Справа № 2а-1970/3432/11
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року Справа № 20031/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління державного казначейства у Підволочиському районі Тернопільської області, Державної податкової інспекції в Підволочиському районі Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державного казначейства у Підволочиському районі Тернопільської області (надалі - УДКУ у Підволочиському районі Тернопільської області), Державної податкової інспекції в Підволочиському районі Тернопільської області (надалі - ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області) в якому просив:

визнати дії УДКУ у Підволочиському районі Тернопільської області щодо розподілу коштів, які надійшли за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011р. в сумі 64,50 грн., № ПН68529 від 15.02.2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200 - протиправними;

зобов'язати УДКУ у Підволочиському районі Тернопільської області отримані кошти, за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011 р. в сумі 64,50 грн. № ПН68529 від 15.02 2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200 і в подальшому розподілені, - перенести в повному обсязі на рахунки, відкриті для сплати єдиного податку з фізичних осіб згідно з чинною бюджетною класифікацією;

визнати дії ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області щодо надсилання податкової вимоги № 134 від 01.06.2011 р. - протиправними;

зобов'язати ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області виключити з картки особового рахунку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відомості про податковий борг, який виник у зв'язку зі сплатою податку з фізичних осіб за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011 р. в сумі 64,50 грн., № ПН68529 від 15.02.2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є фізичною особою - підприємцем, який використовує спрощену систему оподаткування. Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 року № 507 сплачував єдиний податок за лютий-березень 2011 року в розмірі 43% від 150 грн., тобто по 64,50 грн. за місяць. Сплата податку здійснювалася на відкритий на той час рахунок за кодом бюджетної класифікації 16050200. У березні позивач дізнався про зміну рахунків для сплати єдиного податку, після чого почав сплачувати за новими реквізитами, однак у липні 2011 року отримав податкову вимогу № 134 від 01.06.2011 року, згідно з якою у нього наявний податковий борг з єдиного податку, нарахованого до 01.01.2011 року в розмірі 21,00 грн. та 0,41 грн. з пені. Також у нього наявний податковий борг з єдиного податку, нарахованого після 01.01.2011 р. в розмірі 65,38 грн. та з пені в розмірі 0,37 грн. Вказаний борг виник у зв'язку з тим, що Державною казначейською службою нові рахунки для зарахування сум єдиного податку не були відкриті, а відповідні кошти до 07.02.2011 р. продовжували сплачуватися на відповідні розподільчі рахунки, відкриті за кодом бюджетної класифікації 16050200. Крім того, з січня 2011 року позивач, сплачував на рахунок органу Пенсійного фонду України єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в складі якого сплачується і 57% єдиного податку, які до 01.01.2011 р. підлягали розподілу Державним казначейством України до органу Пенсійного фонду України. Таким чином, на думку позивача, протиправними діями відповідачів створена ситуація, коли позивач фактично подвійно сплатив кошти до органу Пенсійного фонду України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вимога позивача щодо зобов'язання УДКУ у Підволочиському районі Тернопільської області перенести кошти на рахунки, відкриті для сплати єдиного податку з фізичних осіб не передбачена чинним законодавством, а тому не може бути виконаною відповідачем. Крім того, ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області, при винесенні податкової вимоги, діяла відповідно до чинного законодавства України, однак позивач не скористався правом оскарження даної податкової вимоги у визначеному Законом порядку.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання представників осіб, що беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

За 2010-2011 роки ставка єдиного податку на обраний підприємцем вид діяльності становила 150,00 грн.

У зв'язку з набранням чинності 01.01.2011 року постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1196, ФОП ОСОБА_1 у січні- лютому 2011 року сплачував єдиний податок у розмірі 43 % від 150,00 грн - 64,50 грн на рахунок за кодом бюджетної класифікації 16050200.

З березня 2011 року і надалі у зв'язку зі зміною рахунків ФОП ОСОБА_1 сплачував єдиний податок на рахунок за кодом бюджетної класифікації 18050400.

01.06.2011 ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області складено податкову вимогу № 134 , якою визначено суму податкового боргу по 18050200 (єдиний податок з фізичних осіб, нарахований до 1 січня 2011 року) у сумі 21,41 грн. з датою виникнення 21.01.2011 року та суму податкового боргу по 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) у сумі 65,75 грн. з датою виникнення 21.03.2011 року.

Беручи до уваги наведені вище обставини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції викладеному в оскаржуваній постанові та вважає, що позивачем своєчасно і в повному обсязі проведено сплату єдиного податку з фізичних осіб, що стверджується наявними у справі платіжними дорученнями та зарахуванням коштів на відповідні рахунки.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З 01 січня 2011 року в Україні встановлено новий порядок сплати суб'єктами малого підприємництва єдиного податку.

Підпунктами 2 і 3 пункту 1 підрозділу 8 Розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України встановлено, що нарахування, обчислення та сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюється суб'єктами малого підприємництва, які сплачують єдиний податок відповідно до Указу Президента від 3 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Єдиний податок сплачується на рахунок відповідного бюджету в розмірі частини єдиного податку, що підлягає перерахуванню до цих бюджетів відповідно до норм Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (крім єдиного податку, який сплачується у січні 2011 року за останній звітний (податковий) період 2010 року). При цьому розподіл коштів єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або до Пенсійного фонду України Державним казначейством України не здійснюється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1196 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року №507», яка набрала чинності з 1 січня 2011 року, викладено пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727» у новій редакції.

Згідно із пунктом 6 зазначеної постанови КМУ, розподіл сплачених суб'єктом малого підприємництва сум єдиного податку Державною казначейською службою не здійснюється. Суб'єкт малого підприємництва сплачує 43 відсотки нарахованого єдиного податку на рахунки відповідного бюджету; 57 відсотків нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду України як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В силу п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи слідує, що за період січень - лютий 2011 року сплата єдиного та фіксованого податку здійснена ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відтак, колегія суддів вважає, що твердження ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області про те, що розподіл єдиного податку проведено відповідно до порядку, який діяв до 01.01.2011 року, оскільки нові рахунки для зарахування сум єдиного та фіксованого податків в органах ДКУ відкрито 07.02.2011 року є безпідставними і неправомірно прийнято судом першої інстанції до уваги.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що дії УДКУ у Підволочиському районі Тернопільської області щодо розподілення вже розподілених коштів, сплачених позивачем як єдиний податок з фізичних осіб, які надійшли за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011р. в сумі 64,50 грн., № ПН68529 від 15.02.2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200, є протиправними.

Крім того, сплата єдиного податку позивачем за спірний період підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Поряд з тим, стосовно позовних вимог про зобов'язання УДКУ у Підволочиському районі Тернопільської області отримані кошти, за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011 р. в сумі 64,50 грн. № ПН68529 від 15.02 2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200 і в подальшому розподілені, - перенести у повному обсязі на рахунки, відкриті для сплати єдиного податку з фізичних осіб згідно з чинною бюджетною класифікацією, то колегія суддів зазначає, що така є безпідставною, оскільки чинним законодавством не передбачено таких повноважень у Державного казначейства України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області щодо надсилання податкової вимоги № 134 від 01.06.2011 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.

Відповідно до п. 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Податкова вимога надсилається платнику податків органом державної податкової служби в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, що встановлено ч. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України.

Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення згідно з п. 59.4. ст. 59 Податкового кодексу України.

На виконання вимог податкового законодавства відповідачем згідно ст.59 було вжито заходів щодо стягнення податкового боргу з позивача ,а саме, направлена податкова вимога № 134 від 01.06.2011 року, яка була вручена 01.06.2011 року Балабан Н.М. у відповідності до наданої їй довіреності від 21.07.2009 року, зареєстрованої у реєстрі за № 3402, згідно із якою вона має право отримувати документи, довідки, розписуватись від імені ФОП ОСОБА_1

Поряд з тим, з матеріалів слідує та не заперечується сторонами, що на час розгляду справи в суді першої інстанції податковий борг ФОП ОСОБА_1 погашено добровільно та податкова вимога № 134 від 01.06.2011 року відкликана.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання протиправними дій ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області щодо надсилання податкової вимоги.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ДПІ в Підволочиському районі Тернопільської області виключити з картки особового рахунку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відомості про податковий борг, який виник у зв'язку зі сплатою податку з фізичних осіб за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011 р. в сумі 64,50 грн., № ПН68529 від 15.02.2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200, то колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність з огляду на те, що на момент розгляду справи суду не надано доказів того, що сума грошового зобов'язання визначена податковою вимогою, рахуються в обліковій картці позивача як податковий борг.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, його висновок не відповідає обставинам справи, було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і суд не з'ясував всіх обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2а-3432/11/1970 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління державного казначейства у Підволочиському районі Тернопільської області щодо розподілу коштів, які надійшли за квитанціями № ПН37496 від 14.01.2011р. в сумі 64,50 грн., № ПН68529 від 15.02.2011 р. в сумі 64,50 грн. на рахунок 0435 за кодом бюджетної класифікації 16050200 - протиправними.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: О.Б. Заверуха О.М. Гінда В.Я. Качмар