Справа № 2а-1514/11
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 100020/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 19.01.2011р. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської обл. про визнання дій протиправними, зобовязання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії (в частині вимог), -

В С Т А Н О В И Л А:

13.01.2011р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати дії відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської обл. неправомірними щодо ненарахування йому підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі, встановленому ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 30.11.2011р.; зобовязати пенсійний орган здійснити йому перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 30.11.2010р., з урахуванням проведених раніше виплат; стягнути із відповідача на його користь понесені ним судові витрати по справі (а.с.3-6).

Оскаржуваною ухвалою судді від 19.01.2011р. заявлений позов у частині вимог про визнання дій неправомірними, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період до 12.07.2010р. включно залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду та відсутності належного клопотання його поновлення (а.с.13).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного залишення без розгляду позовної заяви (а.с.16-17).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду прийнято без обєктивного та детального дослідження доказів, що мають істотне значення для справи; обмеження прав апелянта мало місце через прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили; про належні виплати відповідні органи його не повідомляли, про рішення Конституційного Суду України з наведеного питання від довідався лише в грудні 2010 року із засобів масової інформації.

Також судом помилково не враховані вимоги ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які не передбачають будь-яких обмежень у виплаті пенсій.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для залишення заявлених позовних вимог без розгляду в порядку ст.100 КАС України визначено судом ту обставину, що позивачем не заявленого відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом, а відтак підстави для поновлення пропущеного строку є відсутніми.

Між тим, на думку колегії суддів, вірно приймаючи рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду через пропуск строку звернення до суду із розглядуваним позовом, суддя суду першої інстанції допустив помилкове застосування вимог процесуального закону, що стверджується наступним.

На момент звернення позивача до суду (13.01.2011р.) діяли приписи ст.99 КАС України в редакції Закону України від 07.07.2010р., згідно якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч.1 ст.102 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відсутність належних доказів щодо поважності пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом, колегія суддів приходить до висновку про правильність судового рішення щодо залишення поданої позовної заяви без розгляду, при цьому період залишених без розгляду вимог повинен складати з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно, з 22.05.2008р. до 12.07.2010р. включно (згідно сформульованих позовних вимог).

У частині наведених в апеляційній скарзі доводів про поважність причин пропуску строку звернення до суду колегія суддів враховує, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006р., офіційно опублікований в газетах «Урядовий кур'єр» № 244 від 22.12.2004р.; «Голос України» № 247 від 28.12.2004р.; «Офіційному віснику України», 2004, № 50 (31.12.2004) ст.3258; «Відомостях Верховної Ради України», 2005, № 4 (28.01.2005), ст.94.

У відповідності до ст.57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом. Тобто, всі нормативні акти оприлюднюються та є загальнодоступними.

Крім того, питання виплати щомісячного підвищення до пенсії дітям війни широко висвітлювалося у доступних засобах масової інформації.

Таким чином, позивач мав можливість ознайомитись з нормативно-правовими актами, знати про порушення своїх прав та своєчасно звернутися до суду за їх захистом. Оскільки позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення в суд з розглядуваним позовом, тому підстав для поновлення пропущеного строку в частині вимог за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно, з 22.05.2008р. до 12.07.2010р. включно, колегія суддів не вбачає.

Також хибними слід вважати покликання апелянта на приписи ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки приписами останніх встановлені строки виплати нарахованих, але не отриманих сум пенсій за минулий час; ці норми не поширюються на розглядувані правовідносини, а тому не можуть застосуватися судом під час розгляду цього спору.

Згідно п.2 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті прийняв рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду через пропуск строку звернення до суду, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, через що оскаржувану ухвалу слід змінити.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.2 ч.1 ст.199, п.1 ч.1 ст.201, п.2 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 19.01.2011р. про залишення без розгляду позовної заяви (в частині вимог) змінити.

Залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов'язання пенсійного органу нарахувати та виплатити недоплачену йому, як дитині війни, щомісячне підвищення до пенсії за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно, з 22.05.2008р. до 12.07.2010р. включно, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_3