Справа № 2а-5540/09/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2012-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012 р. Справа № 81261/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2009 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2009 року,-

ВСТАНОВИЛА :

В серпні 2009 року управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова звернулось до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2009 року.

В позові управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова покликається на те, що заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 в порушення ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" 17.08.2009 року винесено постанову ВП № 14286452 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2а-4065, виданого Львівським окружним адміністративним судом 28.07.2009 року про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова на користь ОСОБА_2 недоплаченої щомісячної державної грошової допомоги як дитині війни на підставі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 р. по 31.07.2007 р. та за період з 22.05.2008р. по 30.09.2008 р., з урахуванням виплачених сум. Позивач зазначає, що законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-ІУ і не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку обчислювати розмір «мінімальної пенсії за віком». Отже, заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було порушено вимоги п.7 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", які вказують, що у разі наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2009 року в позові управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2009 року відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволив його позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що згідно ЗУ "Про державний бюджет на 2008 рік» передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону-3551) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Надбавки для учасників війни передбачені Законом-3551. Відповідно до ч.4 ст. 14 Закону-3551 пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується іншим учасникам війни на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова з 01.01.2008 року призначено і виплачено підвищення до пенсії в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, звертає увагу на те, що дітям війни згідно зі ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 №2195-ІУ пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії. підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, законодавством України не визначено поняття "мінімальна пенсія за віком" як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно зі ст.6 Закону-2195. Так, як ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон-1058) передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. В частині 3 статті 28 Закону-1058 встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом-1058.

Водночас зазначає, що управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова постанову Львівського апеляційного адміністративного суду оскаржено до Вищого адміністративного суду України, оскільки при прийнятті даної постанови не враховано те, що законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вказаних вимог Закону-2195, не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Крім того, судом не взято до уваги, що в законодавстві не існує такого поняття як мінімальна пенсія за віком (окрім Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ") .

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В порядку статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті З цього Закону; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Аналізуючи положення вищевказаних норм, судом першої інстанції не прийнято до уваги твердження позивача про порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 26, а також про відсутність підстав для виконання судового рішення, оскільки за результатом розгляду справи суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого на підставі виконавчого листа №2а-4065, виданого Львівським окружним адміністративним судом 28.07.2009 року про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова на користь ОСОБА_2 недоплаченої щомісячної державної грошової допомоги як дитині війни на підставі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 р. по 31.07.2007 р. та за період з 22.05.2008р. по 30.09.2008 р., з урахуванням виплачених сум було відкрито правомірно, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» з дотриманням принципів, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що підрозділом примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 17.08.2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №14286452 на виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду №2а-4065 від 28.07.2009 року, про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова на ОСОБА_2 недоплаченої щомісячної державної грошової допомоги як дитині війни на підставі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 р. по 31.07.2007 р. та за період з 22.05.2008р. по 30.09.2008 р.. з урахуванням виплачених сум. Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов'язано виплатити суму боргу у відповідності з судовим рішенням у строк до 25.08.2009 року та письмово повідомити державного виконавця.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2009 року на виконання оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем було надано відповідь за №12860/06-19, в якій зазначено, що відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-ІУ фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно Закону України « Про державний бюджет на 2008 рік» передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до ч.4 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується іншим учасникам війни на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. А згідно із статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-ІУ пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак, як зазначає позивач у своїй відповіді №12860/06-19 від 25.08.2009, законодавством не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункова величина для підвищення пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-ГУ, а отже враховуючи наведені норми чинного законодавства, Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова не має підстав для виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили 22.04.2009 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 01 квітня 1999 року N 606-ХІУ, з наступними змінами та доповненнями" (надалі - Закон), правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, Закон України «Про державну виконавчу службу України», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Частина 5 статті 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачає, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, а відповідно до ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів у тому числі на підставі рішень третейського суду; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках передбачених законом; судові накази, виконавчі написи нотаріусів, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі про на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; в інших передбачених законом випадках.

Положенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В порядку статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Аналізуючи положення вищевказаних норм, колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача про порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 26, а також про відсутність підстав для виконання судового рішення, оскільки за результатом розгляду справи суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Відтак, колегія суддів вважає, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого на підставі виконавчого листа №2а-4065, виданого Львівським окружним адміністративним судом 28.07.2009 року про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова на користь ОСОБА_2 недоплаченої щомісячної державної грошової допомоги як дитині війни на підставі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 р. по 31.07.2007 р. та за період з 22.05.2008р. по 30.09.2008 р., з урахуванням виплачених сум було відкрито правомірно, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» з дотриманням принципів, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що органами державної виконавчої служби, згідно зі статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

При прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції не було враховано, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

В процесі судового розгляду справи судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 52 КАС України, не було проведено заміну первинного відповідача на належного - відділ Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Тернопільській області чи залучено його як другого відповідача, а відтак, у задоволенні позовних вимог до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Львівській області слід відмовити.

А тому відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2009 року у справі № 2а-5540/09 змінити, а саме в позові управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу відмовити з підстав викладених у мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_3