Справа № 823/3617/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3617/14 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Драч М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства імені Шевченка на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом прокурора Черкаського району до Черкаської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватне акціонерне товариство імені Шевченка про визнання незаконним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Черкаського району ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Черкаської районної державної адміністрації (далі - відповідача), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватне акціонерне товариство імені Шевченка про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 18.07.1996 р. № 320 «Про затвердження матеріалів справи по встановленню зовнішніх меж землекористування для підготовки та видачі державного акту на право постійного користування землею»;

- визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 18.07.1996 р. серії ЧР № 17-19, виданого Черкаському колективному сільськогосподарському рибопромисловому підприємству імені Шевченка.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 18.07.1996 р. серії ЧР № 17-19, виданого Черкаському колективному сільськогосподарському рибопромисловому підприємству імені Шевченка.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року позовну заяву в іншій частині вимог було залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року було скасовано зазначене рішення суду першої інстанції, а справу в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

16 квітня 2015 року відповідачем було подано заяву про визнання позовних вимог.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року було прийнято визнання відповідачем адміністративного позову і адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням приватне акціонерне товариство імені Шевченка подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню в частині про прийняття визнання відповідачем адміністративного позову, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Черкаське колективне сільськогосподарське рибопромислове підприємство ім. Шевченка набуло право постійного користування землями водного фонду загальною площею 710,21 га в межах Сагунівської сільської ради народних депутатів на підставі розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 18.07.1996 р. № 320 «Про затвердження матеріалів справи по встановленню зовнішніх меж землекористування для підготовки та видачі державного акту на право постійного користування землею» та акту на право постійного користування землею для сільськогосподарського використання від 05.08.1996 р. серії ЧР № 17-79.

Постановою Прокуратури Черкаського району від 22.09.2014 р. № 150-5021вих14 «Про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів» було призначено проведення перевірки, зокрема Черкаської районної державної адміністрації в частині дотриманням вимог Земельного кодексу України.

За результатами зазначеної перевірки прокуратурою було встановлено порушення відповідачем порядку надання та використання земельних ділянок, зайнятих ріками, озерами, водоймами, болотами, гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами у межах території Черкаського району, у зв'язку з чим Голові Черкаської РДА Омаргалієву К.С. було направлено подання від 18.10.2014 р. № 150-5707вих14 про усунення порушень вимог законодавства, причин та умов, що їм сприяли, з вимогами вжити заходів щодо скасування розпорядження від 18.07.1996 р. № 320.

29.10.2014 р. Черкаська РДА повідомила прокуратуру Черкаського району про відхилення зазначеного подання у зв'язку з тим, що РДА не наділена повноваженнями скасовувати прийняті нею розпорядження, що й стало підставою для звернення прокурора до суду з даним адміністративним позовом.

Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

16.04.2015 р. відповідач звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, заявлених прокурором.

Судова колегія встановила, що приймаючи визнання відповідачем адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що це не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, а задовольняючи адміністративний позов - з того, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження в нього були відсутні жодні правові підстави для передачі земель водного фонду Черкаському колективному сільськогосподарському рибопромисловому підприємству ім. Шевченка.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - ЗК України ), Постановою Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18.12.1990 р. № 563-ХІІ ( далі - Постанова № 563-ХІІ ), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку користування землями водного фонду» від 13.05.1996 р. № 502 ( далі - Порядок № 502 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 78 ЗК України закріплено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті ріками, озерами, водоймами, болотами, гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами, а також землі, виділені по берегах водойм під смуги відведення.

Згідно з ч. 4 ст. 59 ЗК України, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.

Статтею 79 ЗК України визначено, що землі водного фонду, що є в користуванні водогосподарських підприємств і організацій, можуть надаватися за рішенням районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів у тимчасове користування для сінокосіння і риборозведення.

Пунктом 5 Постановою № 563-ХІІ було визначено, що передачу земель у приватну та колективну власність, а також надання їх у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям у ході земельної реформи та закріплення їх прав власності або користування землею здійснювати в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 було встановлено, що постанова Верховної Ради України є підзаконним актом, тому в ній не можуть закріплюватися положення, якими встановлюється правовий режим власності на землю.

У п. 3 Порядку № 502 закріплено, у постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтримання їх у належному стані.

Отже, з наведених законодавчих положень вбачається, що законодавством чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було регламентовано можливість надання у постійне користування земель водного фонду виключно суб'єктам господарювання зі спеціальним правовим статусом, а саме: або водогосподарським спеціалізованим організаціям, або іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтримання їх у належному стані. Усі інші особи могли використовувати такі землі виключно на праві оренди, як було правильно встановлено судом першої інстанції.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що апелянт за організаційно-правовою формою - приватне акціонерне товариство, видами діяльності якого є вирощування зернових культур, бобових культу і насіння олійних культу, прісноводне рибальство та рибництво, оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі, роздрібна торгівля рибою / а.с. 107-108 /.

Жодних відомостей про те, чи є апелянт правонаступником Черкаського колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства ім. Шевченка та чи було це підприємство на момент прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження суб'єктом господарювання зі спеціальним правовим статусом і має апелянт такий правовий статус, у матеріалах справи не міститься.

Водночас, одним з основних доводів апеляційної скарги ПрАТ ім. Шевченка є те, що законодавством, чинним на час прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження, було передбачено можливість надання земель водного фонду в постійне користування спеціалізованим суб'єктам господарювання, як таке визначено у п. 5 Порядку № 502.

Виходячи з цього, при перевірці доводів апеляційної скарги та правильності рішення суду першої інстанції для повного і всебічного встановлення обставин цієї справи, зокрема щодо правового статусу Черкаського колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства ім. Шевченка на момент прийняття відповідачем спірного розпорядження, колегією суддів було постановлено ухвалу від 29 липня 2015 року про витребування в апелянта - ПрАТ ім. Шевченка оригіналу і належним чином завіреної копії статутних документів Черкаського колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства ім. Шевченка в редакції станом на 18.07.1996 р.

Копія зазначеної ухвали була надіслана апелянту рекомендованим зворотнім поштовим повідомленням на адресу, вказану ним в апеляційній скарзі, та доставлена до належного відділення поштового зв'язку, однак забрана апелянтом звідти не була / а.с. 203 /. При цьому, жодних повідомлень від апелянта про зміну адреси його місцезнаходження, відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 КАС України, на адресу суду не надходило, хоча такий обов'язок, згідно з вказаною нормою законодавства, покладено саме на осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, засоби телекомунікаційного зв'язку, вказані апелянтом в його апеляційній скарзі, виявились зміненими / а.с. 210 /, інших координат у матеріалах справи не міститься.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Отже, апелянтом не було виконано вимоги апеляційного суду та не надано жодних доказів, які б підтверджували зазначені вище доводи його апеляційної скарги, зокрема щодо правового статусу Черкаського колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства ім. Шевченка як спеціалізованого суб'єкта господарювання у розумінні п. 5 Порядку № 502, а рішення суду, відповідно до вимог ст. 159 КАС України, повинно бути законним, обґрунтованим і в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Більш того, апеляційний суд відзначає й те, що сам відповідач не заперечує неправомірність прийняття оскаржуваного розпорядження, а навпаки визнавши позовні вимоги прокурора, це підтверджує.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні будь-які правові підстави вважати, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законодавством України, а саме ст.ст. 59, 78, 79 ЗК України та п. 5 Порядку № 502, а отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про те, що позовна заява подана прокурором з пропуском строку звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС України, та підлягає залишенню без розгляду, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки це питання вже було вирішено в судовому порядку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та, виходячи з вимог ст. 200 КАС України, вважає, що рішення суду першої інстанції в частині про задоволення адміністративного позову підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги і вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було неправомірно прийнято визнання відповідачем адміністративного позову як таке, що не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, з огляду на наступне.

Так, у ч. 4 ст. 112 КАС України чітко визначено, що суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано імперативні умови, наявність яких унеможливлює прийняття судом визнання відповідачем позову: 1) якщо це суперечать закону; 2) якщо це порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи визнання відповідачем адміністративного позову, помилково не звернув увагу на те, що ПрАТ ім. Шевченка є третьою особою в цій справі, права та інтереси якої цим можуть бути порушені, і не вжив жодних заходів для з'ясування цього питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення в частині про прийняття визнання відповідачем адміністративного позову було порушено норми процесуального права, а саме ч.4 ст.112 КАС України, що призвело до неправильного вирішення цього питання та є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду в цій частині.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства імені Шевченка задовольнити частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року в частині про прийняття визнання відповідачем адміністративного позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у прийнятті визнання відповідачем адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства імені Шевченка - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року в частині про прийняття визнання відповідачем адміністративного позову - скасувати.

У задоволенні заяви Черкаської районної державної адміністрації про визнання адміністративного позову - відмовити.

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.