Справа № 22-а-5939/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою управління праці і соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа Ровівська сільська рада Вишгородського району Київської області, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіологічного контролю,

В С Т А Н О В И Л А :

18.05.2009 року ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління праці і соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про зобовязання провести перерахунок щомісячної грошової доплати за роботу на території зони посиленого радіологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період 1999 2008 років та стягнення з відповідача недоотриманої суми щомісячної грошової доплати в розмірі 14590 грн. 58 коп.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов»язано управління праці і соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману доплату працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю з липня 2007 року по травень 2009 року з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Вишгородським районним судом Київської області норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є працюючою в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 року Вишгородський район віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем позивачу виплачувалась щомісячна доплата відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5 грн. 20 коп.

ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача, вважала, що отримує доплату значно нижчу, ніж це передбачено ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що виплата підвищення до заробітку працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Судом не враховано, що відповідно до п.5 "Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженим постановою КМ України № 936 від 20.09.2005 року, соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами організаціями.

Відповідно до п.6 вказаного Порядку підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, пов"язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обов"язок нарахування і виплати працюючим компенсацій, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", покладений на підприємства, установи, організації, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

З урахуванням наведеного вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обов'язку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст.39 вказаного Закону.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і прийняти нову постанову про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області - задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа Ровівська сільська рада Вишгородського району Київської області, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіологічного контролю відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: