Справа № 826/549/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/549/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент Ойл» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Елемент Ойл» (далі - Позивач, ТОВ «Елемент Ойл») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у Святошинському районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2014 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем доведено правомірність включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, а тому позовні вимоги є повністю обґрунтованими. Крім того, суд зауважив, що Відповідачем не подано жодних доказів нікчемності укладених Позивачем договорів, на підставі яких ТОВ «Елемент Ойл» було сформовано податковий кредит.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за їх відсутності у відкритому судовому засіданні без фіксування останнього за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у жовтні 2014 року працівниками ДПІ у Святошинському районі на підставі наказу від 17.10.2014 року №№1855 та направлення від 17.10.2014 року №1830/26-57-22-01-21П та згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 81.1 ст. 81, п. 82.2 ст. 82 ПК України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Елемент Ойл» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ПП «Олімп», ТОВ «Скіфія-Транзит», ТОВ «Каст Груп», ТОВ «Альпар Груп», за липень 2014 року та ТОВ «Укроргенергогаз» за серпень 2014 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.4, 201.6, 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 976 350,00 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 31.10.2014 року №518/26-57-22-01-10/39038178. На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 13.11.2014 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 964 525,00 грн., у тому числі за основним платежем - 1 976 350,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 988 175,00 грн.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного акту індивідуальної дії, суд першої інстанції встановив, що у період, що перевірявся, Позивачем до складу податкового кредиту було включено, зокрема, 1 976 350,00 грн., сформованого за наслідками господарських відносин з ПП «Олімп», ТОВ «Скіфія-Транзит», ТОВ «Каст Груп», ТОВ «Альшар Груп» у липні 2014. При цьому, оскільки у ході перевірки Відповідачем було встановлено, що суми ПДВ за наслідками господарських відносин з ТОВ «Укроргенергогаз» у серпні 2014 року включені Позивачем до складу податкового кредиту за вересень 2014 року, товарність та реальність господарських операцій з вказаним контрагентом у межах даної перевірки не досліджувалася.

Вирішуючи питання про реальність укладених між Позивачем та вказаними контрагентами договорів, суд першої інстанції встановив наступне.

Між ТОВ «Елемент Ойл» (Довіритель) та ТОВ «Альшар Груп» (Комерційний агент) укладено агентський договір №0106/14 від 01.06.2014 року (т. 1 а.с. 57-59), за умовами якого Комерційний агент у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, зобов'язується надати Довірителю послуги щодо вчинення правочинів, передбачених в пп. 1.2 - 1.3 цього Договору, за посередництвом Комерційного агента та за рахунок Довірителя.

Пунктом 1.2 вказаного Договору передбачено, що Комерційний агент у якості представника вчиняє наступні дії від імені Довірителя: здійснює пошук оптових покупців нафтопродуктів та проводить всю попередню переддоговірну роботу з клієнтом.

Згідно п. 1.3 Договору Комерційний агент вчиняє наступні дії, на підставі цього Договору, без додаткової довіреності, від імені та в інтересах Довірителя: здійснює пошук та залучення оптових покупців нафтопродуктів, у тому числі веде попередні переговори та листування майбутнім постачальником, попередньо узгоджує текст контракту та інші умови постачання раніше погоджені ним з Довірителем, повністю готуючи укладення правочину.

Згідно додаткової угоди №1 від 01.06.2014 року до агентського договору від 01.06.2014 року №0106/14 (т. 1 а.с. 60) орієнтовна сума вартості винагороди за послуги Комерційного агента від залучення одного клієнта, складає на більше 2% вартості суми контракту, укладеного з відповідним клієнтом. У разі, якщо сума винагороди Комерційного агента, що підлягає одноразовій виплаті протягом одного місяця, перевищує 20 000,00 гривень, разом з ПДВ, винагорода сплачується Комерційному агенту частинками, за графіком, погодженим Сторонами додатково.

На думку суду першої інстанції, факт виконання зобов'язань за вказаним договором підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: додаткових угод про встановлення порядку сплати винагороди Комерційному агенту (т. 1 а.с. 61-64); податкових накладних (т. 1 а.с. 65-66); актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 67-68); акту звірки (т. 1 а.с. 69). Крім іншого, на вимогу суду апеляційної інстанції Позивачем були надані копії, зокрема: додаткової угоди №4 від 12.05.2015 року до агентського договору №0106/14 від 01.06.2014 року, в якій зазначено, що платіж за продукцію, поставлену за цим договором, здійснюється у вексельній формі шляхом видачі Покупцем Постачальнику простих процентних (безпроцентних) векселів з терміном платежу «за пред'явленням» на суму, рівну загальної заборгованості Покупця за договором. Зобов'язання векселедавця з видачі векселів вважається виконаним в момент складання акту приймання-передачі векселів; акту прийому-передачі векселів №1 від 27.05.2015 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Елемент Ойл» (Довіритель) та ТОВ «Каст Груп» (Комерційний агент) укладено агентський договір №0106/14 від 01.06.2014 року (т. 1 а.с. 70-72), за умовами якого Комерційний агент у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, зобов'язується надати Довірителю послуги щодо вчинення правочинів, передбачених в пп. 1.2 - 1.3 цього Договору, за посередництвом Комерційного агента та за рахунок Довірителя.

