення та ліквідації національних комісій регулювання природних монополій Президентом України;

- абзацу другого частини першої статті 11 щодо затвердження Президентом України положень про національні комісії регулювання природних монополій;

- частини другої статті 11 щодо призначення та припинення повноважень голів національних комісій регулювання природних монополій, їх членів Президентом України за поданням Прем'єр-міністра України.

Положення Закону України «Про природні монополії», що визнані неконституційними на підставі пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2008 №14-рп/2008, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Посилання апелянта на те, що у Президента України відсутні повноваження на утворення національних комісій регулювання природних монополій, то до компетенції Кабінету Міністрів України в силу норм Конституції України (зокрема ст.116) віднесено вирішення питань створення та забезпечення діяльності органів регулювання діяльності суб'єктів природних монополій, не можуть бути прийнятті колегією суддів, з наступних підстав.

Пункти 9 і 9-1 статті 116 Конституції України (в редакції згідно із Законом України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» №742-VII від 21.02.2014р.) наділяють Кабінет Міністрів України повноваженнями щодо спрямування і координації роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, а також щодо утворення, реорганізації та ліквідації відповідно до закону міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю віднесено до основних завдань Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», якою закріплені основні повноваження Уряду, Кабінет Міністрів України у сфері вдосконалення державного управління та державної служби розробляє і здійснює заходи, спрямовані на вдосконалення системи органів виконавчої влади з метою підвищення ефективності їх діяльності та оптимізації витрат, пов'язаних з утриманням апарату управління (абз.3 п.6 ч.1 ст.20), а також утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи (абз.9 п.6 ч.1 ст.20).

Статтею 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI закріплено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерств та інших центральних органів виконавчої влади визначаються в статті 5 Закон України №3166-VI.

Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.5 Закону України №3166-VI).

У відповідності до частини першої статті 16 Закону України №3166-VI центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що національні комісії регулювання природних монополій, які в силу Закону України «Про природні монополії» є державними колегіальними органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, не підпадають під законодавчо закріплене визначення міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, утворення, реорганізація та ліквідація яких віднесено Конституцією України і Законом України «Про Кабінет Міністрів України» до компетенції Уряду.

Отже, зважаючи на відсутність законодавчого закріплення обов'язку Кабінету Міністрів України щодо утворення національних комісій регулювання природних монополій, зокрема в Законі України «Про природні монополії», колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства твердження апелянта про протиправність такої бездіяльності Уряду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Фонд правового сприяння іноземцям «Одісей» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Романчук О.М.

Троян Н.М.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Романчук О.М.