Справа № 2а-4707/09/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 89416/09

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Грущенко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу головного управління МВС України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління МВС України у Львівській області, третя особа начальник цього управління ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного управління МВС України у Львівській області, третя особа начальник цього управління ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді.

Позивач просив скасувати як незаконний наказ начальника головного управління МВС України у Львівській області ОСОБА_2 від 7.07.2009 року № 187- ос про звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ України в запас та поновити його на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського РВ Львівського міського управління головного управління МВС України у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2009 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника головного управління МВС України у Львівській області ОСОБА_2 від 7.07.2009 року № 187- ос про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за п. 64 підпунктом «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського РВ Львівського міського управління головного управління МВС України у Львівській області.

Постанову суду першої інстанції оскаржило головне управління МВС України у Львівській області, яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, порушивши норми матеріального права, не взяв до уваги, що позивач правомірно був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням на підставі рапорту самого позивача, внаслідок чого прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_1, який просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 проходив публічну службу в органах внутрішніх справ України у спеціальному званні капітана міліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського РВ Львівського міського управління головного управління МВС України у Львівській області.

Наказом начальника головного управління МВС України у Львівській області від 7.07.2009 року № 187 -ос ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ з підстав п. 64 підпункту «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства, звільнивши позивача зі служби без дотримання його вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з таких підстав.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 вказаного Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Пунктом 68 Положення, передбачено, що такі особи попереджають прямого начальника про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Встановивши, що 7.07.2009 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення за власним бажанням без зазначення дати звільнення, а наказом начальника головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 7.07.2009 року № 187- ос його звільнено зі служби на підставі підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що субєктом владних повноважень не дотримані вимоги пункту 68 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР щодо строків звільнення зі служби.

Положенням встановлено, що даті звільнення має передувати не менше трьох місяців з часу подачі рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням й не передбачено скорочення цього строку субєктом владних повноважень. Позивач того ж числа, 7.07.2009 року подав рапорт, яким відкликав попередній рапорт про звільнення за власним бажанням. Такий рапорт зареєстрований відповідачем 8.07.2009 року.

На рапорті позивача про звільнення за власним бажанням від 7.07.2009 року є виправлення дати проставлення віз начальників підрозділів про згоду на звільнення, що викликає сумніви про прийняття оскарженого наказу саме в день подачі рапорту, тобто 7.07.2009 року.

Крім того, звільнення працівника органу внутрішніх справ за власним бажанням можливе при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обовязків.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку, звільнивши позивача зі служби за власним бажанням, без встановлення поважних причин, що перешкоджали виконанню службових обовязків та до спливу встановленого Положенням строку, відповідач як субєкт владних повноважень діяв всупереч вимогам законодавства, тому таке звільнення позивача не можна визнати законним.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказів, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано задовольнив позов. За таких обставин підстав для скасування постанови суду колегія суддів не знаходить, а доводи апелянта щодо законності звільнення визнає такими, що на законність рішення суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу головного управління МВС України у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2009 року в справі № 2а-4707/09/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : М.П.Кушнерик

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 30.03.2012 року