Пунктом 1.2 вказаного Договору передбачено, що Комерційний агент у якості представника вчиняє наступні дії від імені Довірителя: здійснює пошук оптових покупців нафтопродуктів та проводить всю попередню переддоговірну роботу з клієнтом.

Згідно п. 1.3 Договору Комерційний агент вчиняє наступні дії, на підставі цього Договору, без додаткової довіреності, від імені та в інтересах Довірителя: здійснює пошук та залучення оптових покупців нафтопродуктів, у тому числі веде попередні переговори та листування майбутнім постачальником, попередньо узгоджує текст контракту та інші умови постачання раніше погоджені ним з Довірителем, повністю готуючи укладення правочину.

Згідно додаткової угоди №1 від 01.06.2014 року до агентського договору від 01.06.2014 року №0106/14 (т. 1 а.с. 73) орієнтовна сума вартості винагороди за послуги Комерційного агента від залучення одного клієнта, складає на більше 2% вартості суми контракту, укладеного з відповідним клієнтом. У разі, якщо сума винагороди Комерційного агента, що підлягає одноразовій виплаті протягом одного місяця, перевищує 20 000,00 гривень, разом з ПДВ, винагорода сплачується Комерційному агенту частинками, за графіком, погодженим Сторонами додатково.

На переконання суду першої інстанції, факт виконання зобов'язань за вказаним договором підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: додаткових угод про встановлення порядку сплати винагороди Комерційному агенту (т. 1 а.с. 74-82); податкової накладної (т. 1 а.с. 84); акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 83); акту звірки (т. 1 а.с. 85); банківської виписки (т. 1 а.с. 86); звіту (т. 2 а.с. 126); замовлення (т. 2 а.с. 127).

Поряд з цим, Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено, що між ТОВ «Елемент Ойл» (Довіритель) та ТОВ «Скіфія-Транзит» (Комерційний агент) укладено агентський договір №0106/14 від 01.06.2014 року (т. 1 а.с. 87-89), за умовами якого Комерційний агент у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, зобов'язується надати Довірителю послуги щодо вчинення правочинів, передбачених в пп. 1.2 - 1.3 цього Договору, за посередництвом Комерційного агента та за рахунок Довірителя.

Пунктом 1.2 вказаного Договору передбачено, що Комерційний агент у якості представника вчиняє наступні дії від імені Довірителя: здійснює пошук оптових покупців нафтопродуктів та проводить всю попередню переддоговірну роботу з клієнтом.

Згідно п. 1.3 Договору Комерційний агент вчиняє наступні дії, на підставі цього Договору, без додаткової довіреності, від імені та в інтересах Довірителя: здійснює пошук та залучення оптових покупців нафтопродуктів, у тому числі веде попередні переговори та листування майбутнім постачальником, попередньо узгоджує текст контракту та інші умови постачання раніше погоджені ним з Довірителем, повністю готуючи укладення правочину.

Згідно додаткової угоди №1 від 01.06.2014 року до агентського договору від 01.06.2014 року №0106/14 (т. 1 а.с. 90) орієнтовна сума вартості винагороди за послуги Комерційного агента від залучення одного клієнта, складає на більше 2% вартості суми контракту, укладеного з відповідним клієнтом. У разі, якщо сума винагороди Комерційного агента, що підлягає одноразовій виплаті протягом одного місяця, перевищує 20 000,00 гривень, разом з ПДВ, винагорода сплачується Комерційному агенту частинками, за графіком, погодженим Сторонами додатково.

Факт виконання зобов'язань за вказаним договором, як зазначив суд першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: додаткових угод про встановлення порядку сплати винагороди Комерційному агенту (т. 1 а.с. 91-92); податкової накладної (т. 1 а.с. 93); акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 94); акту звірки (т. 1 а.с. 95); банківської виписки (т. 1 а.с. 96).

Крім іншого, між ТОВ «Елемент Ойл» (Довіритель) та ПП «Олімп» (Комерційний агент) укладено агентський договір №0104/14 від 01.04.2014 року (т. 1 а.с. 97-99), за умовами якого Комерційний агент у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, зобов'язується надати Довірителю послуги щодо вчинення правочинів, передбачених в пп. 1.2 - 1.3 цього Договору, за посередництвом Комерційного агента та за рахунок Довірителя.

Пунктом 1.2 вказаного Договору передбачено, що Комерційний агент у якості представника вчиняє наступні дії від імені Довірителя: здійснює пошук оптових покупців нафтопродуктів та проводить всю попередню переддоговірну роботу з клієнтом.

Згідно п. 1.3 Договору Комерційний агент вчиняє наступні дії, на підставі цього Договору, без додаткової довіреності, від імені та в інтересах Довірителя: здійснює пошук та залучення оптових покупців нафтопродуктів, у тому числі веде попередні переговори та листування майбутнім постачальником, попередньо узгоджує текст контракту та інші умови постачання раніше погоджені ним з Довірителем, повністю готуючи укладення правочину.

