Справа № 361/3891/15-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/3891/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Пухна О.М. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій щодо надання позивачу довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) на роботах в третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять за період з 26 по 30 квітня 1986 року без включення одноразової грошової допомоги в розмірі 600 крб. та добових в розмірі 3 крб. 50 коп.; та зобов'язання включити у довідку про заробітну плату за період з 26 по 30 квітня 1986 року на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 року, постанови Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок №207-7 від 10.06.1986 року за роботу у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС одноразову грошову винагороду в розмірі 600 крб., заробітну плату з урахуванням коефіцієнта 5 і добові в розмірі 3 крб. 50 коп. та надання довідки з урахуванням зазначених виплат.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, та скасувати оскаржуване рішення.

Позивач до судового засідання не з'явився, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Київською облдержадміністрацією 06.04.2001 року (а.с.13, 14).

Згідно копії довідки № 3/С-333, виданої 30.04.2015 року ГУ МВС України в Київській області, вбачається, що позивач є колишнім працівником Прип'ятського МВ ВС УВС Київського облвиконкому й відповідно до наказів УВС виконкому Київської обласної Ради народних депутатів про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в періоди: 26.04.-30.04.1986 року в м. Прип'ять; 01.05.-06.05.1986 року в м. Іванків; 20.05.-01.07.1986 року в с.Луговики (а.с.12).

16.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про розмір заробітної плати під час перебування в зоні відчуження у м. Прип'ять з урахуванням у складі заробітної плати одноразової винагороди у розмірі 600 крб. (а.с.6).

Листом № 2/С-95 від 15.05.2015 року позивачу було повідомлено, що у картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що ОСОБА_1 отримував одноразову винагороду у розмірі за отриману максимально допустиму дозу радіації, тому підстави для включення її у довідку про грошове забезпечення, отримане в зоні відчуження, відсутні (а.с. 7).

З копії довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках №142 від 14.05.2015 року вбачається, що за роботу в населеному пункті Прип'ять за період з 26 по 30 квітня 1986 року з урахуванням коефіцієнта 2 виплачена заробітна плата в сумі 168 крб.34 коп. (а.с.8).

Приписами ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964-рс було введено зони небезпечності в залежності від рівня радіоактивного забруднення території з відповідною оплатою, а саме: в 3-й зоні небезпечності - у п'ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими діючим законодавством нормами, з 2-й зоні - чотирикратному розмірі і в 1-й зоні - трьохкратному розмірі. Ці норми в оплаті роботи в зонах небезпечності були поширені на осіб начальницького і рядового складу органів Внутрішніх справ СРСР, які були задіяні на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року №1031-рс.

Відповідно до абз.3 п.1 постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 року №665-195 та абз.3 п.1 постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 року №207-7 керівникам міністерств і відомств надано право проводити оплату праці працівників, зайнятих ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у відповідних зонах небезпечності, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс.

Норма в оплаті праці як подвоєння окладу за посадою і спеціальним званням для осіб начальницького і рядового складу МВС СРСР, виконуючим службові обов'язки в зоні аварії на ЧАЕС, була збережена до 01.01.1991 року, що підтверджується постановою Ради Міністрів СРСР від 29.12.1987 року №1497-378.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року №1006-р, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Крім того, доручено Міністерству внутрішніх справ та Міністерству соціального захисту населення України призначати і перераховувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

Згідно зі ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб": до 1 січня 1988року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що з доказів, які містяться в матеріалах справи вбачається відповідність доводів позивача обставинам справи та їх обґрунтованість. Крім того, надані матеріали відповідають вимогам належності та допустимості доказів, передбаченим ст.70 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції мотивовано вказав, що позивач надав всі необхідні документи, які підтверджують період роботи позивача в зоні відчуження в 1986 році, та підтвердив факт роботи у вказаний період в зоні ЧАЕС, що також є підставою для включення в довідку суми одноразової грошової винагороди та добових.

Стосовно посилань апелянта, на пропуск строку звернення до суду, то колегія суддів критично оцінює такі доводи, з огляду на те, що позивач про порушення своїх прав, свобод та інтересів достовірно дізнався лише після отримання відповіді ГУ МВС України в Київській області від 15.05.2015 року про відмову у наданні спірної довідки про заробітну плату за роботу у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 26 по 30 квітня 1986 року, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відмова відповідача щодо включення вказаних сум до довідки є неправомірною. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 27.07.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.