Справа № 2а-1316/131/11
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 р. Справа № 67766/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Ігнатович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Звенигородської сільської ради та споживчого товариства «Солонківське» на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2011 року в адміністративній справі № 2-а-1316/131/11 за позовом ОСОБА_2 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача споживче товариство «Солонківське», прокуратура Пустомитівського району Львівської області, про скасування рішення за № 586 від 27.08.2010 року 33 сесії V демократичного скликання Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до пункту 1.34 рішення № 109 від 28.09.2004 року 12 сесії 4 скликання Звенигородської сільської ради йому передано у власність земельну ділянку площею 0,1998 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд у с.Гринів Пустомитівського району Львівської області, на підставі чого 18.07.2005 року йому видано державний акт серії ЯА № 734857 на цю земельну ділянку, кадастровий номер :04:002:0001.

27.08.2010 року, розглянувши протест прокурора Пустомитівського району, 33 сесія V демократичного скликання Звенигородської сільської ради прийняла рішення за № 586, яким задовольнила протест прокурора і скасувала пункт 1.34 вищезазначеного рішення.

Вважаючи протест прокурора безпідставним, а зазначене рішення незаконним, позивач просив визнати його протиправним та скасувати.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2011 року позов задоволено. Скасовано рішення № 586 від 27.08.2010 року 33 сесії V демократичного скликання Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржили Звенигородська сільська рада та споживче товариство «Солонківське», які вважають, що дана постанова є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просять постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги за апеляційними скаргами обгрунтовано тим, що земельна ділянка площею 0,03 га, що призначена для обслуговування магазину «Продукти» в с. Гринів, перебувала у користуванні Солонківського СТ з 2001 року по теперішній час, за користування цією ділянкою СТ «Солонківське» щорічно сплачує податок та здійснює утримання зазначеної земельної ділянки відповідно до ч.1 ст.96 ЗК України.

Проте, СТ «Солонківське», як суміжний землекористувач, не було залучене при встановленні меж земельної ділянки, що передавалася у власність ОСОБА_2, що призвело до постановлення неправомірного рішення № 109 від 28.09.2004 року та видачі ОСОБА_2 незаконного державного акта про право власності на земельну ділянку.

Крім того, судом порушено норми ч.1, 3 ст.154 КАС України та є неправильними посилання на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням № 109 від 28.09.2004 року 12 сесії 4 скликання Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,1998 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд у с.Гринів Пустомитівського району Львівської області та 18.07.2005 року йому видано державний акт серії ЯА № 734857 на вказану земельну ділянку, кадастровий номер :04:002:0001.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за своєю діяльністю перед юридичними і фізичними особами, а тому органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

У відповідності до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Закріплені у ст.144 Конституції України і ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

У вищевказаному Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (ст.25, ч.4 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, відповідно до загальних положень законодавства, сільські ради вправі, за наслідками розгляду протесту прокурора, скасовувати свої власні рішення.

Разом з тим, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Як встановлено судом, станом на час прийняття 33 сесією V демократичного скликання Звенигородської сільської ради рішення за № 586 від 27.08.2010 року, яким скасовано рішення 12 сесії 4 скликання Звенигородської сільської ради за № 109 від 28.09.2004 року про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,1998 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд у с.Гринів Пустомитівського району Львівської області, останнє рішення вже було реалізоване.

На підставі вказаного рішення дану земельну ділянку було відведено на місцевості, а 18.07.2005 року на цю земельну ділянку позивачу видано державний акт серії ЯА № 734857, кадастровий номер :04:002:0001. Тобто з часу вчинення цих дій у позивача виникло право власності на зазначену земельну ділянку і з цього моменту власник дістав право на захист набутої власності передбаченими законом способами.

Частиною 3 статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема, згідно з пунктом г) якої такий захист здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на встановлені обставини справи, зазначені норми законодавства та позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_2 щодо Звенигородської сільської ради про скасування рішення за № 586 від 27.08.2010 року та правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції, при тому, що позивач заперечував проти припинення його права власності на земельну ділянку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи змін рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та споживчого товариства «Солонківське» залишити без задоволення, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2011 року в адміністративній справі № 2а-/131/11, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_1

Ухвала складена у повному обсязі 16 березня 2012 року.