Справа № П/811/4342/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2015 рокусправа № П/811/4342/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року по справі № П/811/4342/14 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкового-повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Відповідача від 12.06.2014 року №.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що Відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Постановою Дніпропетровського Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, не погодившись з рішенням адміністративного суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований 27.01.1995 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради.

28.05.2014 року па підставі наказу №949 від 28.05.2014 року та направлень №828 та №827 від 28.05.2014 року працівниками Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області було проведено фактичну перевірку магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» (АДРЕСА_2), в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_3, з питань дотримання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, за результатами якої складено акт №14/2100/НОМЕР_1.

Перевіркою було встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме горілка «Пшенична» на розлив 2*100 гр. по ціні 4.00 грн. за 100 гр.

У зв'язку з зазначеним, податковий орган дійшов висновку про порушення Позивачем приписів податкового чинного законодавства, а саме:

- реалізації алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, чим порушено ч.11 ст.15 Закону України «Про державне регулювання, виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- реалізації алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без статусу закладу громадського харчування, чим порушено ч.6 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання, виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої, чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розмірів мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв».

На підставі вищезазначеного акту перевірки, 12.06.2014 року податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на Позивача було накладено штрафні санкції у розмірі 13500.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю винесення зазначеного податкового повідомлення - рішення, Позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Правомірність винесення податкового повідомлення - рішення про № від 12.06.2014 року є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято Відповідачем у відповідності до приписів чинного законодавства, сума застосованого штрафу визначена у відповідності до вимог Закону №481/95-ВР, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання оскаржуваного податкового повідомлення рішення протиправним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеною позицією суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Приписами ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Також, положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» встановлено, що мінімальна роздрібна ціна за 1 літр горілки та лікеро-горілчаних виробів з 01.03.2013 року становить 150.50 грн.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що суб'єкт підприємницької діяльності має право на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за умови наявності ліцензії. При цьому, продаж алкогольних виробів на розлив дозволяється тільки тим суб'єктам господарювання, які мають статус громадського харчування та спеціалізованих відділів та здійснюється зокрема з дотриманням вимог щодо мінімальної ціни на алкогольні товари.

При цьому, Положеннями абз.5, 9, 13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень; порушення вимог статті 15 3 цього Закону - 6800 гривень; оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 5000 гривень.

Кабінет Міністрів України на виконання Указу Президента України від 26.04.2003 року №372 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24 квітня 2003 року «Про реалізацію заходів щодо врегулювання обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в Україні» затвердив Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі по тексту Порядок).

Відповідно до п.5 Порядку, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій зокрема є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

У відповідності до п.6. Порядку рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій можуть слугувати зокрема матеріали податкових органів про недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваного податкового-повідомлення рішення були висновки акту фактичної перевірки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», яким було встановлено факт реалізації алкогольних напої на розлив у місці, яке не має статусу об'єкта громадського харчування, без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, по ціні нижчій від встановленої мінімальної для роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

При цьому, Позивач наголошує, що податковим органом була порушена процедура проведення фактичної перевірки, а саме у матеріалах справи відсутні докази оформлення спірного акту в його присутності.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені доводи безпідставними з огляду на наступні обставини.

Положеннями ст.80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу;Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Отже, особиста присутність суб'єкта господарювання під час проведення фактичної перевірки є необов'язковою, оскільки вона може бути проведення зокрема за присутності осіб, що фактично здіють розрахункові операції.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка в даному випадку проводилась за присутності особи, яка фактично здійснювала розрахункові операції та виконувала функції продавця, що в свою чергу свідчить про дотримання Відповідачем порядку проведення фактичної перевірки.

Посилання Позивача на відсутність в акті перевірки даних про зазначеного продавця, що на його думку свідчить про неможливість її належного ідентифікування, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки в акті перевірки вказано, що продавцем є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, податковим органом в даному випадку була дотримана процедура проведення фактичної перевірки.

Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку, на спростування висновків суду першої інстанції, Відповідачем не було надано до суду документів, які встановлювали наявність у нього права роздрібної торгівлі алкогольними напоями, наявність у його закладу належного статусу для продажу алкогольних напоїв на розлив та не спростовано заниження мінімальної ціни для роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Окрім того, приписами частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється у розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2015 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1218,00 грн.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що його вимогами є скасування податкового повідомлення-рішення, що є вимогою майнового характеру.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплатити заявнику апеляційної скарги складає 913,50грн. (1218грн. х 1.5 х 50 %).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 91.35 грн., у зв'язку з чим, різниця недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги майнового характеру, яка буде становити 913,50-91.35=822,15 грн., підлягає стягненню в рахунок Державного бюджету України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року по справі № П/811/4342/14 - залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в рахунок Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору у розмірі 822,15 грн.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко