Справа № 307/4641/14-а 2-а/307/17/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року № 876/2165/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Рибачука А.І.

за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області про визнання протиправною відмову та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

22.12.2014 позивач - ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача - УПФ України в Тячівському районі Закарпатської області (далі - відповідач, УПФ) в якому просить зобов'язати відповідача провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідок Територіального управління ДСА України в Закарпатській області від 05.02.2013 № 172 та від 28.03.2014 № 304.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його загальний стаж роботи в органах прокуратури і суду становить 35 років: 2 роки - Ленінградська слідча школа прокуратури СРСР, 3 роки - слідчим прокуратури Рахівського району, 3 роки - народним суддею і 27 років - голова Тячівського районного суду Закарпатської області, з якої звільнений у зв'язку зі спливом виборного строку. Згідно зі ст. 138 Закону України від 07.07.2010 «Про судоустрій і статус суддів», він як голова Тячівського районного суду у відставці повинен отримувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді голови суду. Згідно довідок ТУ ДСА України в Закарпатській області від 05.02.2013 за № 172 та від 28.03.2014 за № 304 заробітна плата, яка повинна бути врахована при призначенні /перерахунку/ довічного грошового утримання суддям у відставці, а саме, працюючого на посаді голови місцевого суду, станом на 01.01.2013 становить 20646 грн, а з 01.01.2014 - 21924 грн. Вважаючи, що нарахування і виплата щомісячного довічного грошового утримання йому здійснюється не у повному обсязі, він звернувся до відповідача з заявою про проведення відповідного перерахунку, до якої долучив вказані вище довідки ТУ ДСА України у Закарпатській області. Однак, у проведенні такого перерахунку йому відмовлено згідно протоколу № 5 від 11.04.2014. Вважає, що рішення відповідача про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є незаконним, воно суперечить вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а його право на проведення такого перерахунку підтверджується постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 по справі № 307/956/13-а.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.02.2015 позов задоволено. Визнано незаконною відмову УПФ України в Тячівському районі Закарпатської області, згідно вкладки до протоколу № 5, в перерахунку сум довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 Зобов'язано відповідача в десятиденний строк провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 за 2013 рік згідно довідки ТУ ДСА України у Закарпатській області від 05.02.2013 № 172 та за 2014 рік згідно довідки ТУ ДСА України у Закарпатській області від 28.03.2014 № 304.

Із постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус судів», оскільки ця норма передбачає можливість проведення перерахунку довічного грошового утримання тільки суддям Конституційного Суду України, яким позивач не являється. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позовні вимоги позивача заявлені з пропуском без поважних причин строку звернення до адміністративного суду. Крім цього вказує, що перерахунок довічного грошового утримання позивача згідно довідки від 05.02.2013 № 172 уже було предметом судового розгляду у справі № 876/6693/13.

Враховуючи те, що усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 22 червня 1987 року виплачується щомісячне довічне грошове утримання у зв'язку з його виходом у відставку в розмірі 90 відсотків заробітку голови Тячівського районного суду Закарпатської області.

ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 1 січня 2012 року у відповідності зі статтею 37-1 Закону України «Про державну службу», оскільки статтею 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» збільшено заробітну плату суддям з 1 січня 2012 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 у справі № 307/956/13-а зобов'язано УПФ України в Тячівському районі Закарпатської області провести ОСОБА_2 належний перерахунок та виплату з 01.01.2012 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі відповідно до ст.ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 15.10.2013 за № 1095 (а.с. 22-26).

Оскільки на виконання вказаного судового рішення, відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи із заробітку діючого судді на посаді голови місцевого суду станом на 01.01.2012 згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 15.10.2013 за № 1095 (а.с. 32), позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення такого перерахунку за 2013 рік згідно довідки від 02.07.2013 № 748, якою визначено заробітну плату станом на 01.01.2013, а за 2014 рік згідно довідки від 28.03.2014 № 304, якою визначено заробітну плату станом на 01.01.2014.

Однак, відповідачем відмовлено у проведенні такого перерахунку, що підтверджується протоколом засідання комісії по призначенню пенсії від 11.04.2014 № 5 (а.с. 31). Така відмова мотивована тим, що положеннями ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус судів» не передбачено перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям загальної юрисдикції.

24.09.2014 ОСОБА_2 звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду із заявою про роз'яснення вказаної вище постанови від 14.11.2013, оскільки під час виконання цієї постанови відповідачем не враховано поетапне збільшення заробітної плати діючим суддям.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 у задоволенні цієї заяви відмовлено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов належить задовольнити, оскільки відповідно до положень ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір довічного грошового утриманні суддів у відставці залежить від розміру грошового утримання діючого судді, а тому у разі зміни останнього перший підлягає перерахунку. При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що позивач про порушення своїх прав дізнався 24.09.2014, а отже не пропустив строк звернення до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема, до 30.07.2010 Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII).

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 2862-XII судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Статтею 1 Закону України від 16 грудня 1993 року «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону № 3723-XII, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

За змістом ст. 43 Закону № 2862-XII, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку. Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Аналіз статті 43 Закону № 2862-XII свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон № 2862-XII, посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону № 3723-XII. Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-XII, або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів, як носіїв державної влади, з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стаття 43 Закону № 2862-XII не суперечить положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом № 3723-XII умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

У зв'язку з набранням чинності 30.07.2010 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453 (далі - Закон № 2453) змінено порядок оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Згідно ч. 3 ст. 138 цього Закону, Закону України від 07.07.2010 року № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01.10.2011 року положення наведеної частини ст. 138 Закону № 2453 викладені в новій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

З аналізу наведених вище положень можна прийти до висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. Отже, з урахуванням принципу єдності статусу суддів, правильним є висновок суду першої інстанції, що суддя у відставці має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, згідно з пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 року № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Таким чином, відмова відповідача у здійсненні перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, відповідно до вимог статі 129 та частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи із розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді є неправомірною.

Поряд з цим, суд першої інстанції не було враховано того, що згідно частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI) максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина п'ята статті 138 Закону).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Проте, положення частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У пункті 8 Рішення № 3-рп/2013 визначено, що частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ.

Оскільки за змістом пункту 4 Рішення № 3-рп/2013 воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 09.06.2015 № 21-472а15.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не досліджено належним чином чи поданий розглядуваний адміністративний позов з додержанням строку звернення до адміністративного суду, хоча на це звертав увагу відповідач у запереченні на адміністративний позов.

Частиною 1 статті 99 КАС України (тут та далі в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) установлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналогічна підстава для залишення позовної заяви без розгляду міститься у п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

З наведених вище приписів КАС України можна зробити висновок, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом адміністративного позову у цій справі є перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, для звернення з яким чинним законодавством України спеціальних строків не встановлено, а тому такий має бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку, перебіг якого починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Визначаючи початок перебігу строку звернення з розглядуваним адміністративним позовом, суд апеляційної інстанції виходить з того, що спірне довічне грошове утримання є періодичною (щомісячною) виплатою, яке позивачем, хоч і в меншому розмірі, однак отримується кожного місяця, а тому про порушення своїх прав він повинен був дізнаватися кожного місяця після отримання відповідних виплат.

Виходячи з положень ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивачу мало бути відомо, що з 01.01.2013, а також з 01.01.2014, з урахуванням законів України про Державний бюджет на 2013-2014 роки, відбудеться зміна заробітної плати діючого судді, а відтак і має бути здійснений перерахунок його довічного грошового утримання.

Той факт, що позивачу мало бути відомо про порушення його прав підтверджується і тим, що він уже звертався з подібним позовом щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012. За наслідками розгляду цього позову, Львівський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 14.11.2013 по справі № 307/956/13-а зобов'язав УПФ України в Тячівському районі Закарпатської області провести ОСОБА_2 належний перерахунок та виплату з 01.01.2012 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі відповідно до ст.ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 15.10.2013 за № 1095.

На виконання вказаного судового рішення, відповідачем 17.02.2014 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи із заробітку діючого судді на посаді голови місцевого суду станом на 01.01.2012 згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 15.10.2013 за № 1095 (а.с. 32).

Суд першої інстанції безпідставно у своєму рішенні вказав на те, що у справі № 307/956/13-а позивач, окрім вимог про перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.2012, заявляв також вимоги про таких перерахунок з 01.01.2013, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, Львівський апеляційний адміністративний суд приймаючи постанову від 14.11.2013, якаю частково скасував постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.04.2013 по справі № 307/956/13-а, вказав на помилковість твердження суду першої інстанції про те, що слід зобов'язати відповідача провести ОСОБА_2 належний перерахунок та виплату з 01.01.2012 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 05.02.2013 за №172, в якій визначено заробітну плату станом на 01.01.2013, в той час коли у позовній заяві позивач просить провести перерахунок починаючи з 01.01.2012.

Отже, з цього вбачається, що позивачем заявлялись вимоги про перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.2012. Однак, суд першої інстанції помилково зобов'язав з цієї дати провести перерахунок довічного грошового утримання, з урахування заробітної плати діючого судді станом на 01.01.2013. У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції, виправивши цю помилку, зобов'язав відповідача провести такий перерахунок з 01.01.2012, виходячи із заробітної плати діючого судді станом на 01.01.2012, тобто згідно довідки ТУ ДСА України у Закарпатській області від 15.10.2013 № 1095. Висновків щодо необхідності проведення перерахунку щомісячного грошового утримання виходячи із заробітної плати діючого судді станом на 01.01.2013, суд апеляційної інстанції у цій справі не робив.

Таким чином, позивач отримавши кошти після проведеного відповідачем на виконання судового рішення перерахунку довічного грошового утримання, повинен був дізнатися, що такий перерахунок за 2013-2014 роки не проведений. Той факт, що позивачу було відомо про непроведення цього перерахунку за 2013-2014 роки, підтверджується тим, що він 10.04.2014 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, за наслідками розгляду якої відповідачем 11.04.2014 прийнято відмову.

Однак, із розглядуваним позовом, позивач до суду звернувся тільки 22.12.2014, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог з 01.01.2013 по 21.06.2014 включно.

Те, що позивач звертався до суду із заявою про роз'яснення судового рішення щодо непроведення відповідачем перерахунку за 2013-2014 року, не може бути підставою для визнання причин пропуску строку поважними, оскільки як уже зазначалося вище, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за 2013-2014 роки не був предметом судового розгляду у справі № 307/956/13-а, а отже і результати вирішення заяви про роз'яснення судового рішення у такій справі, для вирішення цієї справи значення не мають.

Отже, позивачем в процесі судового розгляду не наведено обґрунтованих доводів, а матеріалами справи не містять доказів, які б давали підстави вважати, що ним такий строк пропущено з поважних причин, а тому з огляду на приписи ст. 100 та п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України позовні вимоги за період в частині пропуску строку звернення до адміністративного суду слід залишити без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в частині визнання протиправною відмови УПФ та зобов'язання провести з 22.06.2014 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, виходячи із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки ТУ ДСА України у Закарпатській області від 28.03.2014 № 304.

Згідно статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно, зокрема, з 1 січня 2012 року у розмірі 8 мінімальних заробітних плат, з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат, з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено у 2013 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, а з 1 грудня - 1218 гривень, який діяв і у 2014 році (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік»).

Згідно довідки ТУ ДСА в Закарпатській області (а.с. 5-6) заробітна плата голови Тячівського районного суду Закарпатської області станом на 01.01.2014 становить 21924 грн.

З огляду на те, що оскаржувана постанова судом першої інстанції в частині зобов'язання до вчинення дій ухвалена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи за відповідними позовними вимогами, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про її скасування в цій частині та прийняття нової постанови про часткове задоволення цієї вимоги.

Керуючись ст.ст. 11, 99, 100, 155, 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області - задовольнити частково.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 лютого 2015 року у справі № 307/4641/14-а (2-а/307/17/15) - скасувати в частині позовної вимоги про зобов'язання до вчинення дій та прийняти в цій частині нову постанову, якою вказану вимогу задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області в частині позовної вимоги про зобов'язання провести перерахунок пенсії з 01.01.2013 по 21.06.2014 - залишити без розгляду.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області провести з 22.06.2014 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, виходячи із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Закарпатській області від 28.03.2014 № 304.

У решті постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 лютого 2015 року у справі № 307/4641/14-а (2-а/307/17/15) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена та підписана 31.08.2015.