Справа № 2а-252/10
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 р. Справа № 35752/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області на постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області (далі УПФ України в Камінь-Каширському районі) у проведенні їй перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-XII) та зобовязати відповідача починаючи з 12 травня 1998 року, за винятком періоду з 01 січня по 22 травня 2008 року, здійснити їй, як інваліду I групи, перерахунок основної пенсії з розрахунку шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, виходячи з її розміру у 100 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої згідно із ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 у частині перерахунку її пенсії за період з 12 травня 1998 року по 03 квітня 2010 року (за винятком періоду з 01 січня по 22 травня 2008 року) залишено без розгляду у звязку із пропуском нею строку звернення до адміністративного суду.

Постановою цього ж суду від 15 жовтня 2010 року вищевказаний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність УПФ України в Камінь-Каширському районі щодо ненарахування та невиплати позивачці додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязано відповідача провести їй нарахування і виплату такої пенсії у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком за період з 04 квітня по 15 жовтня 2010 року з урахуванням вже виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в Камінь-Каширському районі просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні заявленого ОСОБА_1 адміністративного позову, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій, в тому числі пенсій, призначених згідно із Законом № 796-XII. Просить врахувати, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією даного Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не Пенсійного фонду України. Стверджує, що пенсію позивачці правомірно було обчислено відповідно до положень ст. 54 Закону № 796-XII із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Вказує на те, що при розрахунку розміру додаткової пенсії ОСОБА_1 необхідно керуватися насамперед постановами КМ України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив із того, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, визнана інвалідом І групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до ст. 50 Закону № 796-XII має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, розрахунок якої необхідно проводити виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідачем УПФ України в Камінь-Каширському районі неправомірно та всупереч зазначеному Закону № 796-XII розрахунок пенсії позивачки здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Тому, з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при розрахунку додаткової пенсії позивачки підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на підставі якого і має визначатися мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування вказаної величини мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших, повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством України не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 згідно із ст. 50 Закону № 796-XII слід провести за період з 04.04.2010 року по дату постановлення судом рішення, тобто по 15.10.2010 року, у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки починаючи з жовтня 2008 року позивачка отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», її позовні вимоги про перерахунок пенсії по інвалідності задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та є правильними.

Встановлено, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та визнана інвалідом І групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено редакції ст. 50 вищевказаного Закону та обмежено право на отримання спірної пенсії, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність адміністративного позову ОСОБА_1 в частині зобовязання УПФ України в Камінь-Каширському районі провести перерахунок і виплату належної їй додаткової пенсії виходячи з положень ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 04 квітня по 15 жовтня 2010 року, що правильно вирішено судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір заробітної плати, мінімальний розмір пенсії за віком, неоподатковуваний мінімум доходів громадян, розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів приходить до переконання, що законодавством України Кабінету Міністрів України не надано повноважень щодо встановлення розміру мінімальної пенсії за віком або по встановленню в абсолютних цифрах розмірів соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної пенсії за віком або розміру мінімальної заробітної плати. Встановлюючи у постановах № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року вищезазначений субєкт владних повноважень вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не уповноважений Законом № 796-XII зменшувати закріплені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій.

У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень. Тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-XII, є неправомірним і безпідставним.

Крім того, з статей 50 та 54 Закону № 796-XII випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачці слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок додаткової пенсії позивачки повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова УПФ України в Камінь-Каширському районі у проведенні такого перерахунку у разі встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.

Відтак колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції було повно і правильно встановлено фактичні обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апелянта не спростовують висновків суду, а тому подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2010 року у справі № 2а-252/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_2