Справа № 2а-388/10/2570
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-388/10/2570 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Беспалова О.О.
суддів Федорової Г.Г., Вівдиченко Т.Р.,
при секретарі Кропивному Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому місяці 2010 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати військової частини НОМЕР_1 неправомірними в частині не включення позивача до наказу командира в/ч НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги та зобов"язати в/ч НОМЕР_1 включити позивача до наказу командира в/ч НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2010 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно п. 33.1 - 33.3 інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. № 260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
ОСОБА_1 у відповідності до вимог вищевказаної інструкції 25.09.2008 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подав рапорт з проханням виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань. За таких обставин суд першої інстанції вважає, що дії відповідача в частині не включення ОСОБА_1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги є неправомірними та підлягають задоволенню, оскільки вони є законними та обґрунтованими.
З таким висновком суду не можна погодитися у повній мірі.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.
Згідно ст. 15 ЗУ "Про Збройні Сили України", фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
У відповідності до ст. 23 Бюджетного Кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим кодексом.
У відповідності до ст. 30 цього кодексу, видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов`язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено ст. 87 цього кодексу.
Згідно ст. 51 Кодексу, відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.
Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Будь-які зобов`язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов`язань не можуть здійснюватися.
На думку суду першої інстанції - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, яке відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ № 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" гарантується державою, та обов`язок щодо їх виплат не ставиться в залежність від наявності фінансування військової частини з боку Міністерства оборони України.
Колегія суддів не може погодитись з твердженням суду першої інстанції та вважає, що оскільки ч.4 ст. 9 ЗУ № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ. Пунктом 5 ч.3 Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу "року встановлено: "Надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання... надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення". Конкретний розмір законодавчо не встановлений, а пунктом 33.3 наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року "Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р.за № 638/15329 встановлено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що постанова суду першої інстанції не грунтується на жодному доказі, оскільки на 2008 рік кошторисні призначення військовій частині НОМЕР_1 на виплату матеріальної допомоги передбачені не були.
Постанова суду першої інстанції винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення, оскільки якби позивач був би включений до наказу командира частини про виплату матеріальної допомоги, це призвело б до того, що військова частина НОМЕР_1 взяла на себе зобов"язання понад кошторисні призначення, що призвело б до порушення чинного законодавства.
Суд першої інстанції не врахувавши вищевказане, допустивши порушення норм матеріального права, виніс необгрунтовану та незаконну постанову.
Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2010 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Беспалов

Суддя Г.Г.Федорова

Суддя Т.Р.Вівдиченко

(Повний текст постанови складено 11.02.2011р.)