Справа № 6/117-2062(14/318-4319)
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 р. Справа № 9971/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Коваля Р.Й., Яворського І.О.,

при секретарі Дембіцькій Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області на постанову Господарського суду Тернопiльської області від 28 грудня 2009 року у справі № 6/117-2062/5022 за позовом ДП «Тернопільський облавтодор» в особі Філії «Монастириський райавтодор» до ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області, Монастириської міської ради Тернопільської області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2006 року ДП «Тернопільський облавтодор» в особі Філії «Монастириський райавтодор» звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області, Монастириської міської ради Тернопільської області, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.08.2006 року № 57.1./0, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з юридичних осіб за 2005 та 2006 роки в розмірі 2996,84 грн., в тому числі 1997,89 грн. за основним платежем та 998,95 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Господарського суду Тернопiльської області від 28 грудня 2009 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідно до положень ст. 5, 15 Закону України «Про плату за землю» обов'язок сплати земельного податку у землекористувачів обумовлений датою виникнення у них права користування земельною ділянкою. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється,а відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право користування земельною підтверджується відповідним актом. Зазначений акт одержано позивачем 27.04.2007 року на підставі рішення Монастириської міської ради від 05.04.2007 року № 203. Отже, на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у відповідача ОСОБА_1 МДПІ були відсутні законні підстави для нарахування земельного податку за користування позивачем земельною ділянкою площею 2,4137 га за період з січня 2005 року по червень 2006 року. Суд визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 МДПІ, що право позивача користування земельною ділянкою площею 2,4137 га у вказаний вище період, існувало на підставі рішення Монастириської міської ради від 09.09.2005 року № 408/1, яким позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, а також посилання податкового органу на обміри здійснені ПП «Геоцентр» на виконання договору між ним та позивачем від 17.10.2005 року та інші документи.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 МДПІ, вважає, що постанова прийнята при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на підставі рішення Монастириської міської ради від 08.12.2000 року № 195/2 Монастириському районному дорожньому державному підприємству, правонаступником якого є позивач, було надано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,72 га, за яку сплачувався земельний податок до 2005 року. Після реорганізації Монастириського районного дорожнього державного підприємства користування зазначеною земельною ділянкою не припинялось і її розмір не зменшувався, а переоформлення права користування земельною ділянкою повинне проводитись разом із реорганізацією підприємства. Будівлі та інше майно Монастириського райавтодору, знаходиться на даній земельній ділянці, а відповідно до законодавства при переході права власності на будівлю до особи переходить також право користування земельною ділянко, призначеною для обслуговування даної будівлі. Крім того, в розрахунку земельного податку за 2005 рік позивач як правовстановлюючий документ на земельну ділянку зазначає рішення Монастириської міської ради від 08.12.2000 року № 195/2, а за 2006 рік рішення Монастириської міської ради від 09.09.2005 року № 408/1, якими Монастириському районному дорожньому державному підприємству та Філії «Монастириський райавтодор» були надані в користування земельні ділянки площею відповідно 2,72 га та 2,41 га, однак позивач неправомірно вказав площу земельної ділянки, з якої сплачується податок 2,00 га та 1,0617 га.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, який, згідно із п. 2 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року № 15, включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про плату за землю» власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Порядок та підстави набуття і реалізації права власності на землю та права користування землею визначаються Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В силу вимог ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Як було достовірно встановлено судом першої інстанції, правовстановлюючі документи, за якими б у позивача виникло право користування земельною ділянкою, зокрема, у 2005 та 2006 роках, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади не оформлювались. В такому випадку оподаткуванню підлягала земельна ділянка, яка фактично перебувала в користуванні Філії «Монастириський райавтодор».

Тому позивач правомірно при визначенні площі та грошової оцінки земельної ділянки, за користування якою належало сплатити земельний податок в 2005 та 2006 роках, керувався довідками Монастириського районного відділу земельних ресурсів від 31.01.2005 року № 49 та від 27.01.2006 року № 77, згідно з якими площа земельної ділянки, яка перебувала в користуванні Філії «Монастириський райавтодор», становила 2,00 га та 1,0617 га відповідно /а.с. 24/.

Наведене підтверджується витягами із статистичної звітності (форма 6-зем) Монастириської міської ради по землекористувачах станом на 01.01.2005 року та 01.01.2006 року відповідно /а.с. 58, 59/.

ОСОБА_1 МДПІ не надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що позивач без наявності у нього правовстановлюючих документів, у 2005-2006 роках користувався земельною ділянкою у розмірі, зазначеному в рішеннях Монастириської міської ради від 08.12.2000 року № 195/2 та від 09.09.2005 року № 408/1, якими Монастириському районному дорожньому державному підприємству та Філії «Монастириський райавтодор» були надані в користування земельні ділянки площею відповідно 2,72 га та 2,41 га.

Посилання апелянта на лист ПП «Геоцентр» від 07.08.2006 року № 802 /а.с. 38/, в якому зазначено, що згідно геодезичної зйомки, здійсненої підприємством, площа земельної ділянки, що належить Філії «Монастириський райавтодор» по вул. Шевченка, 152а м. Монастириська становить 2,4137 га, є безпідставним, оскільки дана площа встановлена під час проведення робіт щодо виготовлення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки, який в подальшому підлягав затвердженню міською радою, а Державний акт на право постійного користування земельною ділянко площею 2,4137 га, розташованої по вул. Шевченка, 152а м. Монастириська був виданий ДП «Тернопільський облавтодор» 27.04.2007 року на підставі рішення Монастириської міської ради від 05.04.2007 року № 203.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 211, 212, 254 КАС України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Тернопiльської області від 28 грудня 2009 року у справі № 6/117-2062/5022 за позовом ДП «Тернопільський облавтодор» в особі Філії «Монастириський райавтодор» до ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області, Монастириської міської ради Тернопільської області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Вищого адміністративного суду України.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ Р.Й. КОВАЛЬ

ОСОБА_2