Справа № 552/3674/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 р.Справа № 552/3674/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2015р. по справі № 552/3674/15-а

за позовом ОСОБА_1

до УДАІ УМВС України в Полтавській області

про визнання дії працівників ДАІ протиправними та зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИЛА

30 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача УДАІ УМВС України в Полтавській області, в якому просив суд : визнати незаконними дії працівників ДАІ по вилученню посвідчення водія ОСОБА_1, що мали місце 15.11.2014 року по вул. Харківське шосе в м. Полтаві; зобов'язати Управліня ДАІ УМВС України в Полтавській області повернути вилучене посвідчення водія ОСОБА_1

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2015 року по справі № 552/3674/15-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Полтавській області про визнання дії працівників ДАІ протиправними та зобов'язання вчинення певних дій відмовлено за безпідставністю.

Позивач, не погодившись із вказано постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2015 року по справі № 552/3674/15-а скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачем не надано доказів проінформованості позивача про наявність постанови Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року та ухилення позивача ОСОБА_1 від здачі посвідчення на право керування транспортними засобами, а відтак, вилучення посвідчення водія у позивача 15.11.2014 року по вул.. Харківське шосе в м. Полтаві працівником ДАІ є незаконним.

Представник відповідача в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що відповідач при вчиненні дій щодо вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, наказом МВС України від 07.12.2009 року № 515, постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 17.12.2008 року, правомірно та обґрунтовано, оскільки позивач вчинив правопорушення, за яке Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено тимчасове вилучення водія. А оскільки позивач згідно з постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року був позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки та обліковується у базах даних таким, що ухиляється від здачі посвідчення водія, у відповідача відсутні підстави для повернення цього посвідчення ОСОБА_1

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2006 року о 07 годині 35 хвилині ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в селі Демидівка, Решетилівського району, Полтавської області, перебував у стані алкогольного сп'яніння, порушив пункт 2.9 (а) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП. Вину визнав. Вина ОСОБА_1 підтверджується даними адміністративного протоколу №028262 від 25.02.2006 року.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 21.04.2006 року (а.с.7) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки без вилучення транспортного засобу.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 12.12.2014 року (а.с.14) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. на користь держави.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 26.02.2015 року (а.с.15) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та призначено адміністративному стягненню у вигляді адміністративного арешту на строк 10 діб без оплатного вилучення транспортного засобу. Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось позивачем по справі, посвідчення водія у ОСОБА_1 було вилучено 15.11.2014 року.

Не погодившись з діями відповідача щодо вилучення посвідчення водія, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх оскарження та зобов'язання відповідача повернути вилучене посвідчення водія ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичною підставою для вилучення посвідчення водія ОСОБА_1 слугувало затримання останнього працівниками ДАІ 15.11.2014 року, в ході якого було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та за результатами якого на позивача постановою Київського районного суду м. Полтави було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.14).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Процедуру тимчасового вилучення посвідчення водія і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення на час виникнення спірних відносин було регламентовано Порядком тимчасового вилучення посвідчення водія і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1086 (далі по тексту - Порядок № 1086), Інструкцією з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 року № 111.

У відповідності до п.3 Порядку № 1086 посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

У разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі (п.4 Порядку № 1086).

До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили уповноважена особа видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. Форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС (п.5 Порядку № 1086).

Матеріалами справи підтверджено, і не заперечується позивачем по справі, що 15.11.2014 року ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно зі ст.130 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб - накладення штрафу від в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою на водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою на водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до десяти років з оплатним вилученням транспортного засобу і на інших осіб - адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу.

Як встановлено статтею 265-1 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.15.1.3 п.15.1 Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 року № 111 при порушенні учасником дорожнього руху ПДР працівник підрозділу ДПС, зокрема, тимчасово вилучає посвідчення водія у випадках, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Постановою Київського районного суду м.Полтави від 12.12.2014 року (а.с.14) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. на користь держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що працівниками відповідача правомірно було здійснено тимчасове вилучення посвідчення водія ОСОБА_1 у зв'язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Крім того, колегія суддів вказує, що відповідно до п.15.4 Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 року № 111 у разі надання посвідчення водія особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, уживаються заходи щодо доставляння цієї особи до підрозділу Державтоінспекції МВС, де начальником органу внутрішніх справ, начальником або заступником начальника відділення (відділу, управління), командиром або заступником командира окремого підрозділу ДПС Державтоінспекції МВС здійснюється вилучення цього посвідчення.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.02.2006 року прапорщиком ДПС Тацій О.Л. відносно ОСОБА_1 було складено протокол серії АЖ № 028262 за ч.2 ст.130 КУпАП, яким зафіксовано факт керування позивачем автомобілем у стані алкогольного сп'яніння (а.с.6).

