Справа № 153/773/15-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/773/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Головін Л.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

09 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Суркової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Ямпількського районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Під час судового засідання позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач, досягнувши відповідного 55-річного віку, маючи загальний стаж роботи не менше 25 років та достатній пільговий стаж, в силу п. «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», 24 березня 2015 року звернувся з письмовою заявою про призначення пенсії до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області. 01 травня 2015 року на його домашню адресу надійшов лист про рішення комісії по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 квітня 2015 року, яким йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах з посиланням на те, що не врахували пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових мовах періоди роботи електрогазозварювальником в Ямпільському КП «Ямпільтепломережа», так як документально не підтверджено, що він був зайнятий на різанні та ручному зварюванні, не надані документи про результати атестації робочих місць та не підтверджено, що Ямпільське КП «Ямпільтепломережа» реорганізовано в Ямпільське комунальне підприємство теплових мереж «Ямпільтеплокомуненерго». Також не зарахована в пільговий стаж робота газоелектрозварювальника в радгоспі ім.Суворова та в СВАТ ім.Суворова, так як не вказано вид зварювання. З 1993 року також не зарахований пільговий трудовий стаж, так як посада газоелектрозварювальника не передбачена Списком №2 та не надані документи про результати атестації робочих місць.

Суд І інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що позивач на момент звернення з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, досяг 55-річного віку, його загальний трудовий стаж становить 21 рік 6 місяців 20 днів, пільговий стаж становить 10 років 2 місяці 15 днів.

Щодо посилань відповідача на відсутність проведеної атестації робочих місць на підприємстві, суд вважає, що відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Колегія суду не погоджується з таким висновком суду І інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які працювали на роботах із шкідливими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначатимуться за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку, стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, набрала чинності 21 серпня 1992 року (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), від 25 листопада 2014 року (справа №21-519а14).

Таким чином, при визнанні права на пенсію на пільгових умовах до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або професіях незалежно від дати їх внесення до Списку за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Сам по собі факт прийняття на посаду, на якій можуть бути отримані певні пільги, не означає, що така особа автоматично має право користуватися такими пільгами. У даному випадку, таке право має бути підтверджено атестацією робочого місця. Докази проведення атестації робочого місця відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду вважає , що зарахуванню до пільгового стажу підлягає період з 19 вересня 1995 року по 23 січня 1996 року та з 10 травня 1997 року по 01 жовтня 2004 року.

Таким чином, пільговий стаж позивача є недостатнім для призначення пільгової пенсії, а тому і підстави для призначення пільгової пенсії відсутні.

Крім того, позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що він був зайнятий на різанні та ручному зварюванні, а за період з 10 травня 1997 року по 01 жовтня 2004 року позивачем не надано відомостей, які б вказували на вид зварювання.

Згідно із статтею 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що набув чинності із 01 січня 2004 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховували в стаж роботи для призначення пенсії до набрання чинності цього Закону, зараховують у страховий стаж у порядку і на умовах, передбачених у законодавстві, що діяло раніше.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у стаж зараховують роботу, яку виконували на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв.

Під час обчислення стажу роботи в колгоспі після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховують час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до трудової книжки (а.с. 8) позивач у 1977 році відпрацював лише 38 днів, 1978 році - 145 днів, у 1979 році - 246 днів та у 1989 році - 123 дні. За таких обставин у позивача не вистачає і загального трудового стажу.

Таким чином, відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 вересня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.