Справа № 2а/0570/4794/2011
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2011-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зеленов А.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року справа №2а/0570/4794/2011 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Ястребової Л.В.

суддів Ляшенка Д.В. , Чумака С.Ю.

при секретарі Полторацькій С.С.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства «WEF TRANS», Східної митниці на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року по справі № 2а/0570/4794/2011 за приватного підприємства «WEF TRANS» до Східної митниці про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № 77 від 29 листопада 2010 року на підприємство були нараховані штрафні санкції у розмірі 50% за затримку граничного строку сплати суми податкового зобовязання в натурі на 735 календарних днів на суму 52178,64 грн. з незрозумілою датою проведення розрахунку кількості днів затримки сплати. Крім того, в розрахунках штрафу не враховано, що при винесенні постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14.10.2009 року з підприємства було стягнуто штрафні санкції та пеню за затримку сплати податкового зобовязання. Позивачу було надано відстрочку виконання рішення суду, а тому строк виконання зобовязання з погашення податкової заборгованості настав 31 травня 2010 року. Просив визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 29 листопада 2010 року № 77.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року позов ПП «WEF TRANS» задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.11.2010 року № 77 в частині зобовязання ПП «WEF TRANS» сплатити штраф у розмірі 50% від суми штрафних санкцій в розмірі 4969,39 грн., визначених податковим повідомленням-рішенням № 69/19 від 22.05.2006 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача. Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивач, Приватне підприємство «WEF TRANS», зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом Донецької міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію серії А00 № 313171.

Відповідно до вимог Закону України № 2181 з метою погашення сум недоборів митних платежів позивачу ПП «WЕF TRANS» 22.05.2006 року були виставлені податкові повідомлення-рішення №№ 69/19, 70/19 на загальну суму 125 228,75 грн. (основний платіж - 119 265,48 грн. та штрафні санкції - 5 963,27 грн.).

Повідомлення-рішення були оскаржені ПП «WEF TRANS» в судовому порядку.

Постановами Господарського суду Донецької області від 27.09.2006 року по справам № 4/201А та 4/202А позовні вимоги підприємства про визнання неправомірними і нечинними податкових повідомлень-рішень задоволені.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року апеляційні скарги митниці залишені без задоволення.

Постановами Вищого Адміністративного суду України від 11.11.2008 року касаційні скарги Східної регіональної митниці задоволені, постанови Господарського суду Донецької області від 27.09.2006 року та ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2007 року по справам № 4/201а та № 4/202а скасовані, у задоволені позовних вимог відмовлено.

Тобто, податкові повідомлення № 69/19 від 22.05.2006р. про визначення відповідачеві суми податкового зобов'язання за мита з товарів, ввезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 99387,89 грн., суми штрафних санкцій у розмірі 4969,39грн. та № 70/19 від 22.05.2006р. про визначення відповідачеві суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 19877,59 грн., суми штрафних санкцій у розмірі 993,88 грн. є правомірними та законними.

25.11.2010 року посадовими особами Східної митниці було складено акт № 10 про нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань в розмірі 50% від суми податкового боргу.

Податкове повідомлення форми «Ш» № 77 від 29 листопада 2010 року, згідно з яким на підприємство були нараховані штрафні санкції у розмірі 50 % за затримку граничного строку сплати суми податкового зобов'язання в натурі на 735 календарних днів, було направлено ПП «WEF TRANS». Сума штрафу складає 52178,64 грн.

Відповідно до Закону України від 21.12.00 № 2181-Ш «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, митні органи визначено контролюючими стосовно акцизного збору та податку на додану вартість, ввізного та вивізного мита, які відповідно до законів справляються при ввезенні товарів на митну територію України. При цьому в рамках наданих законом повноважень контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків у визначених законом випадках.

Відповідно до п.5.2.1. Закону 2181 податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків оскарження платником податків рішення контролюючого органу.

У відповідності до приписів підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» при зверненні платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті і прийняття відповідного рішення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки відповідне рішення по зазначеній справі прийняте Вищим адміністративним судом 11.11.2008 року, визначення відповідачем указаного строку саме із цієї дати є вірним, а тому доводи позивача, що сума заборгованості набула статусу узгодженої 14.10.2009 року є помилковими.

Слід зазначити, що строки застосування адміністративно-господарських санкцій, установлені статтею 250 Господарського кодексу України, не поширюються на випадки накладення штрафних санкцій за порушення платником податків правил оподаткування у порядку, визначеному Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а також визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

За змістом пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафну санкцію (штраф) визначено як плату у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, установлених відповідними законами.

Згідно з пунктом 17.1 статті 17 того самого Закону штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством. Штрафні санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом 17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків. Відповідно до пункту 17.3 зазначеної статті сплата (стягнення) передбачених нею штрафних санкцій прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Таким чином, порушення платником податків строків погашення податкового зобов'язання, установлених пунктом 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», тягне за собою накладення на нього контролюючим органом штрафу шляхом прийняття акта ненормативного характеру у формі податкового повідомлення, яке згідно з пунктом 1.9 статті 1 зазначеного Закону є письмовим повідомленням про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом. При визначенні суми податкових зобов'язань податковий орган має враховувати строки давності, встановлені статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Суд першої інстанції вірно зазначив, щодо штрафних санкцій, запроваджених Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», застосовуються строки давності, передбачені цим Законом, а не строки накладення адміністративно-господарських санкцій, установлені статтею 250 Господарського кодексу України.

Щодо визначення відповідачем в податковому повідомленні-рішенні форми «Ш» № 77 від 29 листопада 2010 року суми штрафу в розмірі 50% від суми податкового зобов'язання слід зазначити наступне.

Як визначено підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

З аналізу норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» вбачається, що вихідним критерієм обчислення штрафної санкції є податкове зобов'язання. При визначенні її розміру не враховується пеня та штрафні санкції. Тобто, вказаний штраф, не може вважатися зобов'язанням з основного платежу. Нарахування штрафних санкцій на цю суму суперечить вимогам пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та підпункту 2.2 пункту 2 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби.

Відповідно до пункту 17.3 статті 17 зазначеного Закону сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум. Таким чином, цією нормою визначено порядок сплати (стягнення) та оскарження сум штрафних санкцій, що не змінює правової природи штрафу на зобов'язання з основного платежу.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову частково щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 29 листопада 2010 року №77 в частині зобов'язання Приватного підприємства «WEF TRANS» сплатити штраф в розмірі 50% від суми штрафних санкцій в розмірі 4969,39гривень, визначених податковим повідомленням-рішенням №69/19 від 22.05.2006 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції спір по суті вирішений вірно, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційних скарг та зміни або скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205, 211, 254 КАС України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги товариства Приватного підприємства «WEF TRANS», Східної митниці залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року у справі № 2а/0570/4794/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Колегія суддів: Л.В.Ястребова

ОСОБА_4

ОСОБА_5