Справа № 826/11422/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторіал-2005» до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторіал-2005» (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2013 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 вересня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення представника Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Агентство «Віасат», ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Лоу Консалт» та ТОВ «Дормашавто» за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року.

В ході проведення перевірки, контролюючим органом встановлено порушення Позивачем вимог: п.3.1 ст.3, п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.134, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2010 та 2011 роки на суму 104 881,00 грн; пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.185.1 ст.185, п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 89 443,77 грн, у тому числі, за листопад, грудень 2010 року та за січень-листопад 2011 року.

За результатами проведеної перевірки Відповідачем складено акт від 05.04.2013 року №316/22-8/33400937 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товарства з обмеженою відповідальністю «Факторіал-2005» (податковий номер 33400937) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Агентство «Віасат» (податковий номер 36862548), ТОВ «Остін Трейд» (податковий номер 37582931), ТОВ «Лоу Консалт» (податковий номер 36429084) та ТОВ «Дормашавто» (податковий номер 36791493) за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року.

На підставі вказаного акта Відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення: від 19.04.2013 року №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 109 404,00 грн, в тому числі за основним платежем - 104 881,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 523,00 грн; від 19.04.2013 року №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 100 504,00 грн, в тому числі за основним платежем - 89 444,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 11 060,00 грн.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Кодекс) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами п.44.1 ст.44 Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

Положеннями статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно п.138.6 ст.138 Кодексу собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Закон України «Про податок на додану вартість» передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).

Положеннями підпунктів 7.2.1, 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Аналогічні норми стосовно формування податкового кредиту з податку на додану вартість містить і Податковий кодекс України.

Так, згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Кодексу податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Отже, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною умовою формування податкового кредиту, оскільки відповідні наслідки у податковому обліку платника податків створюють вчинювані платником податку господарські операції. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, платником податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів, у разі відсутності факту придбання товарів чи послуг та якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності.

Пунктом 123.1 статті 123 Кодексу передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем (замовник) та ТОВ «Агентство «Віасат» (виконавець) укладено договори про надання маркетингових послуг від 02 липня 2010 року №02/07-10, від 02 серпня 2010 року №02/08-10 та від 01 березня 2011 року №01/03-11, за умовами яких виконавець зобов'язується за дорученням замовника надати останньому послуги по маркетингову дослідженню ринку моторних мастил в Україні, по дослідженню попиту на моторні оливи на споживчому ринку міста Києва та по маркетинговому дослідженню ринку побутових насосів України, в цілях надання яких виконавець виконує наступні дії: проводить аналіз споживчого ринку вказаної продукції, на основі одержаної в ході дослідження інформації виконавець складає та передає замовникові інформаційний звіт про результати маркетингового дослідження, висновки та рекомендації; одержані в результаті досліджень дані повинні бути оформлені у вигляді таблиць, описів тощо; при прийому передачі звіту про маркетингові дослідження сторони підписують акт прийому-передачі звіту.

Виконавцем протягом травня-липня 2011 року були надані обумовлені договором послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання виконаних послуг та протоколів узгодження договірної ціни.

ТОВ «Агентство «Віасат» виписано Позивачу податкові накладні на загальну суму 72 719,02 грн, у тому числі податок на додану вартість - 12 119,84 грн.

Також в матеріалах справи наявні договори про надання маркетингових послуг, укладені між Позивачем (замовник) та ТОВ «Лоу Консалт» (виконавець) від 24 травня 2010 року №24/05-10, від 02 серпня 2010 року №02/08-10, від 10 вересня 2010 року №10/09-10 та від 04 лютого 2011 року, за умовами яких виконавець зобов'язується за дорученням замовника надати останньому послуги по маркетингову дослідженню ринку товарів, призначених для використання в заміських будинках, на дачних та садово-городніх ділянках у містах Кіровоград, Харків, Вінниця, Запоріжжя та Луцьк; в цілях надання яких виконавець виконує наступні дії: проводить опитування покупців товарів та потенційних оптових покупців; на основі одержаної в ході дослідження інформації виконавець складає та передає замовникові інформаційний звіт про результати маркетингового дослідження, висновки та рекомендації; одержані в результаті досліджень дані повинні бути оформлені у вигляді таблиць, описів тощо; при прийому передачі звіту про маркетингові дослідження сторони підписують акт прийому-передачі звіту.

З актів здачі-приймання виконаних послуг та протоколів узгодження договірної ціни вбачається, що протягом грудня 2010 року, лютого та березня 2011 року виконавець надав обумовлені договором послуги.

ТОВ «Лоу Консалт» виписано Позивачу податкові накладні на загальну суму 124 983,00 грн, у тому числі податок на додану вартість - 20 860,50 грн.

Також, в матеріалах справи наявні видаткова накладна №17 від 01 липня 2011 року, згідно якої, ТОВ «Остін Трейд» поставило Позивачу дренажний насос, насосну станцію, біопрепарат «Водограй», оливу технічну та податкова накладна, виписана ТОВ «Остін Трейд» на загальну суму 8 026,62 грн, у тому числі податок на додану вартість - 1 337,77 грн.

В матеріалах справи міститься договір транспортного експедирування №25/10/10ТЕП від 25 жовтня 2010 року, укладений між Позивачем (замовник) та ТОВ «Дормашавто» (перевізник), за умовами якого замовник доручає, а перевізник бере на себе зобов'язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажів замовника автомобільним транспортом в межах території України.

Зі змісту актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається,що протягом листопада, грудня 2010 року, січня-листопада 2011 року, перевізник надав послуги з перевезення вантажів по маршрутам згідно заявок замовника на загальну суму 279 110,03 грн.

ТОВ «Дормашавто» виписало Позивачу податкові накладні на загальну суму 279 110,03 грн, у тому числі податок на додану вартість - 55 822,01 грн.

Оплата за поставлені товар та послуги здійснювалась Позивачем в порядку безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивачем послуги та товари, придбані у ТОВ «Агентство «Віасат», ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Лоу Консалт» та ТОВ «Дормашавто» для провадження господарської діяльності.

Метою проведених маркетингових досліджень було вивчення попиту на певні групи товарів шляхом опитування потенційних покупців; транспортно-експедиційні послуги придбавали за для організації перевезення товарів, поставлених для ТОВ «Епіцентр-К».

Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій, мети та фактичного використання придбаних послуг та товару у господарській діяльності, були надані наступні документи: копії договорів, укладених з ТОВ «Агентство «Віасат», ТОВ «Лоу Консалт», ТОВ «Дормашавто»; видаткові накладні; акти здачі-приймання робіт (надання послуг); податкові накладні; протоколи узгодження договірної ціни; звіти про маркетингові дослідження; кошториси витрат на маркетингові дослідження; товарно-транспортні накладні; заявки на виконання транспортно-експедиційних послуг; довіреності на отримання товару; ліцензія, видана ТОВ «Дормашавто» Міністерством транспорту та зв'язку України на надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; договір оренди складських приміщень та акт прийому-передачі таких приміщень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що господарські операції Позивача з ТОВ «Агентство «Віасат», ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Лоу Консалт» та ТОВ «Дормашавто» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти були зареєстровані як юридичні особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у встановленому законом порядку.

Доказів на підтвердження того, що контрагенти Позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, податковим органом не надано.

Таким чином, надання платником податків контролюючому органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо протиправності дій суб»єкта владних повноважень при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 19 квітня 2013 року № та №, оскільки Позивачем обґрунтовано сформовано податковий кредит, а тому оскаржувані рішення контролюючого органу підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 16 вересня 2015 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Бужак Н.П.

Троян Н.М.