Справа № 2а-15190/09/1270
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2011-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ушаков Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2011 року справа №2а-15190/09/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Міронової Г.М. , Блохін А. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Перевальської виправної колонії № 15 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року по справі № 2а - 15190/09/1270 за позовом ОСОБА_2 до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області, Алчевської виправної колонії № 13 УДДУПВП в Луганській області, Перевальської виправної колонії № 15 УДДУПВП в Луганській області про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахувати грошове забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.01.2008 року звернувся до суду з позовом до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахувати грошове забезпечення, яким просив стягнути на його користь з Управління Державного департаменту з питань виконання покарань в Луганській області: невиплачену заробітну плату за відпрацьований понад встановлений робочий час у розмірі 64480,24грн.; недоплату по премії 33,3% у розмірі 6596,40 грн.; компенсації за невиданий формений одяг у розмірі 3600грн.; компенсації за невиданий продовольчий пайок у розмірі 15312,31грн.; одноразової грошової допомоги при звільнені у розмірі 30195,6грн.; щорічної грошової допомоги у розмірі 2206,66 грн.; суми невиплаченої доплати від суми пенсії, яка б могла бути нарахована у розмірі 4353,36грн.; одноразової грошової допомоги у разі хвороби згідно довідки МСЕК у розмірі 1700грн.; індексації 450 грн.; моральної шкоди у розмірі - 10000 грн. Крім того, просив перерахувати пенсію згідно його вислуги та надати нові дані до пенсійного фонду у розмірі 2088,62 грн..

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2008 року Алчевську виправну колонію № 13 УДДУПВП в Луганській області та Перевальську виправну колонію № 15 УДДУПВП в Луганській області залучено до у часті у справі в якості співвідповідачів.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2011 року позов було задоволено частково.

Визнано дії Перевальської виправної колонії № 15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_2 грошового забезпечення в подвійному розмірі за відпрацьовані понад встановлений робочий час 342,12 годин незаконними. Стягнуто з Перевальської виправної колонії №15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення в подвійному розмірі за відпрацьовані понад встановлений робочий час 342,12 годин з урахування індексації. Визнано дії Перевальської виправної колонії № 15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області щодо звільнення ОСОБА_2 незаконними. Скасовано наказ Перевальської виправної колонії №15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області №23 о/с від 26.03.2007 року в частині звільнення ОСОБА_2. Зобовязано Перевальську виправну колонію №15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області змінити дату та підставу звільнення ОСОБА_2 за урахуванням висновку військово-лікарської комісії та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - Перевальська виправна колонія №15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області також не погодився з рішенням суду першої інстанції, просив скасувати його та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надіслав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у письмовому провадженні.

За нормами частини другої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції розглядався адміністративний позов ОСОБА_2 з урахуванням його заяви про збільшення позовних вимог від 28 серпня 2008 року та заяви про уточнення позовних вимог від 13.05.2009 року.

Проте, колегія суддів з цього приводу зазначає, що вказані заяви безпідставно розглядались судом першої інстанції, оскільки вони не підписані позивачем ( а.с. 88-89 т.1, а.с. 6-15 т. 2), тобто не оформлені належним чином у відповідності до вимог ст.106 КАС України.

Крім того, суд першої інстанції при постановленні рішення по справі, задовольняючи частину позовних вимог ОСОБА_2, не визначився в резолютивній частині постанови щодо інших вимог позову.

Крім того, після залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Алчевської виправної колонії № 13 УДДУПВП в Луганській області та Перевальської виправної колонії № 15 УДДУПВП в Луганській області позивач не визначив та суд першої інстанції не зобовязав позивача визначити, які саме позовні вимоги, в якому розмірі та до якого відповідача він звертає.

Вказані процесуальні порушення є безсумнівною підставою для скасування судового рішення, та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 23.09.2002 року по 26.03 2007 року, з яких в Алчевській виправній колонії № 13 позивач працював з 01.07.2003 року по 15.05.2006 року на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки, в Перевальській виправній колонії № 15 - з 16.05.2006 року по 26.03.2007 року. Вказане підтверджується копією трудової книжки.

05.03.2007 року позивач звернувся до керівництва з рапортом, згідно якого ОСОБА_2 просив звільнити його з кримінально-виконавчої служби за власним бажанням у звязку з наявністю вислуги років для призначення пенсії по лінії Державного департаменту України з питань виконання покарань. Цим же рапортом позивач просив направити його для проходження військово-лікарської комісії ( а.с. 35).

Інших заяв про звільнення позивачем не подавалось.

Направлення на проходження військово-лікарської комісії Перевальською виправною колонією № 15 позивачу було надано 21.03.2007 року (а.с.40).

Наказом начальника Перевальської виправній колонії № 15 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області № 23 о/с від 26.03.2007 року позивача звільнено з органів кримінально-виконавчої служби за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач вважає, що за весь термін його роботи в органах кримінально-виконавчої служби йому невірно нараховувалась заробітна плата, зокрема не проводилась оплата праці в надурочний час в подвійному розмірі годинної ставки, в Алчевській виправній колонії № 13 йому невірно нараховувалися доплати й надбавки, а деякі не застосовувалися взагалі, зокрема надбавка у розмірі 15% до посадового окладу за зайнятість на роботі із засудженими та взятими під варту особами, хворими на туберкульоз, надбавка у розмірі 10 % до посадового окладу, надбавка за безперервну службу, надбавка за особливі умови служби в розмірі 50 %, премії у розмірі 33, 3% від грошового забезпечення, в Перевальській виправній колонії № 15 позивачу не виплачували доплату в розмірі від 25 до 50 % від суми пенсії, яка могла б бути нарахована, щорічну грошову допомогу при відбутті у відпустку, одноразову грошову допомогу в розмірі 20 % страхової суми у разі втрати працездатності в період проходження служби, одноразову грошову допомогу при звільненні.

Відповідно до п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці у понадурочний нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. Оплата праці проводиться в строгій згідності з табелями робочого часу, які складаються начальником відділу нагляду та безпеки та затверджуються начальником установи.

З представлених в матеріалах справи табелів виходів на ОСОБА_2 години переробітку відсутні, а отже не має підстав для оплати понаднормового часу праці.

Пунктом 1.5 Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 203 від 18.10.2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи» встановлюється, що при залученні осіб рядового та начальницького складу до несення служби понад установлений законодавством робочий час грошове забезпечення за несення служби за цей час виплачується у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Статтею 106 Кодексу законів про працю України передбачено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Як вбачається з довідки, наданої Перевальською виправною колонією № 15 з 15.05.2006 року по 31.12.2006 року, кількість відпрацьованих позивачем понаднормових годин склала 342,12 годин.

Згідно вказаної довідки, керівництво Перевальської виправної колонії № 15 у звязку з недостатнім фінансуванням пропонувало позивачу замість оплати відпрацьованих понад встановлений робочий час годин надати відгули на аналогічну кількість робочих днів, а саме 14 (а.с.19 т.1).

Відповідачем - Перевальською виправною колонією № 15, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не надано доказів щодо оплати позивачу праці за роботу в надурочний час, у звязку з чим суд першої інстанції вірно зробив висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині, з чим погоджується колегія суддів.

Між тим, суд першої інстанції, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, визначив стягнути з на користь позивача грошове забезпечення в подвійному розмірі за відпрацьовані понад встановлений робочий час 342,12 годин з урахування індексації. У випадку стягнення грошового забезпечення суд першої інстанції повинен був обрахувати та визначити певну суму, належну до стягнення.

Судова колегія вважає, що суму стягнення повинен розрахувати відповідач, оскільки це є прямим його обовязком.

Щодо твердження представника Перевальської виправної колонії № 15 про пропущення позивачем річного строку звернення до суду відносно вимоги про стягнення компенсації за відпрацьовані понад встановлений робочий час години, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки компенсація за роботу понад встановлений робочий час відноситься до складової заробітної плати, тому суд вважає посилання відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду безпідставним.

Що стосується твердження позивача щодо невиплати йому Алчевською виправною колонією № 13 грошового забезпечення за працю в надурочний час в подвійному розмірі годинної ставки, то у звязку з тим, що позивачем не надано доказів відпрацювання ним годин понад встановлений робочий час, суд першої інстанції вірно визначив, що вимога про стягнення з Алчевської виправної колонії № 13 на користь ОСОБА_2 заробітної плати за працю в надурочний час не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач вважає, що в Алчевській виправній колонії № 13 невірно нараховувалися йому доплати й надбавки, а деякі не застосовувалися взагалі.

Відповідно до п. 3.2 Наказу № 203 Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально - виконавчої системи» підвищення посадових окладів особам рядового та начальницького складу за небезпечні для здоровя та особливо важкі умови праці встановлюються у відсотках від посадових окладів, зокрема - зайнятим на роботі із засудженими та взятими під варту особами, хворими на туберкульоз, в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (за переліком посад і на умовах, що визначені додатком 1 до цієї Інструкції), - 15 відсотків.

Умовою підвищення посадового окладу є зайнятість на роботі із засудженими, хворими на туберкульоз не менше 50 % місячної норми робочого часу.

ОСОБА_2 був включений до цього переліку на підставі наказу № 121 Алчевської виправної колонії № 13 від 23.02.2004 року. Нарахування грошового забезпечення проводиться згідно табелю робочого часу, в якому відображено, що ОСОБА_2 перебував на роботах із хворими засудженими менше 50 % місячної норми.

Наказом № 263 Алчевської виправної колонії № 13 від 17.05.2004 року позивача виведено із вищевказаного переліку. Згідно наказу № 587 Алчевської виправної колонії № 13 від 15.11.2004 року його знову введено до переліку осіб рядового і начальницького складу установи та умов, згідно яких за цими посадами підвищуються посадові оклади за роботу із засудженими, хворими на туберкульоз, і вказаний перелік затверджувався наказами № 133 від 05.03.2005 року та № 65 від 23.01.2006 року Надбавка у розмірі 15% посадового окладу виплачувалася у квітні-травні 2005 року та з вересня 2005року по березень 2006 року.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що йому повинна була виплачуватися надбавка у розмірі 10 % до посадового окладу згідно п. 3.1 Наказу № 203 Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи».

Згідно п.3.1. даного Наказу підвищення посадових окладів за особливі умови служби встановлюються у відсотках від посадових окладів особам рядового і начальницького складу, які проходять службу у кримінально виконавчих установах середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі - 10 %.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань №204 від 01.09.2000року передбачено, що установа Алчевської виправної колонії № 13 відноситься до середнього рівня безпеки для осіб, вперше засуджених до позбавлення волі .

Щодо нарахування позивачу надбавки за безперервну службу, то згідно наказу Державного департаменту з питань виконання покарань № 72 від 06.05.2003 року та п. 7.10.1. наказу № 203 від 18.10.2004 року особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, які мають високі результати в службовій діяльності, за рішенням керівника органу чи установи виплачуються щомісячні надбавки за безперервну службу в кримінально-виконавчій системі у відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби, у таких розмірах: понад 5 років - до 10 %; понад 10 років - до 30 %; понад 15 років - до 50 %; понад 20 років - до 70 %; понад 25 років - до 90 %.

Тобто, вказана надбавка виплачується особам рядового і начальницького складу за високі результати в службовій діяльності за рішенням керівника установи. В цих наказах встановлено лише максимальний відсоток надбавки. Наказом Алчевської виправної колонії № 13 УДДУПВП в Луганській області № 395 від 10.08.2004 року ОСОБА_2 встановлено надбавку за безперервну службу у розмірі 15 % грошового забезпечення, що знайшло відображення в грошовому атестаті (ас.с.38).

Надбавка за особливі умови праці також є додатковим видом грошового забезпечення. Ця надбавка згідно до пп. 7.1.1. Наказу № 203 Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 року встановлюється у розмірі до 50% від окладів грошового забезпечення за рішенням керівника та може змінюватися за його наказами.

Судова колегія погоджує висновок суду першої інстанції, що, оскільки відповідними наказами керівника Алчевської виправної колонії № 13 УДДУПВП в Луганській області надбавка в розмірі 50% від грошового забезпечення позивачу встановлена не була, тому підстави для задоволення вимоги про її стягнення відсутні.

Щодо нарахування премії у розмірі 33,3 % від грошового забезпечення, то згідно абзацу 3 п. 1.1. Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 203 від 18.10.2004 року додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільненні, а отже вказана премія є додатковим видом грошового забезпечення.

Відповідно до п. 9.1. та 9.2 даного Наказу начальники (керівники) органів і установ мають право преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами.

Преміювання здійснюється в межах фонду преміювання, створеного в розмірі, визначеному в розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення (до 33,3 % місячного фонду грошового забезпечення), з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, а також фінансових можливостей органів і установ.

Оскільки відповідними наказами керівника Алчевської виправної колонії № 13 УДДУПВП в Луганській області премія в розмірі 33,3 % від грошового забезпечення позивачу встановлена не була, тому підстав для задоволення вимоги про її стягнення не має.

Що стосується щомісячної доплати в розмірі 50 % від суми пенсії, яка могла б бути нарахована, то відповідно до Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 04.10.1996 року № 926/96 керівникам управлінь органів внутрішніх справ було надано право у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, установлювати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 % суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Колегія суддів зазначає, прядок виплати щомісячних доплат від суми пенсій, які б могли бути нараховані особам рядового і начальницького складу встановлюється п. 8.1 Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 203 від 18.10.2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи». Вказаною нормою передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за вислугу років згідно з чинним законодавством і залишені за їхньою згодою, та в інтересах справи на службі, виплачуються щомісячні доплати в розмірі від 25 до 50 % суми пенсій, які б могли бути їм нараховані. Доплати за право на пенсію виплачуються за рішенням керівника органу або установи

Тобто, вказана надбавка не була обовязковою для всіх зазначених в п. 8.1 Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 203 від 18.10.2004 року, а встановлювалася за рішенням керівника органу кримінально-виконавчої служби.

Оскільки щомісячна доплата в розмірі від 25 до 50 % від суми пенсії, яка могла б бути нарахована, позивачу відповідними наказами не встановлювалася, тому вимога про її стягнення з Перевальської виправної колонії № 15 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області компенсації за продовольчий пайок та формений одяг, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 1011 в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна. На час звільнення позивача дія вказаної норми не поновлювалась.

Щодо вимог позивача відносно невірного нарахування та сплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( в редакції від 01.01.2007 року) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоровя чи у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 6 статті 9 вказаного Закону передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при звільненні 01.06.2001 року з ОДСО при Алчевському МВ УМВС України отримав вихідну допомогу у розмірі 500 грн. (а.с.55 т1) у відповідності до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ( в редакції від 21.12.2000 року).

Останній раз ОСОБА_2 був зарахований на службу 26.06.2003 року у відділ нагляду і безпеки Алчевської виправної колонії № 13 Луганської області.

На час звільнення ОСОБА_2 з відділу нагляду і безпеки Перевальської виправної колонії № 13 Луганської області період календарної служби з дня останнього зарахування на службу складає 4 роки 06 місяців 03 дня.

Перевальською виправною колонією № 15 була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 2214 грн. 12 коп. за повні 4 роки служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби ( а.с. 27).

Твердження позивача в апеляційній скарзі, що при розрахунку допомоги при звільненні на пенсію необхідно було враховувати весь термін служби, безпідставні та не ґрунтуються на законі.

Щодо вимог позивача стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 20 % страхової суми у разі втрати працездатності в період проходження служби, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, згідно якої одноразова грошова допомога виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) працівника міліції під час виконання ним службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям;

2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю або у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією;

3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю або у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

Як вбачається з довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, позивачу встановлено 20 % втрати професійної працездатності, захворювання, повязане з проходженням служби (а.с.42 т. 1).

Оскільки позивачу військово-лікарською комісією інвалідність встановлена не була, суд першої інстанції зробив вірний висновок про відсутність підстав для задоволення вимоги про виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 20 % страхової суми у разі втрати працездатності в період проходження служби.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки в позовній заяві ОСОБА_2М не зазначив в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, судова колегія вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Крім того, безпідставними є вимоги позивача щодо нарахування компенсації у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року за кожний вид грошового утримання, в тому числі за понаднормові години.

Відповідно до п. 2. Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно п. 4 вказаної Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, вказана компенсація застосовується у випадках затримання термінів грошових доходів. Що не було нараховане, не може бути компенсовано.

Таким чином, оскільки вищевказані види грошового утримання позивачу взагалі не були нараховані, тому компенсація у звязку з порушенням термінів їх виплати проводитися не повинна.

Що стосується розглянутої судом першої інстанції вимоги позивача про визнання його звільнення незаконним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно адміністративного позову, поданого ОСОБА_2 08.01.2008 року, відсутні позовні вимоги щодо скасування наказу Перевальської виправної колонії №15 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області в частині звільнення ОСОБА_2, зобовязання Перевальської виправної колонії №15 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області змінити дату та підставу звільнення ОСОБА_2 з урахуванням висновку військово-лікарської комісії та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як вже вказувалось вище, судом першої інстанції розглянутий позов ОСОБА_2 з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 28 серпня 2008 року та заяви про уточнення позовних вимог від 13.05.2009 року. Оскільки вказані заяви позивачем не підписані, тобто не оформлені у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції розглянув їх безпідставно.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі та постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 24, 89, 94, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Перевальської виправної колонії № 15 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року по справі № 2а - 15190/09/1270 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року по справі № 2а - 15190/09/1270 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати Перевальську виправну колонію №15 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Луганській області нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за відпрацьовані понад встановлений робочий час 342,12 годин з урахуванням індексації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, постановлена у порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Юрко

Судді Г.М.Міронова

ОСОБА_3