Справа № 2а-2023/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 р. Справа № 17152/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

при секретарі судового засідання Поворознику Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести нарахування і виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 звернулися до суду з адміністративним позовом, у якому просили визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Володимирицькому районі Рівненської області (далі УПФ України у Володимирецькому районі) у перерахунку їх пенсій згідно із ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-XII) та зобовязати відповідача здійснити перерахунок і виплатити їм, з урахуванням фактично отриманих сум, основну та додаткову пенсію виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, обчисленої за правилами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законами України про Державний бюджет України, зокрема:

позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року;

позивачу ОСОБА_3 основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком за період з 27.06.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року;

позивачам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року;

позивачам ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_23 основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року;

позивачці ОСОБА_9 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 15.05.2009 року;

позивачці ОСОБА_10 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 08.12.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року;

позивачці ОСОБА_14 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 06.03.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року;

позивачам ОСОБА_16, ОСОБА_20 основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.05.2008 року;

позивачці ОСОБА_22 основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 02.08.2008 року;

позивачці ОСОБА_4 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.05.2008 року;

позивачу ОСОБА_21 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 26.05.2009 року, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 27.05.2009 року.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2009 року зазначений позов задоволено частково, визнано протиправною відмову УПФ України у Володимирецькому районі у проведенні перерахунку пенсії позивачів по інвалідності та зобовязано відповідача здійснити перерахунок і виплатити їм пенсію згідно із ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема:

позивачці ОСОБА_4 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 100 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачам ОСОБА_6, ОСОБА_2 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 100 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачу ОСОБА_3 за період з 27.06.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 100 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_9 починаючи з 15 травня 2009 року основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_14 за період з 06.03.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачам ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_23 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачу ОСОБА_21 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 26.05.2009 року основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком і починаючи з 27 травня 2009 року основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_22 починаючи з 02 липня 2008 року основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_10 за період з 08.12.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачу ОСОБА_17 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком, а починаючи з 01 жовтня 2009 року також і основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_16 починаючи з 22 травня 2008 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком, а починаючи з 12 жовтня 2009 року також і основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_19 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком, а починаючи з 27 вересня 2009 року також і основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_24 починаючи з 22 травня 2008 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком, а починаючи з 13 жовтня 2009 року також і основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум;

позивачці ОСОБА_5 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 100 % від розміру мінімальної пенсії за віком, а починаючи з 12 жовтня 2009 року також і основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу, з урахуванням фактично виплачених сум.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено представником позивачів ОСОБА_1 та відповідачем УПФ України у Володимирецькому районі.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2009 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_19, ОСОБА_16 та ОСОБА_5 скасувати та прийняти у цій частині нову постанову, якою задовольнити заявлені ними позовні вимоги у повному обсязі, зобовязавши відповідача здійснити перерахунок і виплатити їм пенсію згідно із ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством, зокрема, позивачці ОСОБА_16 починаючи з 22 травня 2008 року основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, позивачці ОСОБА_19 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і позивачці ОСОБА_5 за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зазначені позивачі є особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи I категорії, визнані інвалідами відповідної групи і з дня встановлення їм групи інвалідності до часу звернення до суду отримували державну пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи. Вважає, що впродовж спірного період у них не відбулося переходу на інший вид пенсії, а тому суд безпідставно обмежив їх право на перерахунок основної пенсії згідно із Законом № 796-XII.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України у Володимирецькому районі просить постанову у даній справі скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні вимог позивачів, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій, в тому числі пенсій, призначених згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просить врахувати, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією даного Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не Пенсійного фонду України. Стверджує, що пенсію позивачам правомірно було обчислено відповідно до положень ст. 54 Закону № 796-XII із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Незважаючи на те, що ці зміни Конституційним Судом України 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), Верховною Радою України не було прийнято рішення про відновлення дії вищевказаного Закону у редакції, чинній до внесення таких змін. Вказує на те, що при розрахунку розміру пенсії позивачів необхідно керуватися насамперед постановами КМ України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року. Крім того, просить взяти до уваги, що позивачі ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_24 та ОСОБА_5 у спірний період пенсії відповідно до Закону № 796-XII не отримували, а тому підстав для проведення її перерахунку немає. Наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, стверджуючи, що він пропущений позивачами без поважних причин.

Під час апеляційного розгляду справи представник позивачів ОСОБА_1 підтримав вимоги за своєю апеляційною скаргою та надав суду пояснення, аналогічні її змісту. Просить подану ним апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу УПФ України у Володимирецькому районі залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик апеляційного суду не зявилися, що згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких міркувань.

Частково задовольняючи вимоги позивачів, суд виходив із того, що вони є особами, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визнані інвалідами певної групи внаслідок захворювання, повязаного з цими наслідками, а тому відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають право на основну та додаткову пенсії, виходячи із кратного відношення до розміру мінімальної пенсії за віком згідно із положеннями вказаних статей залежно від встановленої кожному із них групи інвалідності.

Відповідачем УПФ України у Володимирецькому районі неправомірно та всупереч зазначеному Закону № 796-XII здійснено розрахунок пенсії позивачів з розміру 19,91 грн., установленого п. 2 постанови КМ України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України». З урахуванням загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при розрахунку державної та додаткової пенсії позивачів підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на підставі якого і має визначатися мінімальний розмір пенсії за віком.

