Справа № 813/5409/13-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Справа № 876/5466/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Міндоходів у Львівській області, третя особа Львівська міська рада, про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова Міндоходів у Львівській області, третя особа Львівська міська рада, про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач посилався на те, що спірним податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2013 року № йому визначено до сплати суму податкового зобов'язання в розмірі 6800,47 грн. орендованої плати за земельну ділянку з фізичних осіб по АДРЕСА_1 за 2013 рік.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки земельна ділянка, за використання якої здійснено нарахування суми податкового зобов'язання, перебуває у фактичному користуванні іншої особи, позивач звернувся до суду та просив визнати недійсним оскаржене податкове повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2 подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неправомірний розрахунок податкового зобов'язання та на те, що земельна ділянка, за використання якої здійснено нарахування суми податкового зобов'язання, ні фактично, ні юридично не перебуває у його власності, а тому обов'язок по сплаті відповідного податку на ньому не лежить.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби 31.05.2013 року було прийнято податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на суму 6800,47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані по справі докази підтверджують законність спірного податкового повідомлення, оскільки позивач як орендар земельної ділянки по АДРЕСА_1, зобов'язаний сплачувати податок за оренду вказаної ділянки.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку вказаним відносинам враховує наступне.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу, є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, ПК України визначив обов'язок орендаря земельної ділянки сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

В матеріалах справи наявний договір оренди земельної ділянки від 17.01.2004 року, укладений між Львівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), згідно з умов якого орендодавець на підставі діючого Положення «Про оренду земельних ділянок у м. Львові та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки» і ухвали Львівської міської ради «Про передачу громадянам у приватну власність спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» від 23.10.2003 року за №761, передає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Угодою про внесення змін і доповнень до Договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Львівській міській раді 17.01.2004 року за №Ф-052, від 14.05.2004 року п.2.1 Договору викладено в такій редакції: Земельна ділянка передається в оренду терміном на 10 років, до 16.10.2013 року.

Таким чином, договір оренди земельної ділянки від 17.01.2004 року за №Ф-052 на час виникнення спірних правовідносин був чинним.

З огляду на вищенаведене, платником орендної плати за землю, у відповідності до вимог п.288.2 ст.288 ПК України, є орендар земельної ділянки - ОСОБА_2

Доказів припинення оренди або передачі права оренди іншим особам, апелянтом суду не надано.

Покликання апелянта на неправомірний розрахунок орендної плати за землю суд до уваги не бере з наступних підстав.

Згідно п. 3 Договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Львівській міській раді 17.01.2004 року за №Ф-052, розмір орендної плати не є сталим і змінюється у зв'язку із проведенням щорічної індексації грошової оцінки та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства і інших нормативних документів.

З набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

З розрахунку розміру орендної плати за землю для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, поданого податковим органом, видно, що розмір орендної плати за 2013 рік становить складає 6800, 47 грн. Дана сума складається із розміру орендної плати за землю згідно договору та добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки (а.с 43).

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази відповідачем було правомірно, у відповідності до ст.289 ПК України, визначено суму орендної плати за землю у розмірі 6800, 47 грн.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів суду належними і допустимими доказами законність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 року у справі №813/5409/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський