Справа № 2а-3567/10/0570
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року справа №2а-3567/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого судді Гаврищук Т.Г.,

суддів Шишові О.О., Білак С.В.

при секретарі Васильєві Є.С.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_2-за довір.

представника відповідача: ОСОБА_3- за довір.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року у справі № 2а-3567/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП ГЕВІС» до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0/4845 та № /0/4846 від 04.02.2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «СП ГЕВІС» звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0/4845 та № /0/4846 від 04.02.2010 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Внаслідок чого визнані незаконними та скасовані податкові повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області від 04 лютого 2010 року № /4845 та /0/4846.

Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права а саме: Закон України «Про податок на додану вартість», Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правила користування електричною енергією, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики України від 31.07.9 № 28.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення представника позивача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 19 січня 2010 року відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ «СП ГЕВІС» з достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2009 року, за результатами якої складений акт перевірки №. 60/15-2-14324054.

Відповідно до зазначеного акту, податковим органом встановлено, що позивачем порушені норми пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податковий кредит за листопад 2009 року на суму 77 324,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за листопад 2009 року на 48 142,00 грн., а також в порушення п.п. 7.7.2 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищено суму бюджетного відшкодування у податковій декларації за листопад 2009 року на суму 15 637,00 грн.

04 лютого 2010 року на підставі вказаного акту перевірки та згідно з підпунктами «б», «в», п.п. 4.2.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

1) № /0/4845 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 57 770,00 грн., в тому числі: основний платіж - 48 142,00 грн., санкції - 9 628,40 грн.;

2) № /0/4846 та згідно п.п. 7.7.1 та абзацом «ба» п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15 637,00 грн.

Підставою для висновків щодо порушення позивачем вказаних вище норм Закону України «Про податок на додану вартість» виступила інформація, надана відповідачеві відділом податкової міліції, та акт попередньої планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 10.09.2009 року № 2203/23-2-14324054, у відповідності до якого не встановлено фактичного власного виробництва ТОВ «СП ГЕВІС». Підтвердженням цього факту виступили: відмова позивача надати технічну документацію щодо виробництва продукції та норми списання сировини та матеріалів, а також те, що на момент перевірки обладнання не працювало та було запаковане у плівку. Отже, на думку відповідача, підприємством безпідставно віднесено до податкового кредиту за листопад 2009 року суми ПДВ. В зв'язку з ним, податковим органом встановлені факти завищення податкового кредиту за листопад 2009 року 77 324,00 грн., а також заниження податку на додану вартість за листопад 2009 року в розмірі 48 142,00 грн.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2009 року позивачем у рядку 17 зазначено податковий кредит у розмірі 77 324,00 грн. На підставі додатку № 5 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2009 року сума ПДВ по операціях з придбання, які дають право на формування податкового кредиту, складає 48 142,00 грн.

Податковий кредит у розмірі 77 324 грн. за листопад 2009 року був сформований на підставі податкових накладних, які включені ТОВ «СП ГЕВІС» до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за листопад 2009 року, і виступають підставою для нарахування податкового кредиту у розумінні п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки за даною нормою податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Як вбачається з акта перевірки від 19 січня 2010 року № 60/15-2-14324054 відповідачем не встановлено фактів недійсності податкових накладних за листопад 2009 року, що надані позивачем до перевірки, чи невідповідності зазначених в них сум сумам, вказаним у податковій декларації з податку на додану вартість, чи будь-яких інших невідповідностей.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди проводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

У відповідності до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Судом першої інстанції вірно зроблений висновок, що витрати з придбання товарно-матеріальних цінностей, витрати з оплати орендної плати та плати за користування електроенергією безпосередньо пов'язані з власною господарською діяльністю позивача, є безпідставним донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі 48 142,00 грн., оплата придбаних товарів та послуг підтверджена належно оформленими податковими накладними, виданими постачальниками товарів і послуг.

Таким чином, позивач придбавав товари та послуги, які призначались для використання в господарській діяльності, придбання цих послуг підтверджується податковими накладними, тому суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням таких послуг підлягають включенню до складу податкового кредиту, а фактів недійсності податкових накладних за листопад 2009 року чи інших невідповідностей відповідачем не встановлено.

Посилання відповідача на акт про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 10.09.2009 року № 2203/23-2-14324054 як на доказ факту нездійснення позивачем господарської діяльності не може бути прийнято до уваги, оскільки результати перевірки, відображені у цьому акті, стосуються періоду часу з 01.01.2008 року по 31.03.2009 року, а предметом розгляду у даній адміністративній справі є правомірність віднесення до податкового кредиту сум ПДВ за листопад 2009 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області від 04 лютого 2010 року № /4845 та /0/4846.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року у справі № 2а-3567/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП ГЕВІС» до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0/4845 та № /0/4846 від 04.02.2010 року залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали складена в нарадчій кімнаті і проголошена в судовому засіданні 23 липня 2010 року, в повному обсязі складена 26 липня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Білак С.В.

ОСОБА_4