Справа № 804/1722/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2015 рокусправа № 804/1722/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2015р. за № ,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпрометиз» звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної перевірки позивача, відповідачем було винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яке позивач вважає протиправним та таким, що суперечить вимогам діючого законодавства, у зв'язку з чим, просить суд його скасувати.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015р. за № .

Стягнуто з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства "Дніпрометиз" судовий збір у розмірі 255,78 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, згідно якої скаржник просить скасувати постанову суду від 26 березня 2015 року, як таку що винесена, з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржену постанову, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є поштове повідомлення, у судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, у період з 01.12.2014р. по 19.12.2014р. відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Дніпрометиз» щодо правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 19.12.2014 року року № 708/28-01-46-02-05393145. Згідно висновків акту встановлені такі порушення:

- абз. "а" п.200.4 ст. 200 розділу V ПК України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування за вересень 2014 року на 4 201 гривень;

- підтверджено відображене ПАТ «Дніпрометиз» у декларації за вересень 2014 року бюджетне відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у сумі 5 504 076 гривень.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015р. №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів з податку на додану вартість у розмірі 4 201,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2 100,50грн.

В обґрунтування висновку щодо правомірності завищення суми бюджетного відшкодування за вересень 2014 року на 4 201,00грн. відповідач посилається на обставини вказані в акті від 21.11.2014 року № 636/28-01-46-02-05393145. У висновках, цього акту зазначено про такі порушення:

- п.198.1, п.198.3 ст.198, а саме включення до складу податкового кредиту в серпні 2014 року сум ПДВ сплачених на митниці по безоплатно отриманих товарах, що призвело до завищення податкового кредиту на 4 201,00грн.

Вищевикладене призвело до порушення п.200.1 ст.200 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. 2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме:

- завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за серпень 2014 року на 4201 гривень та призвело до порушення п.200.3, ст.200 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме:

- завищення залишку від'ємного значення, що зараховується до складу) податкового кредиту наступного звітного (податкового) періода) в сумі 4201 гривень за серпень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, що між між ПАТ "Дніпрометиз" (продавець) та ООО "Светлогорський завод сварочних електродів" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №980/13 від 29.11.2013 року (а.с. 80-84) на загальну суму 3 000 000,00 дол.США, згідно умов якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити металопродукцію (продукцію) код , в подальшому найменований "товар", на умовах даного контракту. Як встановлено п. 1.2 Договору найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки, відвантажуючі реквізити та інші умови, не передбачені текстом даного договору після досягнення сторонами згоди у специфікаціях, які після підписання їх сторонами являються невід'ємною частиною даного договору. Факт виконання умов вищезазначеного договору підтверджується такими первинними документами:

-специфікацією № 13 до договору №980/13 від 29.11.2013 року;

-додатковою угодою №1 до договору №980/13 від 29.11.2013 року,;

-митними деклараціями форми МД-2 за № 110100000/2014/214494, № 110100000/2014/214519, № 110100000/2014/214686, № 110100000/2014/214708, № 110100000/2014/215337, № 110100000/2014/215342 (а.с. 85, 89, 93, 97, 101);

-інвойсом від 10.06.2014 року за № 30, № 31, від 11.06.2014 року за № 33, № 32, від 16.06.2014 року за № 34, від 17.06.2014 року за № 35 (а.с. 87, 91, 95, 99, 103);

-міжнародними товарно-транспортними накладними № 001348, № 062791, № 062793, № 382875, № 0708093, № 0708108 (а.с. 88, 92, 96, 100, 104, 108 ).

Як вбачається з акту перевірки, при перевірці показників, відображених в рядку 12.1 декларації за серпень встановлено, що ООО "Светлогорський завод сварочних електродів" (Білорусь) в серпні 2014 року повернуто ПАТ "ДНІПРОМЕТИЗ" дріт сталевий низковуглецевий загального призначення без покриття, гладкий, нешліфований, термічно необроблений ТС 7:2013, сталь 1006,С-0,067-0,074%:3,0мм. Бухта № 084757 вага 911кг., бухта №084758 вага 929кг., виготовлено не з брухту та відходів з чорних металів. Причиною повернення зазначено "повернення по рекламації". Вартість продукції складає 48944 рос.руб., в гривневому еквіваленті фактурна вартість складає 18005,03 грн. Враховуючи, що дана операція є поверненням, факт придбання дроту відсутній. Митна вартість такого безоплатно ввезеного товару складає 25206,04 грн., сума нарахованого та сплаченого податку на додану вартість 4201,01 гривень.

