Справа № 357/7799/15-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/7799/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Протасова О.М. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на ухвалу від 08.06.2015 року та постанову від 26.06.2015 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправною бездіяльності та відмови щодо нарахування та виплати доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіну здоров'ю, у розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст.39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також надбавки дитині війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобов'язання вчинити такі дії з 01.01.2014 року, з виконанням рішення суду негайно та поданням до суду звіту про виконання судового рішення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2015 року позовні вимоги з 01.01.2014 року по 26.06.2014 року залишено без розгляду.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, та прийняти нову, якою справу направити для продовження розгляду, а відповідачем подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, де посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач є особою, потерпілою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, доплату за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а також отримує надбавку до пенсії, як дитина війни.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - з 01.01.2014 року.

26.12.2014 року відповідачем було направлено лист №662/С-01, яким відмовлено у здійсненні перерахунку (а.с.10), а 27.12.2014 року позивач звернувся з позовом до суду.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищується у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілим 4 категорії має становити 15% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «про соціальний захист дітей війни», позивач має право на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до абз.8 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012 року нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України.

Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі, закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Однак, починаючи з 01.01.2014 року, Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16.01.2014 року не містив норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема ст.39, 51, та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року, Прикінцеві положення цього Закону доповнено п. 6-7, яким передбачено, що норми і положення ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно п.2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а тому вказана норма діє з 03.08.2014 року, що підтверджується листом Міністерства юстиції України №8546-0-4-14/10.2 від 30.09.2014 року.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, ураховуючи пріоритет законів над підзаконними актами, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а відповідно позовні вимоги позивача з 12.06.2014 року частково обґрунтовані.

Водночас, згідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом першої вірно встановлено, що позивач звернувся до суду лише 27.12.2014 року, а в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду, та не надано доказів поважності причин пропуску, встановленого законодавством строку.

Згідно зі ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.99, ст.100 КАС України та те, що позивач звернувся до суду 27.12.2014 року, колегія суддів погоджується також з ухвалою суду першої інстанції, якою залишено без розгляду частину вимог з 01.01.2014 року до 26.06.2014 року, у зв'язку з пропуском строків звернення до суду, та що є порушенням норм процесуального права, та оскільки позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 26.06.2014 року підлягають залишенню без розгляду, а з 27.06.2014 року по 02.08.2014 року правомірно розглянуті по суті, та з урахуванням обставин справи та юридичної сили нормативних актів правомірно частково задоволені.

Тому протиправною є відмова управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області щодо здійснення нарахування та виплати доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю позивачу - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, та додаткової пенсії за шкоду, заподіну здоров'ю - у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щодо здійснення перерахунку та виплати надбавки дітям війни - у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 27.06.2014 року по 02.08.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що посилання апелянтів на порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови суду є необґрунтовані, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 08.06.2015 року та постанові від 26.06.2015 року, та не можуть бути підставою для їх скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову та ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2015 року та постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.