Справа № 2-а-12/07
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-12/07 Головуючий у 1-й інстанції: Пшонка Р.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"17" лютого 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

при секретарі судового засідання Тарнаруцькій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Служби Безпеки України про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року ОСОБА_2 С А. звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити, певні дії, в якому просив суд визнати неправомірними дії Голови житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України щодо відмови йому в задоволенні клопотання про включення до списку співробітників, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень; скасувати рішення житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 09 квітня 2005 року (протокол №2) та від 14 червня 2005 року (протокол №7) щодо відмови йому в переведенні відповідно до чинного законодавства до списку співробітників Центрального управління Служби безпеки України, які мають право на позачергове одержання житлових приміщень; зобов'язати Голову житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України видати йому квартиру розміром у відповідності до вимог розмірів жилої площі; окремою постановою визнати бездіяльність Голови Служби безпеки України неправомірною.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2007 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого року скасовано постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2007 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішень житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 09 квітня 2005 року (протокол №2) та від 14 червня 2005 року (протокол №7) щодо відмови у включення до списку співробітників, що мають право на позачергове одержання житлових приміщень. В цій частині прийнято нову постанову, якою зобов'язано житлово-побутову комісію Центрального управління Служби безпеки України розглянути питання щодо постановки ОСОБА_2 на облік для позачергового отримання житла. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2008 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2007 року залишити в силі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 квітня 2010 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права при неповному зясуванні обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в червні 1993 року був прийнятий на військову службу в Службу безпеки України.

Цього ж року його було взято на квартирний облік до списку загальної черги як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

23 вересня 1992 року ОСОБА_2 був виданий обмінний ордер №1768 на жиле приміщення: квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з двох чоловік.

Відповідно до довідки Ф.З від 04.03.2006 року №18354, виданої ЖЕК №505, в зазначеній квартирі зареєстровані позивач та ще 5 членів його родини.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до керівників Служби безпеки України з питань переведення його до списку на позачергове отримання житла, однак отримував відмову у зв'язку з відсутністю правових підстав для задоволення його вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що порядок обліку військовослужбовців та працівників Служби Безпеки України, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень здійснюється відповідно до Інструкції про порядок обліку військовослужбовців та працівників Служби безпеки України, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень, затвердженої наказом голови Служби безпеки України від 03 лютого 1993 року №11/ДСК (далі- Інструкція).

Згідно з п. 3.4 Інструкції, військовослужбовці, які прибули в порядку переводу для подальшого проходження військової служби у Службу Безпеки України, забезпечуються житлом позачергово, яке виділяється для цієї мети, тільки після здачі ними житлової площі за попереднім місцем служби у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3.5 Інструкції, співробітники, які прибули на роботу в Центральне управління Служби Безпеки України по особистим рапортам, за сімейними і іншими обставинами, забезпечуються житловою площею на загальних підставах.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що необхідними умовами для отримання позивачем житла поза чергою відповідно до п. 3.4 Інструкції є проходження військової служби в СБУ в порядку переводу та передання ним житлової площі за попереднім місцем служби у встановленому законодавством порядку.

Статтею 19 Закону України «Про Службу безпеки України»встановлено, що кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.

Так, на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2011 року, Службою Безпеки України було надано до суду належним чином завірений архівний витяг з наказу СБ України від 01.07. 1993 року № 363-ос по особовому складу, в якому зазначено: прийняти на військову службу в Службу Безпеки України та призначити по Мобілізаційному відділу підполковника ОСОБА_2, який прибув з Міністерства оборони Російської Федерації, старшим офіцером 4 напрямку, з 28 червня 1993 року.

Виходячи з аналізу змісту статті 19 Закону України «Про Службу безпеки України»та наказу про призначення, колегія суддів зазначає, що позивач прибув на роботу в Службу безпеки України по особистому рапорту (а.с. 31), а тому відповідно до п. 3.5 Інструкції повинен забезпечуватися житловою площею на загальних підставах (а.с. 119).

Крім цього, проаналізувавши наказ СБ України від 01.07. 1993 року № 363-ос по особовому складу, та оцінивши його в сукупності з іншими письмовими доказами, що містяться у справі, колегія суддів приходить до висновку, що позивача не було прийнято на військову службу в порядку переводу, що виключає можливість отримання ним житла поза чергою відповідно до п. 3.4 Інструкції, яка є в даному випадку спеціальним нормативно-правовим актом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім цього, колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_2 був військовослужбовцем Міністерства оборони Російської федерації, а переведення з іншої країни на військову службу в Україну ні Законом України «Про військовий обовязок та військову службу», ні Законом України «Про Службу безпеки України»не передбачено.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для зміни чи скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді