Справа № 2а-708/10
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2011-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2011 р. Справа № 1940/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Улицького В.З., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2010 року в справі за адміністративним позовом представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

04 листопада 2010 року представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо переведення позивачки на пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити перерахунок державної та додаткової пенсій у відповідності ст.ст. 50,54,56,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21.05.2004 року.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.11.2010 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2011 року, адміністративний позов представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 в частині перерахування та виплати позивачці державної та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю відповідно до ст.ст. 50,54,56,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 21.05.2004 року по 03.05.2010 року, включно, залишено без розгляду.

Оскаржуваною постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2010 року, в даній справі позовні вимоги були задоволені, частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобовязано відповідача УПФУ в м. Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок і виплату позивачу як інваліду 2-ї групи інвалідності додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірах, передбачених ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 03 травня 2010 року, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком визначеної Законом України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом та з урахуванням виплачених сум. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог, оскільки строк звернення до адміністративного суду не пропущено; подана заява від 20.10.2010 року є фактично заявою про перехід на пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чого судом не враховано, крім того позивачка згідно ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 15 років стажу.

Пенсійний фонд України в м. Кузнецовську Рівненської області в поданій апеляційній скарзі просить зазначену постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що розмір виплат, передбачений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, № 1 від 03.01.2002 року, № 894 від 13.07.2004 року, № 1293 від 27.12 2005 року, № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, а відтак виплати були проведені згідно вказаних постанов, що вказує на правомірність дій відповідача. Крім того покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки при розрахунку пенсії позивача не було враховано положення частини 3 стаття 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка визначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, визначений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, а оскільки пенсія позивачу повинна бути призначена згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то виплати повинні проводитись згідно постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, № 1 від 03.01.2002 року, № 894 від 13.07.2004 року, № 1293 від 27.12 2005 року, № 530 від 28.05.2008 року.

В звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч.1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатніми для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а задоволенні апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області слід відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивачка є постраждалою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, її визнано інвалідом ІІ-ї групи. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» її віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також ст.ст. 10, 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі яка має право одночасно на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором, та така особа має право на перерахунок такої та перевід на інший вид пенсії за її заявою.

Згідно заяви позивачки від 20.10.2010 року (а.с.11) вбачається, що позивачка скористалась своїм правом на перехід на інший вид пенсії, та просила перевести її на пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та проводити їй виплати такої відповідно до ст.ст. 50,54,56,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Поряд з цим відповідачем було протиправно відмовлено у реалізації вказаного права позивачки (а.с.12-13).

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 ми мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8-ми мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивачки є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні розміру пенсій позивача, застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, № 1 від 03.01.2002 року, № 894 від 13.07.2004 року, № 1293 від 27.12 2005 року, № 530 від 28.05.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивачки.

При цьому колегія суддів вважає, що хоча ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, однак надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав громадян, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачці слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачці повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому, відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом є протиправною.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог в частині застосування ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, відповідно до статті 15 Закону N 1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом N 796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом N 1788-XII.

Таким чином, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом N 1788-XII або спеціальним Законом N 796-XII.

Обставини справи свідчать про те, що позивачка 20.10.2010 року обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом N 796-XII. Статтею 56 цього Закону передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію. Зокрема, згідно з ч. 2 зазначеної статті право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менше ніж 20 років чоловіки, 15 років жінки, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

Аналіз викладеного положення закону свідчить про те, що воно визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом N 796-XII не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абзац 2 частині першій статті 28 Закону N 1058-IV, зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 % визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону N 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абзацом 1 частини другої статті 28 Закону N 1058-IV встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону 796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Поряд з цим колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про зобовязання відповідача провести перерахунок основної пенсії позивачки на підставі ст.ст.54,56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 04.05.2010 року по 19.10.2010 року не підлягають задоволенню оскільки позивачка скористалась правом вибору пенсії лише 20.10.2010 року, а до того отримувала інший вид пенсії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області, як субєкт владних повноважень, відмовляючи позивачці в переході на інший вид пенсії та у перерахунку та виплаті державної пенсії починаючи 20.10.2010 року та додаткової пенсії починаючи з 04.05.2010 року, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та перерахунку такої в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком, а так само у перерахунку пенсії за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік - з 20.10.2010 року, діяло не на підставах, що передбачені Конституцією і чинними законами України, тобто неправомірно, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що правильним способом відновлення порушених прав позивача буде визнання дій відповідача протиправними та зобовязання його провести перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням виплачених сум.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального та матеріального права, за неповного зясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, відтак така підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 195, ч. 1 ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2010 року в справі № 2-а-708/10 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області, щодо відмови ОСОБА_1 в переведені, перерахунку та виплаті пенсії у відповідності до статей 50,54,56,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області здійснити переведення (призначення) позивачці ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04 травня 2010 року, відповідно до ст.ст. 54,56,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20 жовтня 2010 року, обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, з врахуванням виплачених сум.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_3