Справа № 2а-2246/09
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 р. Справа № 84716/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Яворського І.О., Обрізка І.М.,

розглянувши в місті Львові в порядку письмового провадження апеляційну скаргу скарги управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2009 року у справі №2а-2246/09 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 19.02.2009 року звернувся до суду із адміністративним позовом, яким просив зобов»язати управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області нарахувати та виплатити в його користь не виплачене як дитині війни підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за 2008 рік.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2009 року позов задоволено частково. Зобов»язано управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії як дитині війни із урахуванням підвищення на 30% мінімального розміру пенсії за віком, згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування», право на яке надане ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги за апеляційною скаргою мотивує тим, що Законом України Про соціальний захист дітей війни не передбачено, який саме орган та з яких коштів повинен здійснювати виплату підвищення пенсії дітям війни, крім того, законодавством не визначено, з якого саме розміру мінімальної пенсії за віком слід визначати розмір підвищення до пенсії дітям війни.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не з»явилися, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а відтак, на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Задовольняючи частково вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивачу як дитині війни відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» пенсія повинна підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2005р. визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» в частині обмеження розміру підвищення пенсії дітям війни на 2008 рік

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у апеляційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, а відсутність бюджетного фінансування, на яку покликається відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Крім того, розмір мінімальної пенсії за віком, на 30% якої підвищується пенсія дітям війни, визначається відповідно до положень статті 62 Закону України «Про державний бюджет України» та статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Поряд з тим, в ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідач наполягав на застосуванні річного строку позовної давності, передбаченого ст.99 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції).

Враховуючи, що виникнення права позивача на перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни за 2008 рік пов»язане із рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р., яке було у встановленому законом порядку опубліковане, тому строк звернення до суду слід рахувати саме з цього часу і закінчився такий строк 22.05.2009 р.

Оскільки позивач звернувся до суду 19.02.2009р., то строк звернення до суду за 2008 рік ним не пропущено, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2009 року у справі №2а-2246/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ: І.О. ЯВОРСЬКИЙ

ОСОБА_2