Справа № 530/873/15-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 р.Справа № 530/873/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015р. по справі № 530/873/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області

про щодо визнання неправомірними та протиправними дій Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області щодо перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Зіньківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Зіньківському районі Полтавської області (далі по тексту - УПФУ у Зіньківському районі Полтавської області), в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області в частині відмови перерахунку їй пенсії, як колишньому начальнику управління Державного казначейства Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі довідки фінансового управління районної державної адміністрації № 120 від 25.05.2015 року;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії їй, ОСОБА_1, колишньому начальнику управління Державного казначейства Зіньківської районної державної адміністрації з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виплатити недоплачену пенсію з 29 липня 2011 року.

- стягнути з Державного бюджету на її користь відшкодування понесених судових витрат в сумі 73 гривні 08 копійок.

Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року по справі №530/873/15-а заявлені позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області в частині відмови перерахунку ОСОБА_1 пенсії, як колишньому начальнику Управління державного казначейства Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі довідки фінансового управління районної державної адміністрації № 2 від 27.05.2015 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, колишньому начальнику Управління державного казначейства Зіньківської районної державної адміністрації з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виплатити недоплачену пенсію з 29 липня 2011 року.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування понесених судових витрат в сумі 73 гривні 08 копійок.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року по справі №530/873/15-а та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, справу розглянути без участі представника управління.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на ст.ст.33, 37 Закону України "Про державну службу", вказує на те, що матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення матеріально-побутових питань не є складовою частиною заробітної плати працівників, а тому їх не враховують під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". Отже, вважає, що пенсія позивачу призначена та виплачується за нормами чинного законодавства та підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсутні. Таким чином, не погоджується з рішенням суду першої інстанції, яке вважає винесеним при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Надіслав клопотання, в якому просив справу розглянути у відсутність його представника та прийняти рішення, яким скасувати оскаржувану постанову суду першої.

Позивач, у надісланому клопотанні, зазначила, що з індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення утримувались податки, які відраховувались до пенсійного органу, а тому свої позовні вимоги вважає законними та обґрунтованими. Просила апеляційну скаргу пенсійного органу залишити без задоволення.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Зіньківському районі, як особа, якій з 29.07.2011 року призначена і виплачується пенсія за віком, згідно Закону України «Про державну службу». При призначенні пенсії до сум заробітку для призначення пенсії не були включені суми отримуваної позивачем матеріальної допомоги, допомоги на вирішення соціальних питань та суми індексації заробітної плати, на які фактично були нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески (на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

26.05.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі із заявою про проведення перерахунку пенсії з урахуванням усіх видів заробітку, на які відповідно до законодавства нараховувалися страхові внески та надала довідку про складові її заробітної плати (а.с.14).

Однак, рішенням № 38 від 02.06.2015 року управління відмовило позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що матеріальна допомога та індексація заробітної плати були безпідставно включені до довідки про складові заробітної плати (а.с.15).

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби та суми індексації заробітної плати за період з 29 липня 2011 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи в перерахунку пенсії ОСОБА_1, діяв неправомірно, оскільки отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 29 липня 2011 року.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак вважає постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року по справі №530/873/15-а такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду 09.06.2015 року з адміністративним позовом до УПФУ в Зіньківському районі Полтавської області, щодо захисту його порушених прав на отримання пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати, починаючи з 22.06.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення, на думку позивача, прав останнього в частині нарахування та виплати пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні пенсії, починаючи з 29.07.2011 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач була обізнана про порушення її прав та мала змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (09.06.2015 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (09.12.2014 р.), період, з якого позивач просить суд захистити її право на отримання пенсії у належному розмірі з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати, - з 29.07.2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту починаючи з 09.12.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсій за період за період з 29.07.2011 року по 09.12.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за період з 29.07.2011 року по 09.12.2014 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року по справі №530/873/15-а в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виплатити недоплачену пенсію з 29.07.2011 року по 09.12.2014 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання відмови в перерахунку неправомірною та зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати за період з 10.12.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в cуді апеляційної інстанції, підставою виникнення спірних правовідносин є невірне застосування відповідачем, при визначенні розміру пенсії позивача, норм ст.33 Закону України «Про державну службу». Так, відповідач вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення матеріально-побутових питань не є складовою частиною заробітної плати працівників, а тому їх не враховують під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу"

Колегія суддів вважає зазначені доводи відповідача хибними, з огляду на таке.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95ВР "Про оплату праці" (далі Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до ст. 2 Закону №108/95-ВР, до структури заробітної плати входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ст. 33 Закону України № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV) визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Аналізуючи наведені положення, колегія суддів вказує на те, що отримані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оплату праці" та Наказу Державного комітету статистики України № 5 "Про затвердження інструкції зі статистики заробітної плати" від 13.01.2004р структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у тому числі компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, суми виплат, пов'язані з індексацією заробітної плати, матеріальна допомога, яка надається всім або більшості працівників, та виплати соціального характеру.

У відповідності до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні статей 33, 37 Закону № 3723-XII в постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 відповідно) зазначив, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Так, колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, відповідає практиці Верховного Суду України з розгляду спорів цієї категорії та є наслідком правильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, перевагу надано спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії (стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та стаття 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення"), а не законам України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" та від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", які щодо спірних відносин є загальними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування для вирішення спірних правовідносин спеціальних норм, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме: ст. 41 Закону України від 09.07.2003р "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає неправомірними дії відповідача щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії позивачу суми індексації грошових доходів громадян та матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, правомірність своїх дій щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії з урахуванням нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати, належним чином не довів.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірною відмову відповідача в перерахунку позивачу пенсії з урахуванням нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виплатити недоплачену пенсію з 10.12.2014 року, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області - задовольнити частково.

Постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року по справі №530/873/15-а скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані та отримані зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виплатити недоплачену пенсію з 29.07.2011 року по 09.12.2014 року.

В цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.07.2015 року по справі №530/873/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.

Повний текст ухвали виготовлений 25.08.2015 р.