Справа № 2а-6241/11/1270
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2011 року справа №2а-6241/11/1270 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Юрко І.В. , Блохін А. А.

за участю секретаря судового засідання Крючкової К.М., за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції в Луганській області та прокуратури Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року у справі № 2а-6241/11/1270 за позовом Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод технічного вуглецю" до Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції в Луганській області, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області, за участю прокуратури Луганської області про визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо ненадання Головному управлінню державного казначейства України у Луганській області висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 19.07.2011 року звернувся до суду з позовом до Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції в Луганській області та Головного управління Державного казначейства України в Луганській області та просив визнати протиправними дії Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області щодо ненадання ГУДКУ у Луганській області висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету по деклараціям з податку на додану вартість (надалі ПДВ) за жовтень-грудень 2009 року, лютий-грудень 2010 року, стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Стахановський завод технічного вуглецю» (м. Стаханов Луганської області, вул. Чайковського, 21, , індивідуальний податковий номер 51, р/р. № 5980 в АТ «Банк «Фінанси та кредит», МФО 300131) суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по деклараціям з ПДВ за жовтень-грудень 2009 року, лютий-грудень 2010 року на загальну суму 24364066,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з таким судовим рішенням суду першої інстанції, Стахановська об'єднана державна податкова інспекція в Луганській області та прокуратура Луганської області подали апеляційні скарги.

Відповідач - Стахановська ОДПІ - в апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду першої інстанції в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1, п.7.4, ст. 7, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» ст. 159 КАС України.

Апелянт вказує, що судом не встановлено та не досліджено фізичні, технічні та технологічні можливості постачальників контрагентів позивача вчинити господарські операції, а саме: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення товарно матеріальних цінностей. Апелянт вказує, що право на відшкодування ПДВ з бюджету передбачає обовязкову наявність такої підстави, як сплата платником податку у звітному періоді відповідних сум податку до бюджету, але стахановською ОДПІ не отримано належних доказів сплати до бюджету сум податку на додану вартість для підтвердження відповідності сум бюджетного відшкодування сумам заявлених платником у податкових деклараціях.

Прокуратура Луганської області в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж доводи, що і податковий орган.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи своє апеляційної скарги, а також апеляційної скарги прокуратури.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційних скарг заперечував.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заявлені позивачем відповідні декларації щодо бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість за період з липня 2010 року по листопад 2010 року та грудень 2010 року підтверджені камеральними перевірками, які оформлені довідками СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську за № 142/08-3/05389959 від 15.09.2010 за липень 2010 року; № 171/08-3/05389959 від 07.10.2010 за серпень 2010 року; № 188/08-3/05389959 від 26.10.2010 за вересень 2010 року; № 217/08-3/05389959 від 16.12.2010 за жовтень 2010 року; № 261/08-3/05389959 від 28.01.2011 за грудень 2010 року, які перебувають в матеріалах справи (т. 2, а.с. 1-38).

В період з 18.03.2011 р. по 21.03.2011 р. Стахановською ОДШ на підставі наказу від 18.03.2011 року № 339 та п. З ч. 6 ст. 11 Закону України від 04.12.1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» здійснено позапланову документальну невиїзну перевірку ВАТ «Стахановський завод технічного вуглецю» з питань достовірності заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість за період з жовтня 2009 року по січень 2011 року на загальну суму 24386300 грн., за результатами якої складено акт № 89/23-05389959 від 21.03.2011 року (т.1 а.с.19-49).

Документальною невиїзною перевіркою встановлено, що ВАТ «Стахановський завод технічного вуглецю» порушило п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 (із змінами та доповненнями) і завищило заявлену суму бюджетного відшкодування всього у розмірі 24364066 грн., у тому числі за: жовтень 2009 року у розмірі 697572 грн.; листопад 2009 року - 972486 грн.; грудень року - 706388 грн.; лютий 2010 - 243267 грн.; березень 2010 року - 2026837 грн.; квітень 2010 року - 2370480 грн.; травень 2010 року - 2963036 грн.; червень 2010 року -2578601 грн.; липень 2010 року - 1350781 грн.; серпень 2010 року - 1972991 грн.; вересень 2010 року - 1795386 грн.; жовтень 2010 року - 1546431 грн.; листопад 2010 року - 2566379 грн.; грудень 2010 року - 2573431 грн.

Документальною невиїзною перевіркою встановлено завищення задекларованих ВАТ «Стахановський завод технічного вуглецю» показників в рядках 10-17 Декларації з податку на додану вартість за жовтень 2009 року у розмірі 972486 грн. в порушення вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року№ 168/97-ВР (із змінами та доповненнями).