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року по справі № 3-3123/06 визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки без вилучення транспортного засобу (а.с.7).

Вищенаведені обставини були з'ясовані відповідачем після перевірки інформації по базах даних ДАІ та встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів на 2 роки та вважається таким, що ухиляється від добровільної здачі посвідчення.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 29.01.2015 року на позивача було повторно складено адміністративний протокол за керування ним транспортним засобом повторно протягом року в стані алкогольного сп'яніння.

За результатами розгляду вказаного протоколу, як зазначалось вище, постановою Київського районного суду м. Полтави від 26.02.2015 року було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 10 діб без оплатного вилучення транспортного засобу (а.с.15).

Слід відмітити, що позивачем 08.04.2015 року була подана апеляційна скарга на постанову Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року по справі № 3-3123/06, однак, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 05.05.2015 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року залишено без задоволення.

У відповідності до п.6 Порядку № 1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві:

за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений законом строк справу про адміністративне правопорушення;

після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення або подання до підрозділу Державтоінспекції копії постанови суду про закриття справи (крім випадків, коли справу про адміністративне правопорушення за тим самим фактом закрито у зв'язку з передачею матеріалів прокурору або органу досудового розслідування);

у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом та успішного складення в Державтоінспекції теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.1 ст.321 КУпАП водії транспортних засобів вважають позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року була виконана лише 18.03.2015 року, позивач свого посвідчення водія до УДАІ УМВС України в Полтавській області добровільно не здав, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутні підстави для повернення вилученого посвідчення ОСОБА_1 до закінчення терміну позбавлення права керування та успішної здачі ОСОБА_1 іспиту з ПДР в органах ДАІ.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на необізнаність із постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року, позбавлення його права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки та про необхідність здачі водійського посвідчення, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту протоколу серія АЖ №028262 про адміністративне правопорушення від 25.02.2006 (а.с.6), останній містить відмітку про те, що справа буде розглядатись Київським районним судом м.Полтави, протокол підписаний позивачем, що позивачем не заперечується.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2007 року та 28.05.2008 року на адресу ОСОБА_1 відповідачем направлялись повідомлення про необхідність виконання постанови суду та здачі посвідчення, однак, вказані повідомлення були залишені позивачем без належного реагування.

У відповідності до ч.2 ст.71 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційним судом Полтавської області у постанові від 15.05.2015 року, прийнятій за результатами апеляційного оскарження постанови Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року, констатовано, що ОСОБА_1 раніше згідно постанови судді від 28.05.2005 року вже був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та притягнутий до відповідальності, тому процесуальна процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення судом була йому відома.

Крім того, судом апеляційної інстанції у постанові від 15.05.2015 року зазначено, що в матеріалах справи наявні 2 розписки про виклик ОСОБА_1 до суду для розгляду справи, в тому числі на 21.04.2006 року, яка направлена з повідомленням. Проте повістка на вказану дату, яка була направлена за місцем проживання позивача, що не змінилась і на даний час, не була вручена та повернута до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Разом з тим, як вказано судом апеляційної інстанції, відповідно до правил надання послуг поштового зв'язку особа, яка не отримала повістку, направлену з поштовим повідомленням, необхідно вважати належним чином повідомленою.

З огляду на викладене, Апеляційний суд Полтавської області дійшов висновку про те, що твердження апелянта про неповідомлення його про судове засідання.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що з моменту складення протоколу від 25.02.2006 року та винесення постанови Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року пройшло більше 9 років, і позивач раніше притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про необізнаність зі змістом постанови Київського районного суду м. Полтави та необхідність здачі посвідчення водія.

При цьому, слід відмітити, що посвідчення водія ОСОБА_1 у відповідності до ст.265-1 КУпАП, пп.15.1.3 п.15.1 Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 року № 111, підлягало тимчасовому вилученню у зв'язку зі скоєнням ним 15.11.2014 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від наявності або відсутності постанови Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2006 року.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при вчиненні дій щодо вилучення посвідчення водія ОСОБА_1 15.11.2014 року, діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання цих дій незаконними та зобов'язання відповідача повернути вилучене посвідчення позивачеві.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, , 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198 ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2015р. по справі № 552/3674/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 01.09.2015 р.