Справа № 2а-586/10/2470
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 р. Справа № 30899/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

при секретарі судового засідання Боровус Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року у справі за його позовом до ОСОБА_1 районної ради Чернівецької області про визнання нечинними рішень та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2009 року контрольно-ревізійне управління в Чернівецькій області (далі КРУ в Чернівецькій області) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило суд визнати нечинними рішення ІІІ сесії ОСОБА_1 районної ради Чернівецької області (далі ОСОБА_1 райрада) XXIV скликання від 19.11.2002 року №37-03/2002 «Про затвердження Комплексної програми боротьби зі злочинністю в ОСОБА_1 районі Чернівецької області на 2002 - 2005 роки» зі змінами, рішення ІІ пленарного засідання XIX сесії ОСОБА_1 райради IV скликання від 27.01.2006 року № 345-19/2006 «Про затвердження районної програми підвищення ефективності діяльності ОСОБА_1 районного управління юстиції в сфері правової освіти на 2006 - 2008 роки» та рішення XIII сесії ОСОБА_1 райради IV скликання від 24.12.2004 року № 241-13/2004 «Про затвердження Програми забезпечення пожежної безпеки та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на 2005 рік» зі змінами.

Окрім того, просило зобовязати ОСОБА_1 райраду відшкодувати в установленому законодавством порядку до районного бюджету понесені витрати в сумі 78440,00 грн., які були витрачені на утримання установ, що фінансуються з Державного бюджету України.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року у справі № 2а-586/10/2470 у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач КРУ в Чернівецькій області просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до приписів ст.ст. 2, 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (надалі - Закон), вправі звернутися із таким позовом, оскільки проведеною працівниками КРУ в Чернівецькій області ревізією фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 райради за період з 01.03.2005 по 01.03.2008 року було встановлено, що за рахунок місцевого бюджету здійснювались видатки на утримання установ, які фінансуються з Державного бюджету України на загальну суму 78 440,00 грн., що є порушенням ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України. Вказані видатки були здійсненні на виконання оскаржуваних рішень відповідача

Представник апелянта на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду вимоги, викладені у апеляційній скарзі, заперечив, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 17 березня 2008 року працівниками КРУ в Чернівецькій області було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 райради за період з 01.03.2005 року по 01.03.2008 року. 07 квітня 2008 року за результатами перевірки було складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 райради. 09 квітня 2008 року начальником управління було направлено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень в якій у п. 4 зазначено не допускати здійснення з районного бюджету видатків, не віднесених до місцевих бюджетів (утримання установ, що фінансуються з Держаного бюджету). Взяти до відома, що відповідно до Порядку безспірного вилучення коштів з місцевих бюджетів, витрачених на видатки, які повинні були проводитись з іншого бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2003 року № 386 із змінами, КРУ в області підготовлено висновок щодо вилучення з ОСОБА_1 районного бюджету коштів в сумі 78,4 тис. грн. 10 грудня 2008 року начальником управління було винесено уточнення до вимог про усунення виявлених ревізією порушень в якому зазначено про вжиття заходів щодо повернення до ОСОБА_1 районного бюджету коштів в сумі 78,4 тис. грн., витрачених районною радою на утримання установ, що фінансуються з Державного бюджету.

На підставі аналізу приписів ст.ст. 2, 3, 10, 15 Закону суд прийшов до переконання про те, що позивач звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання нечинними рішень сесії, обрав спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способу, визначеному законом, оскільки він не наділений повноваженнями звертатисґя із позовними вимогами про визнання нечинними рішень сесії.

Крім цього, за наслідками проведеної перевірки вимоги позивача щодо нечинності рішень сесії перед відповідачем не ставились, відповідно не могли переглядатись або ж скасовуватись в досудовому порядку, а тому на думку суду, посилання позивача на п. 10 ст. 10 Закону є безпідставним.

Окрім того, на думку суду першої інстанції, позовна вимога про зобовязання відповідача відшкодувати в установленому законодавством порядку до районного бюджету понесені витрати є декларативною і у разі задоволення її судом буде неможливо здійснити примусове виконання такого судового рішення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить із таких міркувань.

Приписами ст. 10 Закону визначено перелік підстав, з яких органи контрольно-ревізійної служби мають право звертатися до суду із відповідними позовами, а саме у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства (п. 8 ст. 10); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. 10 ст. 10).

На переконання колегії суддів, системний аналіз приписів вказаної статті Закону свідчить про те, що способом захисту порушеного права держави в контексті наведеного є звернення органу контрольно-ревізійної служби до суду в інтересах держави до особи, яка безпідставно отримала державні активи (кошти).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що зобовязання відповідача ОСОБА_1 райради відшкодувати в установленому законодавством порядку до районного бюджету понесені витрати в сумі 78440,00 грн., які були витрачені районною радою на утримання установ, що фінансуються з Державного бюджету, не можна вважати належним способом захисту порушеного права, оскільки такі відповідач зобовязаний вчинити на підставі закону.

Одночасно колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на приписи ст.ст. 2, 3, 10, 15 Закону позивач, звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання нечинними рішень сесії, намагався реалізувати повноваження, якими не наділений, а отже у задоволення таких позовних вимог слід відмовити.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, в цілому правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року у справі № 2а-586/10/2470 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвала у повному обсязі складена 17 березня 2011 року.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_2