Перевіркою не в повному обсязі підтверджено факти взаємовідносин підприємств по всьому ланцюгу постачання. Також не встановлено чи операції з поставки відображені в реєстрах виданих податкових накладних за відповідні податкові періоди та не підтверджено факт включення сум податку на додану вартість до податкових зобов'язань по кожній ланці постачання від виробника.

Як результат, за твердженням податкового органу, неможливо довести сплату податку до бюджету впродовж всього ланцюгу постачання.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 21.03.2010 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 24364066 грн.(т.1 а.с.51).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Луганського окружного адміністративного суду у справі № 2а-2744/11/1270 від 27 квітня 2011 року задоволені позовні вимоги ПАТ «СЗТВ»: було скасовано прийняте Стахановською ОДШ податкове повідомлення - рішення № /0 від 21.03.2010 року про перевищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ, згідно якого зменшено суму заявленого бюджетного відшкодування за період з жовтня 2009 року по грудень 2010 року (включно) на 24 364 066,00 грн.(т.1 а.с.52-58).

Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року (т.1 а.с.63).

Зі змісту постанови суду у справі № 2а-2744/11/1270 вбачається, що судом 1-ї інстанції було перевірено та визнано такою, що відповідає дійсності первинну документацію, на підставі якої здійснювалася господарська діяльність за період, протягом якого сформовано податковий кредит з жовтня 2009 року по грудень 2009 року, лютий-грудень 2010 року на загальну суму 24386300,00 грн.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Саме нормами зазначеного Закону, з урахуванням його преамбули, регулюються всі питання, повязані із визначенням та сплатою податку на додану вартість. Наявність у позивача бюджетного відшкодування у відповідних сумах відповідачем не заперечується, спірним є факт підтвердження зазначених сум.

Порядок перевірки відповідачем задекларованого позивачем бюджетного відшкодування передбачений підпунктами 7.7.5 та 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Підпунктом «в» підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 передбачені дії податкового органу, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної (документальної) перевірки податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування суми, заявленій у податковій декларації, у разі зясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, податковий орган, як орган владних повноважень, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податку на додану вартість, у тому числі, бюджетним відшкодуванням, повинен діяти у спосіб, передбачений законом, а саме: за наслідками перевірок, або надати висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або відмовити у наданні бюджетного відшкодування.

З огляду на принцип певності доказів, що визначений частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не вникає спору. Відповідач не надав жодного доказу відмови у надані позивачеві бюджетного відшкодування.

Законом не передбачено право податкового органу з будь-яких причин утриматися від виконання зазначених дій, що зробив відповідач у справі.

Колегія судів зазначає, що нормами Закону України «Про податок на додану вартість» право платника податку не поставлене в залежність від проведення або не проведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

Колегія судів погоджує висновки суду першої інстанції щодо особливостей бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, в межах непрямого податку, і зазначає, що податковий орган бажає повязати право на таке відшкодування зі сплатою за певними господарськими операціями.

Колегія судів зазначає, що спір виник внаслідок вільного трактування відповідачем пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягає в правовому перевантажені визначених ним слів поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою, без врахування далі слів у випадках, визначених цим Законом. За наведеним Законом сплата у складі ціни товарів (послуг) здійснюється покупцем (яким є позивач у справі) продавцю, а не до бюджету, саме це є. умовою бюджетного відшкодування покупцю відповідно до підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 зазначеного Закону.

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту податку на додану вартість суд зазначає наступне.

П.п. 7.4.1. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі Закон № 168) передбачає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вищевказаного Закону встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.7.1. п.7.7. ст. 7 Закону № 168 сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168 якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.п. 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.

Виходячи з вимог вказаних норм Закону № 168 сума бюджетного відшкодування залежить лише від правильності визначення суми податкових зобов'язань та податкового кредиту. Єдиною підставою для нарахування податкового кредиту та податкового зобов'язання є податкова накладна.

З урахуванням наведених правових норм, приймаючи до уваги постанову Луганського окружного адміністративного у справі № 2а-2744/11/1270 від 27 квітня 2011 року та наданих до матеріалів письмових документів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість» є безпідставними та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим є необґрунтованим у даному випадку донарахування податковим органом позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції в Луганській області та Прокуратури Луганської області у справі № 2а-6241/11/1270 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року у справі № 2а-6241/11/1270 за позовом Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод технічного вуглецю" до Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції в Луганській області, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області за участю Прокуратури Луганської області про визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо ненадання Головному управлінню державного казначейства України у Луганській області висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 02 листопада 2011 року.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Судді Блохін А.А.

ОСОБА_4