Справа № 2а-11024/10/1370
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Справа № 876/2525/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2010 року Стрийська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_2 податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 56880 грн., покликаючись на те, що такий фактично ним не був сплачений, оскільки на рахунок місцевого бюджету не надходив.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Стрийська ОДПІ подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до п.30.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або його видачі в готівковій формі. Таким чином, податок вважається сплаченим у разі фактичного зарахування визначеної суми на відповідний рахунок Державного казначейства України, яке є отримувачем зазначених коштів.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області на ім'я ОСОБА_2 здійснено першу реєстрацію в Україні наступних транспортних засобів: 26.02.2010 року автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску; 19.03.2010 року автомобіля НОМЕР_2, 2001 року випуску; 23.03.2010 року автомобіля НОМЕР_3, 2001 року випуску.

З Розрахунку суми податку з власників наземних транспортних засобів вбачається, що під час здійснення першої реєстрації вказаних транспортних засобів в Україні сума податку, яка підлягає сплаті відповідачем, становить 56 880 грн.

На підставі довідки ДПІ у Стрийському районі від 16.11.2010 р. № 21154/Ц/17-1 встановлено, що станом на 15.11.2010 року ОСОБА_2 не сплачено податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів.

Листом ПАТ КБ ПриватБанк від 02.11.2011 року № 30.1.0.0/2-20111021/1298 повідомлено про відсутність факту перерахування коштів до місцевого бюджету Стрийського району Львівської області (а.с. 109).

Враховуючи викладене, податковий орган звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 56880 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у справі № 2а-13684/11/1370 встановлено протиправність державної реєстрації на ім'я ОСОБА_2 транспортного засобу марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_4, 1998 року випуску, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 18 960 грн.

Стосовно стягнення податку з власників транспортних засобів за першу реєстрацію в Україні транспортних засобів марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_5, 2001 року випуску, та марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_6, 2001 року випуску, то відсутність надходження податку в дохід бюджету не є підставою для стягнення його саме з відповідача, оскільки його вина у несплаті такого не доведена належним чином.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону №1963-ХІІ платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Відповідно до ст.2 цього Закону об'єктами оподаткування є, зокрема, автомобілі, призначені для перевезення не менше 10 осіб, включаючи водія, - код 8702; автомобілі легкові - код 8703; автомобілі вантажні - код 8704.

Відповідно до ст.3 Закону №1963-ХІІ перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Податок з визначених цим Законом власників наземних транспортних засобів сплачується юридичними та фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів та зараховується до місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Відповідно до ч.5-8 ст.6 Закону №1963-ХІІ сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону №1963-ХІІ фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

На момент реєстрації транспортного засобу на ім'я відповідача, єдиний на території України «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок).

Згідно з п.2 Порядку такий є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів).

При цьому, відповідно до ч.4 ст.5 Закону №1963-ХІІ власники зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію відповідні квитанції або платіжні доручення про сплату податку.

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону №1963-ХІІ у разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до переконання, що обов'язковими умовами здійснення першої реєстрації транспортних засобів є особисте подання до відповідного органу заяви про реєстрацію транспортного засобу, необхідних документів для вчинення реєстраційної дії, а також документів про сплату податку з власників транспортних засобів або документів, що дають право на користування пільгами.

При цьому здійснюючи державну реєстрацію транспортного засобу, органи, що здійснюють реєстрацію наділенні правом перевіряти сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством (та які є обов'язковими при реєстрації таких транспортних засобів). У разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи, що здійснюють реєстрацію відмовляють у реєстрації транспортного засобу, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації, відповідно до абзацу 3 п.40 Порядку скасовують реєстрацію незалежно від того, хто є власником автомобіля.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 17 грудня 2013 року в справі №21-422а13 та від 22 жовтня 2013 року в справі № 21-104а13.

Позивачем під час розгляду справи не наведено суду належних та допустимих доказів щодо наявності в діях відповідача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності донарахування йому суми податку з власників транспортних засобів.

Таким чином, оскільки факт реєстрації транспортного засобу підтверджує те, що на момент такої реєстрації на ім'я відповідача було виконано всі обов'язкові вимоги, в тому числі й щодо сплати податку з власників транспортних засобів, то підстави для задоволення позовних вимог ДПІ відсутні.

Також, апеляційний суд враховує, що платник не може нести відповідальності за дії працівників ДАІ чи банківських установ в процесі сплати та перерахування податків до бюджету, оскільки такі є підставою для проведення відповідної перевірки правоохоронними органами. Реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку чи неперерахування відповідних коштів тягне за собою відповідальність посадових осіб органу, які здійснили таку реєстрацію чи проводили відповідні розрахунки. В свою чергу, відсутність надходження податку в дохід бюджету не є підставою для стягнення його саме з відповідача, оскільки його вина у несплаті такого не доведена належним чином.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачається, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2014р. у справі №2а-13684/11/1370 зобов'язано скасувати проведену на ім'я ОСОБА_2 державну реєстрацію автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 податку з власників транспортних засобів, який не надійшов в дохід бюджету при реєстрації транспортного засобу марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_4, 1998 року випуску також безпідставні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ДПІ щодо стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність оскарженого судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст.160, 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 2а-11024/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 07 вересня 2015 року.