Справа № 826/19216/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру медико-соціальної експертизи в особі Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії №2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправним дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, 08.12.2014 року звернувся до суду з позовом до Київського міського центру медико-соціальної експертизи в особі Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії №2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування акту огляду Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії № 2 Київського міського центру медико-соціальної експертизи працездатності від 23 листопада 2005 року, на підставі якого була видана довідка до акту огляду МСЕК № 2 серії КА-1 №016990 від 23 листопада 2005 року його колишньої дружини ОСОБА_3 та про визнання протиправним та нечинним рішення Спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії № 2 Київського міського центру медико-соціальної експертизи працездатності про встановлення інвалідності ОСОБА_3, викладене у акті огляду МСЕК № 1618 від 15 жовтня 2009 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі ст.100 КАС України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року скасовано ухвалу суду першої інстанції та справу направлено для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів вказала що судом першої інстанції не встановлено з якого часу позивачу стало відомо про оскаржуване рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_3 існує спір про виплату аліментів на користь ОСОБА_3 як інваліда ІІІ групи.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2012 року у справі № 2610/11637/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини позов задоволено. Так з наведеного рішення суду вбачається, що й позивач, й відповідач були в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачка є інвалідом і отримує пенсію по інвалідності, 3 група загальне захворювання встановлена довічно, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК від 15.10.2009 року № 014951 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 08.02.2012 року.

Крім того, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва також знаходиться цивільна справа № 761/2046/13-ц (провадження № 2/761/3094/2013) в межах якої за заявою ОСОБА_2 забезпечено докази та Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва надано відповідь щодо призначення пенсії ОСОБА_3 згідно акту огляду МСЕК серії КА-1 №016990 відповідно до поданої заяви від 23.11.2005 року.

Відповідь Управління ПФУ в Шевченківському районі м. Києва датована 20.03.2013 року.

Тобто, зазначені вище документи підтверджують, що позивачу було відомо про акт огляду МСЕК № 2 серії КА-1 №016990 від 23 листопада 2005 року станом на 2013 рік та акт огляду МСЕК № 1618 від 15 жовтня 2009 року станом на 2012 рік.,

При цьому, до суду з позовом про оскарження позивач звернувся акт огляду МСЕК № 2 серії КА-1 №016990 від 23 листопада 2005 року та акт огляду МСЕК № 1618 від 15 жовтня 2009 року лише в грудні 2014 року.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду прийшов до висновку, що позивачем пропущені строки звернення до суду встановлені ст. 99 КАС України та підстав для поновлення цих строків судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, для встановлення чи пропущено позивачем строк звернення до суду необхідно встановити дату з якої особа дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав.

Так, як зазначено вище та не заперечується сторонами, позивач про оскаржувані акти огляду МСЕК знав ще у 2012 році, коли Шевченківським районним судом м. Києва розглядалась справа про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини (а.с.82-84 Т.1), однак до суду звертається лише в кінці 2014 року.

При цьому, посилання позивача на ту обставину, що він звернувся до суду із позовною заявою як тільки йому стало відомо про факт незаконної підробки медичної документації, на підставі якої було прийнято оскаржуваний акт, колегія суддів не приймає до уваги. Так, станом на дату звернення до суду не встановлено правоохоронними органами факту підробки медичних документів.

Крім того, самим позивачем не заперечується та обставина, що про оскаржувані акти йому було відомо ще у 2012 році.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою із пропуском шестимісячного строку.

Крім того, суд першої інстанції правомірно не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду своєчасно.

В порушення ст.71 КАС України позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не надано доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев'ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до ч.1 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальний строк може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що у суду були законні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 17 вересня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.