Згідно додаткової угоди №1 від 01.04.2014 року до агентського договору від 01.04.2014 року №0104/14 (т. 1 а.с. 100) орієнтовна сума вартості винагороди за послуги Комерційного агента від залучення одного клієнта, складає на більше 2% вартості суми контракту, укладеного з відповідним клієнтом. У разі, якщо сума винагороди Комерційного агента, що підлягає одноразовій виплаті протягом одного місяця, перевищує 20 000,00 гривень, разом з ПДВ, винагорода сплачується Комерційному агенту частинками, за графіком, погодженим Сторонами додатково.

На думку суду першої інстанції, факт виконання зобов'язань за вказаним договором підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: додаткових угод про встановлення порядку сплати винагороди Комерційному агенту (т. 1 а.с. 101-108); податкової накладної (т. 1 а.с. 109); акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 110); акту звірки (т. 1 а.с. 111); банківської виписки (т. 1 а.с. 112).

Крім того, Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено, що за наслідками виконання укладених ТОВ «Елемент Ойл» з ПП «Олімп», ТОВ «Скіфія-Транзит», ТОВ «Каст Груп» та ТОВ «Альшар Груп» договорів Позивачем були укладені договори на поставку нафтопродуктів з ТОВ «Запорізька Хендлінгова Компанія», ТОВ «ЮКУН», ТОВ «Компанія-Інтеграл», ТОВ «Термінал», ТОВ «Перша паливна компанія», ТОВ «СЕРІОЛ ПЛЮС», ТОВ «ІНТЕК ТРЕЙД», ТОВ «ІНТЕРІМ СЕРВІС», ТОВ « 777», ТОВ «Калина ЛТД», ТОВ «Кворум-Нафта», ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», ТОВ «Кребо Інтернешнл», ПП «ОККО-БІЗНЕС», ПАТ «Південний ГЗК», ТОВ «Петроліум Оіл Груп», ТОВ «ФЕОН», ПП «БАЛІС», ТОВ «МЕЛЕДА», ТОВ «Інтерлогос», ТОВ «Фонтекс-Агро», ТОВ «Хадар» та ТОВ «НЕФТЕК» (т. 1 а.с. 187-250; т. 2 а.с. 1-14; т. 2 а.с. 24-49; т. 2 а.с. 66-113; т. 2 а.с. 131-250; т. 3 а.с. 1-175), у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що агентські послуги придбавались Позивачем з метою збільшення обсягів продажу палива та розширення кола покупців.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними укладених Позивачем з ПП «Олімп», ТОВ «Скіфія-Транзит», ТОВ «Каст Груп» та ТОВ «Альшар Груп» договорів немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагентів. Крім того, доказів визнання нікчемними угод суду не надано, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, доказів наявності у сторін договорів мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, Відповідачем надано не було.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, господарські операції між контрагентами мали товарний характер та не були вчинені з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи документи містять всі обов'язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства, оскільки висновки останнього ґрунтуються виключно на даних АІС «Податковий блок», матеріалах акту ДПІ у Печерському районі від 27.08.2014 року №2581/26-55-22-09/39204315 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Скіфія-Транзит» та довідки Ірпінської ОДПІ від 06.10.2014 року №216/22-4/31414089 про результати проведення зустрічної звірки ПП «Олімп», однак не містять аналізу наданої Позивачем до перевірки первинної документації.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Аналогічна позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції, наявними у матеріалах справи доказами, а також поданими Позивачем на виконання вимог суду апеляційної інстанції документами (вантажно-митними деклараціями, актами приймання-передачі, накладними, видатковими накладними, реєстрами вагонів до накладних), підтверджується зв'язок отриманих ТОВ «Елемент Ойл» від ПП «Олімп», ТОВ «Скіфія-Транзит», ТОВ «Каст Груп» та ТОВ «Альшар Груп» послуг з господарською діяльністю Позивача.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують реальність виконання укладених Позивачем договорів.

Щодо висновків суду першої інстанції про необґрунтованість висновків податкового органу щодо заниження Позивачем грошового зобов'язання з ПДВ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому пунктом 201.4 ст. 201 Податкового кодексу передбачено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом ІІ цього Кодексу цього Кодексу.

При цьому пунктом 201.8 статті 201 ПК України імперативно закріплено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу ПП «Олімп», ТОВ «Скіфія-Транзит», ТОВ «Каст Груп» та ТОВ «Альшар Груп» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у Відповідача не було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин Позивача або його контрагента чи контрагентів з фіктивним суб'єктам господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ТОВ «Елемент Ойл», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції посилання Відповідача на матеріали акту ДПІ у Печерському районі від 27.08.2014 року №2581/26-55-22-09/39204315 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Скіфія-Транзит» та довідки Ірпінської ОДПІ від 06.10.2014 року №216/22-4/31414089 про результати проведення зустрічної звірки ПП «Олімп», оскільки зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ який складається після проведення такої звірки (довідка) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі і про реальність, повноту, достовірність, господарських операцій такої особи. Тобто дані висновки не можуть братися до уваги та використовуватися податковими органами під час проведення перевірок інших платників податків, як податкова інформація чи доказова база.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Елемент Ойл» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.