Справа № 2-2904/07
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 р. Справа № 37372/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Любашевського В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у справі № 2-а-2904/07 за її позовом до управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобовязати відповідача управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова (далі УПФУ у Личаківському р-ні) перерахувати її пенсію відповідно до законодавства України, покликаючись на те, що при призначенні їй пенсії було неправильно враховано співвідношення російського рубля до української гривні та неврахований середньомісячний заробіток за 1996-1997 роки під час роботи у Російській Федерації у кооперативі Беркут.

Оскаржуваною постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у справі № 2-а-2904/07 у задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю вимог.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці призначено пенсію згідно із вимогами Закону України Про пенсійне забезпечення . Для обчислення пенсії враховано заробіток з 01.01.1991 року по 30.06.1995 року, оскільки із 01.07.1995 року по 30.09.1996 року та з 01.04.1997 року по 10.12.1997 року заробітна плата у кооперативі Беркут, де працювала позивачка, їй не нараховувалася, внески до Пенсійного фонду Російської Федерації не сплачувалися, а отже на час звернення позивачки до органів Пенсійного фонду України розмір її пенсії було обраховано вірно.

Крім того, судом було зроблено висновок про відсутність підстав для зобовязання відповідача брати до уваги періоди роботи позивачки у районах Крайньої Півночі за відсутності у неї відповідних документів, що підтверджують право на пільги.

Одночасно суд першої інстанції вважав, що на момент призначення пенсії позивачці відповідачем було вірно визначено індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії у перерахунку заробітку позивачки, отриманого у російських рублях, до гривні.

Позивачка ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі просить зазначену постанову суду скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. У обґрунтування своїх вимог покликається на те, що судове рішення не ґрунтується на матеріалах справи та діючому пенсійного законодавстві, оскільки суд не взяв до уваги лист головного управління Пенсійного фонду України від 22.05.2005 року № 561/П-20, з якого вбачається, що кооператив Беркут зареєстрований у Пенсійному фонді м. Мегіон 27.09.1991 року та сплачував страхові внески з 01.01.1991 року по 30.06.1995 року та з 01.10.1996 року по 30.03.1997 року.

Крім того, судом не було взято до уваги положення пункту 43 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють у районах Крайньої Півночі і місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого Держкомпраці та президією ВЦРПС 11 березня 1960 року, згідно якої при призначенні пенсії за віком та по інвалідності за період роботи з 1 березня 1960 року один рік роботи зараховується за один рік і шість місяців, що відповідає її випадку, оскільки такі пільги надаються працівникам, які уклали трудові договори про роботу у цих районах на пять років, а трудовий договір ОСОБА_1 був укладений 10 вересня 1986 року і пролонговувався постійно, що судом враховано не було, як і не було враховано записів у трудовій книжці, яка є відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Одночасно звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не була взята до уваги довідка про одержану заробітну плату за періоди роботи у районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, та проігноровано положення статті 65 Закону України Про пенсійне забезпечення .

Також судом, на думку апелянта, не було належним чином враховано зміну номінальної вартості російських грошових знаків у співвідношенні 1000:1 з 01.08.1998 року.

УПФУ у Личаківському р-ні подало апеляційному суду письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1, у яких просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року пенсійне забезпечення громадян держав учасниць Угоди здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаття 3 цієї ж Угоди передбачає, що всі витрати, повязані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення, взаємні розрахунки не проводяться, а відповідно до статті 6 Угоди призначення пенсії проводиться за місцем проживання, для визначення право на пенсію враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться із заробітку(доходу) за періоди роботи, які зараховуються до страхового стажу. У випадку, коли у державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається із офіційно установленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до вимог статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах незалежно від характеру й тривалості роботи.

Згідно із положеннями статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення у заробіток для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці.

УПФУ у Личаківському р-ні не включило заробіток за період з 01.07.1995 року по 31.12.1996 року, оскільки згідно із відповіддю головного уповноваженого відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по м. Мегіон від 03.04.2000 року № 01-199 за вказаний період начислення заробітної плати в будівельно-монтажному кооперативі Беркут ( м. Мегіон, Російська Федерація) не проводилося та страхові внески не сплачувалися.

Щодо вимог про зарахування періоду роботи з 01 березня 1960 року з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, то таких вимог позивачка ОСОБА_1 при розгляді у суді першої інстанції не заявляла, хоча дана обставина УПФУ у Личаківському р-ні була врахована при розрахунку її страхового стажу.

Крім того, позивачці ОСОБА_1 було проведено деномінацію заробітку у співвідношенні 1000:1 відповідно до указу Президента Російської Федерації від 04.08.1997 року № 822.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у справі № 2-а-2904/07 без змін.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 жовтня 2010 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова про перерахунок пенсії скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Суд касаційної інстанції покликався на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року без змін, не перевірив законність цієї постанови в частині вимог позивача щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням її роботи в районах Крайньої Півночі, посилаючись на те, що в позовній заяві вказані вимоги позивачем не зазначались. З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги, які не були заявлені позивачем у суді першої інстанції не можуть бути переглянуті судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погодилась з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони є помилковими та такими, що не відповідають матеріалам справи, об'єму позовних вимог ОСОБА_1, зазначених у позовній заяві та досліджених судом першої інстанції, який розглядав її вимоги щодо не зарахування до трудового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі та постановив рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

З позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 3) вбачається, що її вимоги до відповідача зводилися до необхідності проведення перерахунку пенсії через неправильне врахування УПФУ у Личаківському р-ні співвідношення російського рубля до української гривні, а також неврахування заробітку за 1996-1997 року у кооперативі Беркут, а також по невірне визначення відповідачем стажу її роботи через неврахування пільгового обрахування стажу за періоди роботи у районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки у період з 01.07.1995 року по 31.12.1996 року заробітна плата у кооперативі Беркут позивачці не нараховувалася, внески до Пенсійного фонду Російської Федерації не сплачувалися, то відповідно до вимог статей 56, 66 Закону України Про пенсійне забезпечення УПФУ у Личаківському р-ні правомірно не врахувало ці періоди при обчисленні її пенсії.

Щодо вимог про невірне врахування УПФУ у Личаківському р-ні зміни номінальної вартості російських грошових знаків у співвідношенні 1000:1 з 01.08.1998 року, то з наявних у матеріалах справ копій документів з пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що такі вимоги є безпідставними і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідачем було правомірно приведено заробіток позивачки у Російській Федерації у відповідність із номінальною вартістю російських грошових знаків після грошової реформи, проведеної відповідно до указу Президента Російської Федерації від 04.08.1997 року № 822, на підставі статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення.

Також колегія суддів щодо позовних вимог ОСОБА_1 по невірне визначення відповідачем стажу її роботи через неврахування пільгового обрахування стажу за періоди 1991-1997 роки роботи у районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі зазначає, що відповідно до п. 5 п. 5 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Враховуючи зазначене колегія суддів наголошує, що особам, які досягли пенсійного віку після набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення», тобто з 1 січня 1992 року, в разі наявності стажу роботи на Крайній Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, стаж обчислювався в одинарному розмірі (у зв'язку з тим, що з 1 січня 1992 року не застосовувалося пільгове обчислення стажу роботи).

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у справі № 2-а-2904/07 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_2