Справа № 750/5031/15-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №750/5031/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.03.2015 № 74.01/05-4759 (з урахуванням уточнення позовних вимог).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Соціалістичної Республіки Вєтнам, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_1, виданого 28.11.2011 року та перекладом паспорту, зробленого перекладачем центру іноземних мов, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу від 19.05.2015 року за №1548 (а.с.7-8).

Рішенням УГІРФО УМВС України в Чернігівській області від 22.06.2012 року №6/3197 на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання (а.с.89).

Відповідачем була проведена перевірка матеріалів справ про продовження строку перебування на території України ОСОБА_2, ОСОБА_3, результати якої оформлено висновком від 20.11.2014 року, яким встановлено, що при підготовці вказаних матеріалів старшим інспектором ОСОБА_4 (з перевищенням повноважень) було допущено порушення вимог п.1 ст.6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, що виразилось у наступному: не встановлена дата останнього в'їзду іноземця в Україну; відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа, засвідчений в установленому законодавством порядку; не надано підтверджуючого документу родинного зв'язку між батьком та дитиною.

19.03.2015 УДМС України в Чернігівській області на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» №2491-III прийнято рішення №74.01/05-4759, яким громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батьком громадян України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №6 від 29.07.2015 (а.с.124-125), та що визнається належним доказом в розумінні ст.70 КАС України.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені ст.12 Закону №2491-III, якою передбачено такі випадки, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як видно з матеріалів справи, підставою для скасування дозволу ОСОБА_2 на імміграцію в Україну, було те, що при підготовці документів на продовження строку перебування посадовими особами ГІРФО УМВС в Чернігівській області (з перевищенням повноважень) було допущено порушення процедури, а саме вимог п.1 ст.6 Порядку №150. Між тим, доказів притягнення до відповідальності посадових осіб ГІРФО УМВС в Чернігівській області за даним фактом відповідачем суду не надано.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача як на підставу скасування дозволу на імміграцію п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», оскільки такої підстави для скасування дозволу на імміграцію як порушення процедури посадовими особами (з перевищенням повноважень) при підготовці документів на продовження строку перебування позивача в Україні, законодавчими приписами не передбачено.

УДМС України в Чернігівській області не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження того, що під час перебування ОСОБА_2 на території України мали місце інші обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію, передбачені п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Колегія суддів зауважує, що позивачу на законних підставах надано дозвіл на імміграцію від 22.06.2012 №6/3197, що підтверджує законність постійного проживання на території України, та законність перебування іноземця на території України, у законодавчо встановленому порядку в означений період часу, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію були відсутні. Вказане підтверджується висновком про надання дозволу на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання провідного спеціаліста сектору імміграційної роботи управління ГІРФО УМВС України в Чернігівській області від 22.06.2012 № 6/3197 (а.с.88).

Пунктами 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію».

Відтак, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. Всупереч вказаному, відповідачем не надано будь-яких доказів направлення позивачу запрошення для надання пояснень та відповідних документів, та з'ясування усіх обставин.

Крім того, висновок відповідача не містить обґрунтування того, що вивчались обставини наявності у позивача, дітей, які народились в Україні, права набуття громадянства України, тривалість терміну перебування дітей в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі негативні наслідки якщо діти мають розлучатись з батьком.

Колегія суддів зауважує, що позивач має двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні та потребують його допомоги, з урахуванням чого, прийняте відповідачем рішення, на переконання суду, порушує не лише права позивача, але й права та інтереси його неповнолітніх дітей.

Відповідно, вимушений виїзд позивача з території України може позбавити дітей батьківської турботи, що є порушенням інтересів неповнолітніх дітей. А в силу приписів ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Законом України «Про охорону дитинства» забезпечено охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет, з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, визначено відповідно до ст.ст. 8, 11, 14 якого, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу приписів ч.1 ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що обставини, на які посилається відповідач у висновку не є підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, вказані доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, а оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.03.2015 № 74.01/05-4759 є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій, та не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 30.07.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.