Справа № 2а-3109/10
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 9386/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області про зобовязання провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дітям війни,

ВСТАНОВИЛА :

29 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області (далі УПФ України у м. Калуші) та зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок і виплату державної соціальної допомоги, як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за 2009 рік, за десять місяців 2010 року і до дати набрання рішенням суду законної сили.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2010 року визнано незаконними дії УПФ України у м. Калуші щодо відмови позивачу у перерахунку йому пенсії, як дитині війни, і зобовязано відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 29 травня 2010 року, з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в м. Калуші просить зазначену постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні вимог позивачу у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неврахування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що законодавство України не містить жодного нормативного акту, прийнятого на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про підвищення розміру пенсій дітей війни на 30 % мінімальної пенсії за віком та не врегульовує питання про те, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких коштів і джерел. Просить врахувати, що встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи вимоги позивача, суд виходив із того, що він належать до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітей війни, а тому має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Таким чином, керуючись ч. 2 ст. 99 КАС України, яка встановлює шестимісячний строк, звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, відмова УПФ України у м. Калуші у проведенні нарахування і виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії починаючи з 29 травня 2010 року є протиправною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Безспірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення виплачуваної йому відповідачем пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку апеляційного суду, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційних гарантій та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність вимог ОСОБА_1 у частині визнання відмови відповідача протиправною у підвищенні розміру його пенсії, як дитині війни, на 30 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 29 травня 2010 року та правомірність задоволення цих вимог судом першої інстанції.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 здійснює Пенсійний фонд України в особі управління у м. Калуші Івано-Франківської області, обовязок щодо нарахування і виплати йому спірної доплати судом першої інстанції правильно покладено на відповідача у справі.

Правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність оскаржуваної постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Калуші Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2010 року у справі № 2а-3109/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П. Сапіга

ОСОБА_2