Справа № 146/1069/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 146/1069/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ставнійчук В.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області на постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання призначити і виплачувати пенсію із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 20.05.2015 р.

Відповідно до постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 19.08.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Томашпільського районного суду Вінницької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, Вінницькою облдержадміністрацією 15.09.2009 року позивачу ОСОБА_2 було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, серії В-П №449291 (а.с. 6).

Згідно трудової книжки ОСОБА_2, довідки №105 від 21.04.2015 р., виданої Центром поштового зв'язку №6 м. Тульчин, довідки №36 від 22.04.2015 р. виданої ВАТ «Укртелеком» цех телекомунікаційних послуг №20 Вінницької філії на ім'я ОСОБА_2, вбачається, що в період з 20.07.1984 року і по даний час він працював в галузі зв'язку на різних посадах (електромонтер електрозв'язку, електромеханік електрозв'язку, заступник начальника лінійного технічного цеху сільських телефонних станцій). ОСОБА_2 постійно працював і працює в населених пунктах Томашпільського району Вапнярка, Паланка, Марківка, Антопіль, Олександрівка, Жолоби, Горишківка, Благодатне, Забіляни, Касьянівка, які віднесені до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.7-10, 15,16).

13.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХП. Рішенням комісії УПФ з розгляду спірних питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до чинного законодавства України, оформленим протоколом засідання комісії №13 від 04.08.2015 року, позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії в зв'язку із непідтвердженням постійної роботи або проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю (а.с.11). Крім того, листом від 04.08.2015 р. №630/06-35/02 УПФ повідомило ОСОБА_2, що йому відмовлено в призначенні пенсії і з тих підстав, що із наданих ним документів не прослідковується підтвердження роботи чи проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а місце роботи позивача смт. Томашпіль не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Зазначено також, що рішення Томашпільського районного суду від 04.09.2009 року про встановлення факту постійної роботи ОСОБА_2 з 1984 року по даний час (на момент ухвалення рішення) в зоні посиленого радіоекологічного контролю, не є підставою для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХП, так як дане рішення не покладає зобов'язання щодо органів Пенсійного фонду (а.с.13).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що стаття 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХП) встановлює умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, відповідно якої особам, які проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на 5 років.

Відповідно до статті 65 Закону № 796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

Відповідно до пп. 2,6 Порядку, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно ст. 15 Закону №796-ХП видача довідок про період роботи (служби) на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 15 Закону №796-ХП).

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Такі документи, як довідки про період роботи (служби) на територіях радіоактивного забруднення відповідно до статті 15 Закону № 796-ХІІє лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що єдиним документом, який підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є відповідне посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Крім того, рішенням Томашпільського районного суду від 04.09.2009 року, яке набрало законної сили, встановлено факт постійної роботи ОСОБА_2 з 1984 року і по час ухвалення рішення, в населених пунктах Томашпільського району Вінницької області віднесених до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.14). Позивачу ОСОБА_2 видано посвідчення особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи ( категорія 4).

За наведених обставин та враховуючи, що на час звернення до УПФ позивач досяг 55 років, і подані ним документи (в тому числі посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, рішення Томашпільського районного суду від 04.09.2009 року) підтверджують його особливий статус, він має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

ОСОБА_3