Також судом встановлено, що ПАТ «Дніпрометиз» здійснено повернення товарів постачальнику 12.08.2014 року на підставі висновку експертизи № С167-Э, яким встановлено, що проволка стальна низьковуглеродиста загального призначення необроблена без покриття в кількості 2-х мотків не відповідає по розміру діаметра контракту купівлі-продажу № 980/13 від 29.11.2013 року, специфікації № 13 від 02.06.2014 року. Факт повернення товарів підтверджується копією рахунку-фактури від 20.08.2014 року № 20/08-01, копією міжнародної товарно-транспортної накладної № 0025591 від 01.10.2014 року (а.с. 115-122).

На думку відповідача, сума ПДВ, сплачена при імпорті безоплатно отриманого дроту від нерезидента, у зв'язку з поверненням нерезидентом товарів (в претензії зазначена: вимога ООО "Светлогорський завод сварочних електродів" "замінити неякісний товар на товар належної якості"), не може бути віднесена до податкового кредиту платника податку, оскільки, в даному випадку відсутній факт придбання таких товарів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що нормами чинного законодавства встановлено обов'язок платника податку на додану вартість сплатити податок при імпорті та надає йому право на податковий кредит на суму фактично сплаченого податку за умови підтвердження належним чином оформлених митних декларацій. При цьому, в законі відсутня така виключна умова для виникнення права на податковий кредит, як оплатне придбання платником податку матеріальних цінностей, а визначальним є сплата такого податку до Державного бюджету, згідно з пунктом 206.1 статті 206 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення -рішення від 13.01.2015р. № є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно приписів підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, підставами для віднесення суми податку на додану вартість до податкового кредиту є нарахування (сплата) такого податку при придбанні товарів (послуг), що в подальшому використовуються платником податків у його господарській діяльності.

Відповідно до пункту 180.1 статті 180 та підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту, є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, а будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, є платником податку для цілей оподаткування податком на додану вартість.

Згідно пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При цьому, в силу положень Податкового кодексу України та Митного кодексу України, митні органи, що входять до системи органів доходів і зборів, є контролюючими органами щодо сплати мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

У відповідності до вимог пункту 206.1 статті 206 Податкового кодексу України, при ввезенні товарів на митну територію України суми податку, нараховані митним органом, підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок за винятком операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Відтак, операція з імпорту товарів підлягає оплаті податком на додану вартість, який визначається з договірної вартості товару, але не нижче митної вартості цих товарів та сплачується на дату подання вантажної митної декларації до відповідного контролюючого органу.

Відповідно до положень абзацу 2 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту, є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України, є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У відповідності до вимог пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами, згідно з пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Пунктом 192.2 ст. 192 ПК України передбачено, що норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Відповідно до п. 192.3 ст. 192 ПК України результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Окрім того, судом першої інстанції було встановлено, що податкове повідомлення - рішення № від 09.12.2014р., яке було прийнято на підставі акту перевірки від 21.11.2014р. № 636/28-01-46-02-05393145, оскаржено позивачем у судовому порядку.

Так постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року у справі № 804/20757/14 - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від № від 09.12.2014р.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів критично оцінює те, що відповідачу, при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, було відомо про наявність судового рішення, яке набрало законної сили та у якому були дослідженні висновки проведеної перевірки. При цьому, відповідач не зважаючи на наведене, виніс оскаржуване податкове повідомлення - рішення, зазначивши підставою його прийняття винесений акт перевірки, висновки якого на той час спростовані в судовому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції, якою задоволено позовні вимоги, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм матеріального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі №804/1722/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай