Справа № 2а-4882/10/0570
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року справа №2а-4882/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

судді - доповідача: Ястребової Л.В.

суддів: Ляшенка Д.В., Жаботинської С.В.

при секретарі: Дровниковій К.В.

за участю: представників позивачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідачів:Букреєвої С.М., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Донецьку апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергопостачання-ДС та Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року по справі № 2а-4882/10/0570 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергопостачання-ДС до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.02.2010 року про стягнення податку на прибуток в сумі 552266 грн. та штрафних санкцій у розмірі 156570 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергопостачання-ДС до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.02.2010 року про стягнення податку на прибуток в сумі 552266 грн. та штрафних санкцій у розмірі 156570 грн., задовольно частково.

Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.02.2010 року в частині стягнення податку на прибуток в сумі 292 грн. штрафних санкцій в сумі 117 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергопостачання-ДС смт. Новоекономічне судовий збір в розмірі 0,01 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити постанову суду першої інстанції в частині розміру основного платежу в сумі 551974,00 грн. та фінансових санкцій в сумі 156453,00 грн., нарахованих на підставі виключення зі складу валових витрат кредиторської заборгованості не відшкодованої підзвітною особою, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони в судове засідання з»явилися та доводи апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, заперечень на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Буденергопостачання-ДС» є юридичною особою, яке зареєстроване 17.03.2005 року Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області за № 0000116 та включене до ЄДРПОУ за № 31949461, знаходиться на податковому обліку Красноармійської ОДПІ.

Красноармійською об'єднаної державної податкової інспекції проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 рік з питань валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 рік. Перевіркою виявлено порушення пп. 1.22.1 п. 1.22, п. 1.25 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 пп. 5.2.1, п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 344/94-ВР в редакції Закону України від 22.05.1997 року № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями) за період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 рік, встановлено заниження податку на прибуток у сумі 552677 грн., у тому числі по періодам: 1квартал 2009 року на суму 116080 грн., 2 квартал 2009 року на суму 229723 грн., 3 квартал 2009 року на суму 206874 грн.

Підприємством завищені скориговані валові витрати на суму сплачених фізичною особою ОСОБА_2 (повіреним, згідно договору доручення) за власний рахунок постачальникам за паливо (товари, послуги) та не відшкодованих його власних грошових коштів, витрачених на виконання доручення у сумі 2207783 грн. ТОВ «Буденергопостачання-ДС» не включено до складу валового доходу кредиторську заборгованість (безнадійну заборгованість) по якій минув строк позовної давнини (дата виникнення 01.2006 року та 05.2006 року), не зменшені валові витрати в частині придбання автопослуг, які отримано у січні 2006 року від ТОВ «Димитроввантажстранс» у сумі 1168 грн. та у травні 2006 року від ТОВ «Концерн Тріон» на суму 112 грн. фактично безоплатно, а тому їх вартість відноситься до валових витрат, як така, що не відповідає визначенню валових витрат всього на суму 1280 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено спірне податкове повідомлення-рішення, яким визначене податкове зобов"язання відповідно до якого позивач повинен сплатити на користь державного бюджету суму податку на прибуток у сумі 552677 грн. та штрафну (фінансову) санкцію у сумі 156724 грн.

У перевіряємому періоді, а саме з 21.10.2008 року по 27.10.2009 року ОСОБА_2 був директором підприємства (наказ про призначення від 21.10.2008 року № 16 та наказ про звільнення від 27.10.2009 року №10/1).

Як вбачається із матеріалів справи директором підприємства ТОВ «Буденергопостачання-ДС» ОСОБА_2 була видана довіреність від 22.10.2008 року № 3 відповідно до якої вона «видана бухгалтеру підприємства ОСОБА_3 для укладення договору доручення з ним же ОСОБА_2 від імені підприємства».

На підставі зазначеної довіреності було укладено договір доручення б/н від 22.10.2008 року між ТОВ «Буденергопостачання-ДС» ОСОБА_3 (довіритель) з однієї сторони та з фізичною особою ОСОБА_2 (повірений) з другої сторони, відповідно до якого Довіритель доручає, а Повірений зобовязується за власний рахунок проводити закупівлю товарів, сплату послуг та податків. Повірений був зобов"язаний повідомляти довірителя про хід виконання доручення, надати звіт з додаванням підтверджуючих документів не пізніше наступного дня після виконання доручення. Довіритель відшкодовує повіреному його особисті грошові кошти, затрачені на виконання доручення.

Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Матеріалами справи підтверджено і не спростовано сторонами, що позивачем в особі директора позивача ОСОБА_2 з однієї сторони і з другої сторони ТОВ «ТПП «Альянс», ТОВ «ВПК «Енергія», ПП «Луч-97», ТОВ «Триест- Дон» були укладені договори постачання, купівлі-продажу паливо-мастильних матеріалів, газу скрапленого. Відповідно до умов зазначених договорів позивач приймав на себе зобовязання по сплаті постачаємого палива. Всі договори були укладені від імені позивача та в особі директора підприємства. Ніяких доказів укладення договорів повіреним ОСОБА_2 Ні до суду першої інстанції, на під час апеляційного розгляду сторонами не надано.

Позивачем від вищезазначених підприємств отримані паливо-мастильні матеріали та оприбутковані. В подальшому позивачем реалізовувались вищезазначені матеріали через мережу паливо-заправочних станцій як фізичним так і юридичним особам за готівковий та безготівковий рахунок, що підтверджується банківськими документами.

До матеріалів справи долучені копії банківських документів відповідно до яких ОСОБА_2 здійснювались платежі на користь вищезазначених підприємств від імені позивача. В платіжних дорученнях платником визначений позивач через ОСОБА_2, а в деяких просто позивач.

Директором ОСОБА_2 надавались звіти про використання коштів наданих на відрядження або під звіт, де було зазначено посада підзвітної особи - директор.

Доказів того, що ОСОБА_2 надавались звіти як повіреним суду позивачем не надано. Доказів того, що ОСОБА_2 отримував під звіт готівку суду не надано.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач не надав суду доказів того, що саме він поніс витрати у зв"язку з придбанням палива у частині не повернення ОСОБА_2 2207783 грн., хоча відповідно до інформації про обіг грошових коштів, який був наданий позивачем, наявність грошових коштів дозволяло позивачу погасити вищезазначену заборгованість і сформувати валові витрати відповідно до 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 рік ОСОБА_2 (повіреним) сплачено за власний рахунок постачальникам за паливо (товари, послуги) - 2207783 грн. Матеріалами справи підтверджено, що на момент перевірки зазначена сума витрат відшкодована підприємством йому не була, тобто підприємство фактично не понесло витрат з придбання товарів та послуг.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» до валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вищезазначеного Закону, не належать до складу валових витрат, будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку мали місце витрати не платника податку - ТОВ «Буденергопостачання-ДС», а фізичної особи ОСОБА_2, який звертався в установи банків та здійснював платежі на користь постачальників нафтопродуктів, за власний рахунок. В підтвердження цих виплат ОСОБА_2 надавались позивачем авансові звіти з платіжними квитанціями, в яких платником було зазначено ТОВ «Буденергопостачання-ДС». Відповідно до цих авансових звітів у підприємства виникла заборгованість перед ОСОБА_2, що підтверджується даними журналу-ордеру по рахунку 372 «розрахунки з підзвітними особами». На виконання цих договорів на ТОВ «Буденергопостачання-ДС» дійсно було поставлені товари згідно первинних документів - накладних, податкових накладних, на підставі яких підприємство відносило ці витрати до валових.

Що стосується договору доручення, то як встановлено ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, отже укладений договір доручення суперечить нормам цивільного законодавства, оскільки відповідно до ст. 203 цього Кодексу правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до пп. 3.2.1. п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов'язковий платіж), якими оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, дивіденди, репатріацію, додану вартість, акцизні збори, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів (обов'язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені.

Таким чином не сплачений підприємством податок на прибуток податок, податок на додану вартість внаслідок порушення встановленого порядку формування валових доходів, валових витрат, податкового зобовязання та податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цій частині позивачу повинно бути відмовлено.

Що стосується невідкоригування ТОВ «Буденергопостачання-ДС» кредиторської заборгованості по якій як вважає відповідач минув строк позовної давнини по автопослугам наданим ТОВ «Димитровантажтранс» у сумі 1168 грн. у січні 2006 року та послуг від ТОВ «Концерн Тріон» на суму 112 грн. у травні 2006 року, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пп. 1.22.1. п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод;

- сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора;

- сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Згідно п. 1.25 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

- заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності;

- прострочена заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості;

- заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна:

- фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення;

- фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності);

- заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості;

- заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

- прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

У бухгалтерському та податковому обліку позивача не зменшені валові витрати у частині придбання транспортних послуг у ТОВ «Димитроввантажстранс» та ТОВ «Концерн Тріон», які ним було отримано у січні 2006 року у сумі 1168 грн. (без ПДВ), що підтверджується первинними документами долученими до справи та у травні 2006 року у сумі 112 грн. відповідно (первинні документи позивачем не надано). На час проведення перевірки Красноармійською обєднаною державною податковою інспекцією заборгованість була відображена у бухгалтерському обліку та погашена не була.

Відповідно до пп. 11.2.1. п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони правовідносин у спорі, зробленою до винесення рішення судом у справі. За змістом зазначеної норми вбачається, що відповідну заяву має бути зроблено в суді. Доказів існування судового спору між позивачем та ТОВ «Димитроввантажстранс» ані позивачем, ані відповідачем суду не надано. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем безпідставно зароблено висновок стосовно того, що у вищезазначених правовідносинах перебіг строк позовної давності.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною другої зазначеної статті передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач в порушення частині першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надав суду жодного первинного документу, який би підтверджував наявність правовідносин з ТОВ «Концерн Тріон», тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 195, 196, пунктом 1 статті 198, ст.ст. 200, 205, 206, 211, 212, 254, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергопостачання-ДС та Красноармійською об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року по справі № 2а-4882/10/0570 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергопостачання-ДС до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.02.2010 року про стягнення податку на прибуток в сумі 552266 грн. та штрафних санкцій у розмірі 156570 грн. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 06 жовтня 2010 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: Д.В.Ляшенко

ОСОБА_5