Положеннями п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено редакцію ст. 54 Закону № 796-XII та обмежено право на отримання спірної пенсії, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Перерахунок основної і додаткової пенсії позивачів по інвалідності згідно із ст.ст. 50, 54 Законом № 796-XII слід провести виключно по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивачі є особами, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідними посвідченнями та згідно із наявних у матеріалах справи довідок визнані інвалідами внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їх віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами I групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, інвалідам II групи у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та інвалідам III групи у 50 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно із частиною ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів I групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим десяти, інвалідів II групи восьми та інвалідів III групи шести мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що залежно від встановленої групи інвалідності позивачі мають право на призначення основної пенсії в розмірі, не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком для інвалідів І групи, у розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком для інвалідів ІІ групи і не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком для інвалідів ІІІ групи.

Наявність такого права у позивачів є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, його права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру пенсій позивачів застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України» та постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року і № 654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень. Отже, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-XII, є неправомірним.

Колегія суддів визнає безпідставним покликання відповідачів на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги при вирішенні даного спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивача конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачам слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачів повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, слід вважати протиправною.

Крім того, вирішуючи вимоги позивачів щодо проведення перерахунку їх пенсії за 2008 рік, судом першої інстанції правильно враховано, що положеннями п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було змінено редакцію ст. 54 Закону № 796-XII та обмежено право на отримання спірної пенсії.

Зазначені положення Закону про Державний бюджет України визнані такими, що не відповідають Конституції України на підставі рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 тільки 22 травня 2008 року, із вказівкою на те, що дане рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин вимоги позивачів про зобовязання УПФ України у Володимирецькому районі провести перерахунок належної їм у 2008 році основної та додаткової пенсії виходячи з вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягають задоволенню починаючи з 22 травня 2008 року, що також правильно встановлено судом першої інстанції.

Разом із тим, при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було неповно зясовано фактичні обставини, що мають значення для справи.

Так, судом не було враховано те, що позивачі ОСОБА_16, ОСОБА_20 та ОСОБА_5 протягом спірного періоду не отримували основну державну пенсію на підставі положень ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач ОСОБА_17 отримував таку пенсію лише у період з 01.10.2009 року по 31.10.2009 року, а позивачка ОСОБА_19 у період з 01.01.2005 року по 24.09.2009 року та у подальшому починаючи з 01.12.2009 року.

Дані обставини є визначальними для вирішення позовних вимог щодо покладення обовязку на відповідача по проведенню перерахунку зазначеної пенсії, оскільки підставою для проведення такого перерахунку щодо основної (державної) пенсії, на переконання колегії суддів, є отримання її особою на підставі положень ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Вищевказані позивачі на власний розсуд обрали інший вид пенсії, а не пенсію по інвалідності, що призначається відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення їх позовних вимог у частині проведення перерахунку спірної пенсії у той період, коли вона їм фактично не виплачувалася.

При цьому колегія суддів помилковим врахування судом першої інстанції при вирішенні публічно-правового спору у цій справі заяв позивачів ОСОБА_16 від 12.10.2009 року (а.с. 126), ОСОБА_20 від 13.10.2009 року (а.с. 164), ОСОБА_5 від 12.10.2009 року (а.с. 36), ОСОБА_19 від 28.09.2009 року (а.с. 154) та ОСОБА_17 від 08.10.2009 року (а.с. 136) як заяв про переведення на пенсію по інвалідності чи про її призначення, оскільки не відповідає встановленій чинним законодавством формі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 у частині, що стосується перерахунку та виплати пенсії по інвалідності позивачки ОСОБА_19, підлягає частковому задоволенню, а саме за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 24.09.2009 року та починаючи з 01.12.2009 року.

Підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача в частині, що стосується позовних вимог ОСОБА_16 та ОСОБА_5, на переконання колегії суддів, немає, оскільки у спірний період вони не отримували пенсії відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII.

Покликання апелянта УПФ України у Володимирецькому районі на відсутність бюджетного фінансування спірних виплат, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Крім того, оскільки відповідач у ході судового розгляду справи не наполягав на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, підстав для його застосування на стадії апеляційного провадження, на думку колегії суддів, немає.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконання про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг сторін у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_19 та ОСОБА_17 про зобовязання УПФ України у Володимирецькому районі здійснити їм перерахунок пенсії з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених у ході апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2009 року у справі № 2а-2023/09 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_19 та ОСОБА_17 про зобовязання управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області здійснити перерахунок їх основної (державної) пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» скасувати та прийняти у цій частині нову постанову.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_19 відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 01 листопада 2006 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 24 вересня 2009 року та починаючи з 01 грудня 2009 року, з виплатою повязаної із цим заборгованості.

У задоволенні решти таких позовних вимог ОСОБА_19 відмовити.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_17 відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 01 жовтня по 31 жовтня 2009 року з виплатою повязаної із цим заборгованості.

У задоволенні решти таких позовних вимог ОСОБА_17 відмовити.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_16, ОСОБА_20 та ОСОБА_5 про перерахунок і виплату основної (державної) пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У решті постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 10 лютого 2011 року.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_25