Справа № 2-а-1857/10/1070
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-1857/10/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Штогун С.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"10" лютого 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

при серетарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Південної митниці про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної митної служби України, Південної митниці про визнання протиправним та скасування наказу від 27.11.2008 р. №2521 к в частині про звільнення позивача, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному зясуванні обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову з задоволенні позовних вимог, виходив з того, що адміністративний позов є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції в процесі розгляду справи було встановлено наступні обставини.

Наказом Південної митниці від 08 травня 2008 року №89-к позивача було призначено на посаду заступника начальника митного поста «Одеса порт»Південної митниці в порядку переведення з Бориспільської митниці, як такого, що успішно пройшов стажування.

Наказом Державної митної служби України від 27.11.2008 року №2521-к ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника митного поста «Одеса порт»Південної митниці на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу»за порушення Присяги державного службовця, що виявилось у несумлінному виконанні службових обовязків.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання доручення Голови державної митної служби України начальнику Південної митниці 14.11.2008 року було доручено провести огляд контейнерів МSKU4567410, МSKU9570905, САХU9572280, які знаходились на території митного поста «Одеса порт».

При проведенні 19.11.2008 р. митного огляду зазначених трьох контейнерів у складі співробітників служби митної варти та організації боротьби з порушеннями митного законодавства митниці, працівників відділу митного оформлення №6 митного поста «Одеса порт», представників місії ЕUВАМ, було виявлено невідповідність вантажу товаросупровідним документам.

В оскаржуваному наказі зазначається, що позивач, зокрема, самоусунувся від організації здійснення контролю за переміщенням контейнерів через митний кордон України, що свідчить про несумлінне виконання ними своїх службових обовязків, та притягнуто до відповідальності за порушення Присяги державного службовця, що виявилось у несумлінному виконанні службових обовязків.

Суд першої інстанції зазначив, що фактично підставою звільнення позивача із займаної посади були доповідні записки Департаменту митної варти та організації боротьби з порушеннями митного законодавства від 14.11.2008 року за №20/07631 та від 20.11.2008 року за №20/07724, лист Південної митниці від 19.11.2008 року за №23/25-07/7759, рішення колегії Держмитслужби України від 21.11.2008 року, пояснення позивача.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 27.11.2008 року №2521-к Південної митниці про припинення перебування позивача на державній службі в митних органах шляхом звільнення останнього з посади був виданий з порушенням норм матеріального права, у звязку з порушенням порядку прийняття, що полягає в недотриманні вимоги, встановленої Дисциплінарним статутом митної служби України, затвердженим Законом України від 6 вересня 2005 року N 2805-IV «Про Дисциплінарний статут митної служби України», згідно з ч.2 п.31 якого застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обовязкове службове розслідування.

Колегією судді встановлено, що відповідно до пункту 1.4. Посадової інструкції заступника начальника митного поста «Одеса-порт»Південної митниці, затвердженої начальником Південної митниці 28.05.08 р., у своїй діяльності заступник начальника митного поста «Одеса-порт» Південної митниці керується Конституцією України, Митним кодексом України, законодавством України з питань митної справи, наказами Південної митниці, іншими нормативно-правовими актами, положенням про митний пост «Одеса-порт», цією посадовою інструкцією.

Згідно з пунктом 2.1. Посадової інструкції заступник начальника митного поста «Одеса-порт»Південної митниці забезпечує виконання покладених на митний пост завдань щодо організації митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України підприємствами та громадянами.

В особистих поясненнях від 04.11.08 ОСОБА_4 не наводить поважних причин несумлінного виконання своїх службових обов'язків, що проявилося в самоусуненні від організації здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 05.06.97 прийняв Присягу державного службовця

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України «Про державну службу»за порушення Присяги державного службовця, при цьому, у позивача було взято письмові пояснення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що в даному випадку спеціальним законом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про державну службу», яким не передбачено обовязкового проведення службових розслідувань при звільненні за порушення Присяги державного службовця, а тому твердження позивача щодо недотримання відповідачем при винесенні спірного наказу вимоги, встановленої Дисциплінарним статутом митної служби України, затвердженим Законом України від 6 вересня 2005 року N 2805-IV «Про Дисциплінарний статут митної служби України», згідно з ч.2 п.31 якого застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обовязкове службове розслідування є помилковим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Крім цього, в ході розгляду справи представником Державної митної служби України було заявлене клопотання про відмову в задоволенні даного позову з причин пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду, а представником позивача було подане клопотання про визнання причини пропущення строків звернення до суду поважною.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску на звернення до суду, позивач стверджував, що пропустив встановлений законодавством строк на звернення до суду з вказаним позовом у звязку з тим, що даний спір був предметом розгляду інших судів, якими вимоги позивача було залишено без розгляду або встановлено, що позов подано з порушенням встановлених правил підсудності та у звязку з перебуванням на лікуванні.

Стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення свої прав позивач дізнався в листопаді 2008 р., з позовом звернувся в листопаді 2009 р.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого зазначеним Кодексом або іншими законами.

Оскільки спеціальним законом не встановлено строки звернення до суду, в даному випадку слід застосовувати строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли вони зазначені питання не врегульовують, слід виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України.

У справах про звільнення з публічної служби особа може звернутись до суду у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За правилом частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів не визнає наведені причини пропуску строку на звернення до суду поважними, у звязку з цим погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в поновленні строку на звернення до суду з огляду на таке.

Статтею 7 КАС України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Частиною 2 т. 10 КАС України закріплено, що не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, оскільки позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду, а представник відповідача наполягав на застосуванні в даному випадку вимог ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції на час спірних правовідносин), згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для відмови в позові у звязку з пропуском позивачем строку на звернення до суду, проте, враховуючи, що в ході розгляду справи в діях відповідача не встановлено ознак протиправності, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні адміністративного позову за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді