Справа № 743/1122/15-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/1122/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Сташків В.Б. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Самсонової М.М., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, в присутності перекладача ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про звільнення іноземця з вказаного пункту через легалізацію іноземця в іншій передбачений законодавством спосіб, -

В С Т А Н О В И В :

26.08.2015р. до Ріпкинського районного суду Чернігівської області надійшов позов Громадянина Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2 до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, третя особа Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про звільнення його з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України через легалізацію іноземця в інший передбачений законом спосіб.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Корольовського районного суду м. Житомиру від 13.03.2015 р. у справі № 296/2498/15 задоволені позовні вимоги щодо примусового видворення його з України, внаслідок чого, він знаходиться в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України. Посилаючись на положення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ті інші нормативні акти, просить задовольнити позовні вимоги.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.08.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що законодавець чітко визначив підстави за яких іноземці та особи без громадянства в обов'язковому порядку звільняються з пункту тимчасового перебування, і такі підстави, як видача компетентним органом особі, яка за рішенням суду утримується в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, довідки про звернення за захистом в України, як перебування на вирішенні компетентним органом питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, у вказаному переліку відсутні.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.08.2015 р., в якій просить скасувати постанову, як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт зазначив, що його перебування у пункті тимчасового утримання нелегальних мігрантів становить загрозу його здоров'ю.

В судовому засіданні позивач, який був присутній в судовому засіданні та надав пояснення за допомогою перекладача ОСОБА_6, та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Корольовського районного суду м. Житомиру від 13.03.2015 р. у справі № 296/2498/15 задоволені позовні вимоги Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення, згідно якого позивач підлягає примусовому видворенню з України, постанова підлягає негайному виконанню (а.с.3).

Рішенням Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 13.03.2015 р. Громадянина Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2 було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України для підготовки матеріалів про примусове видворення (а.с.18).

15.03.2015р. Громадянин Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.5).

31.03.2015 р. Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області Громадянину Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2 була видана довідка про звернення за захистом в Україні № 005923, яка була дійсна до 21 квітня 2015 р. та продовжувалась, в т.ч. до 17.09.2015 р. (а.с.6, 31).

Рішенням Державної міграційної служби України від 20.08.2015 р. № 22-15 задоволено скаргу Громадянину Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту та скасовано Наказ Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 21.04.2015 р. № 67 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту Громадянину Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35).

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Статтею 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначені поняття:

біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлений порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Стаття 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає вимоги до оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що довідка про звернення за захистом в Україні видається органом міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Частиною 5 цієї статті Закону встановлено, що у разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що 15.03.2015р. Громадянин Ісламської республіки Афганістану ОСОБА_2 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і на день прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі питання щодо розгляду його заяви не було вирішено Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Отже, позивач за таких обставинах є особою, яка подала заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, при цьому, розгляд його заяви ще не відбувся, тобто рішення щодо надання позивачу відповідного статусу відсутнє. Таким чином, довідка про звернення за захистом в Україні, що була видана позивачу, посвідчує лише те, що позивач подав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і рішення щодо розгляду його заяви ще не має, і ні яким чином, вказана довідка не підтверджує той факт, що позивач на законних підставах знаходиться на території України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що є судове рішення, яке набрало законної сили, і яке підлягає виконанню, згідно якого позивач підлягає негайному примусовому видворенню з України. Вказані обставини мають суттєве значення при розгляді даного спору.

Згідно статті 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» свобода пересування обмежується щодо шукачів притулку та осіб, які звернулися за наданням їм статусу біженця до прийняття відповідного рішення компетентним органом (про надання цим особам притулку чи статусу біженця).

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» регулює правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110 (у редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) затверджено Типове положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 15 вказаного Типового положення, іноземці та особи без громадянства звільняються з пункту тимчасового перебування його адміністрацією після отримання від органу, за рішенням якого вони розміщувалися в пункті, повідомлення про неможливість їх примусового видворення за межі України через відсутність проїзного документа, транспортного сполучення з країною походження або з інших причин, що не залежать від таких осіб, після завершення дванадцятимісячного строку утримання в пункті або раніше такого строку, якщо зазначеним органом встановлено причини, що перешкоджають примусовому видворенню. Іноземці та особи без громадянства звільняються з пункту тимчасового перебування також у разі визнання їх в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, за рішенням суду, що набрало законної сили, про їх звільнення або відмову в примусовому видворенні за межі України та в разі легалізації іноземців та осіб без громадянства в інший передбачений законодавством спосіб.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки законних підстав для звільнення позивача з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, не має.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Повний текст ухвали виготовлено 17.09.2015 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 р., залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про звільнення іноземця з вказаного пункту через легалізацію іноземця в іншій передбачений законодавством спосіб, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.