Справа № 814/769/15
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/769/15

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Кравченка К.В.

- Лукянчук О.В.

за участю: секретаря - Разінкіної Л.В.

представника апелянта - Левкович С.І. (довіреність від 09.09.2015 року)

представника позивача - Кришневої В.М. (довіреність від 17.06.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївської митниці Міндоходів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, визнання нечинною та скасування картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 16.01.2015 року № 504000003/2015/000003/1, визнати нечинною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16.01.2015 року № 504010000/2015/00003.

В обґрунтування позову зазначено, що митницею безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови у прийнятті митної декларації, оскільки поданими до митного оформлення документами у повному обсязі підтверджено митну вартість товару за ціною контракту, укладеного з ВАТ «Единая торговая компания» (Російська Федерація).

В свою чергу, відповідачем не надано жодного доказу щодо заниження Товариством митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, не доведено неможливість застосування основного методу при митному оформленні товарів та безпідставно не визнано заявленої декларантом митної вартості на підставі вже поданих документів.

Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про незаконність рішення про коригування митної вартості та картки відмови як таких, що прийняті без достатніх правових підстав, що є підставою для їх скасування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що 16.01.2015 року позивачем подано до Митниці електронну митну декларацію № 504010000/2015/000103, в якій митна вартість імпортованих товарів визначена за основним методом, передбаченим ст. 57 ч. 1 п. 1 МК України, тобто за ціною договору (контракту), що становило 65 163,15 доларів США.

На підтвердження митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за декларацією, позивачем подано: митну декларацію, контракт від 01.04.2013 року № RF/RD/79-13/11-М, доповнення до контракту від 13.11.2014 року та від 22.12.2014 року, специфікацію від 22.12.2014 року № 23, рахунок-фактуру (інвойс) від 06.01.2015 року № SK-01, накладні від 08.01.2015 року, платіжний документ від 14.01.2015 року №210, інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного та екологічного контролю від 08.01.2015 року №2720, сертифікат про походження товару від 06.01.2015 року № RUUA , митну декларацію країни відправлення від 06.01.2015 року №10401090/060115/0000033.

Однак під час здійснення митного контролю відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, у зв'язку із чим 16.01.2015 року направив декларанту повідомлення № 20136 про необхідність надання додаткових документів, які б підтвердили числові значення складових митної вартості товару, зокрема: бухгалтерську документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, щодо формування ціни товару з документальним обґрунтуванням зниження ціни товару на 40 доларів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На вимогу митниці Товариство листом від 16.01.2015 року повторно надало митниці платіжні доручення, інформацію біржових котирувань та повідомив, що страхування товару не здійснювалось і договори з третіми особами не укладались, оскільки позивач є кінцевим споживачем, договори продавця з третіми особами також не надані відповідачу, оскільки контрагент відмовився їх надати, посилаючись на комерційну таємницю.

Оскільки повідомленням від 16.01.2015 року позивач зазначив про неможливість подання додаткових документів, а за поданими документами неможливо підтвердити числові значення митної вартості товару за ціною договору, митницею здійснено коригування митної вартості товару, про що прийнято рішення від 16.01.2015 року № 504000003/2015/000003/1, яким визначено митну вартість товару за шостим - резервним методом, та рішенням від 16.01.2015 року № 504010000/2015/00003 відмовлено позивачу у прийнятті митної декларації.

Підставою для обрання резервного методу визначення митної вартості товару стало не підтвердження документально використаних декларантом відомостей та не можливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість).

Вирішуючи зазначений спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до Митниці документи містять всі дані, які підтверджують значення показників, що вплинули на митну вартість товару, відповідачем не обґрунтовано неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару та визначення резервного методу розрахунку його митної вартості, отже прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, відтак це рішення та картка відмови у прийнятті митної декларації підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 50 Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).

Згідно частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість визначається самостійно декларантом, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.

У разі, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Кодексу, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

Згідно статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (стаття 54 Кодексу).

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митний орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунків, здійснених декларантом, упевнитись в достовірності та точності поданих до митного оформлення документів.

Разом з цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

За змістом ст. 57 Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що обов'язок доведення митної вартості товару покладається на позивача, а митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, може витребувати додаткові документи.

При цьому сумніви митниці можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, а ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, колегія суддів вважає, що наявність підстав для витребування митним органом додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не може обумовлюватись лише формальними обставинами, які цей орган підводить під сумнівність митної вартості та лише за наявності підстав, визначених чинним законодавством, митний орган повинен витребовувати, а позивач - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати сумніви митниці.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з наданих позивачем документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною контракту, та необхідність у застосуванні другорядних методів визначення митної вартості товару.

При цьому, як вбачається із спірних рішень, причиною невизнання митницею заявленої митної вартості не стала розбіжність або не достовірність заявлених підприємством даних між контрактом, інвойсами або іншими платіжними документами, такі сумніви виникли через не подання підприємством на вимогу митниці договору із третіми особами, пов'язаною з угодою про поставку товару, бухгалтерської документації щодо оплати страхових платежів та відсутність, на думку органу, обґрунтувань щодо можливості застосування продавцем знижки до ціни поставленого позивачу товару.

Разом з цим, митницею не ставиться під сумнів, що вартість імпортованого товару співпадає з даними платіжних документів, а оскільки митною вартістю товару, визначеною за ціною договору, є вартість відповідних операцій, тобто ціна, фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, колегія суддів вважає безпідставним витребування у позивача документів, які стосуються комерційної домовленості підприємств, а їх не надання не може розцінюватись як заниження митної вартості товару.

Посилання митниці на те, що надання знижки у ціні товару не притаманно ринку оцінюваних товарів є необґрунтованими, оскільки сторони склали розрахунок вартості товару у спосіб, що відповідає умовам контракту, що свідчить про правомірність застосування підприємством основного методу розрахунку митної вартості товару.

Крім цього, колегія суддів вважає, що митний орган необґрунтовано відхилив причини не надання позивачем документів, що підтверджують страхування товару через їх відсутність у підприємства та не звернув уваги на те, що в ціну товару не включено витрати на проведення страхування цього товару.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правомірність визначення позивачем митної вартості товарів за ціною договору, враховуючи наявність у позивача документів, які підтверджують числові значення розрахунку митної вартості товару, його оплату тощо, перелік яких визначений митним законодавством, та, як встановлено під час розгляду справи, давали митному органу змогу визначити заявлену митну вартість товару, а відповідач не вказував на недостатність цих документів.

Зазначені обставини свідчать про не доведеність відповідачем правомірності неможливості застосування до визначення митної вартості товарів за основним методом та необґрунтованість застосування резервного методу при визначенні митної вартості.

Оскільки відповідачем не враховано документи, за якими декларантом заявляється митна вартість, що суттєво впливає на її визначення, не обґрунтовано обрано метод визначення митної вартості товарів, коригування митної вартості проведено не у відповідності до норм митного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваних рішень.

Беручі до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка. Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, отже підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, визнання нечинною та скасування картки відмови - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук