Справа № 2-а-226/05
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-226/05 Головуючий у 1-й інстанції: Сушко О.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: позивачаОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 листопада 2004 року у справі за скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на неправомірні дії Ладижинської міської ради та її посадових осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Ладижинського міського суду Вінницької області зі скаргою на неправомірні дії Ладижинської міської ради та її посадових осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 листопада 2004 року в задоволенні скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Позивачі, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернулися з апеляційною скаргою, в якій зазначають, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно зясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в звязку з чим просять скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.06.2001 було зобовязано Ладижинську міську раду створити нову земельну комісію по вирішенню спору між скаржниками та ОСОБА_9, яка встановить межу між їх земельними ділянками.

На виконання вказаного рішення, розпорядженням Ладижинської міської ради від 13.09.2001 створено комісію для вирішення спору по суміжному землекористуванню між скаржниками та ОСОБА_9 на чолі з ОСОБА_10 заступником Ладижинського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, яка обстежила земельні ділянки та встановила межу між ними.

В звязку з порушенням порядку розгляду земельного спору, рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 21.01.2002 акти комісії на чолі з ОСОБА_10 були скасовані та доручено міському голові створити комісію по встановленню меж між землекористувачами в новому складі.

01.04.2002 розпорядженням Ладижинської міської ради була створена нова комісія на чолі із заступником Ладижинського міського голови ОСОБА_11 для вирішення земельного спору та встановлення меж між земельними ділянками скаржників та ОСОБА_9, якою складено акт встановлення межі між земельними ділянками скаржників та ОСОБА_9, а Ладижинська міська рада рішенням від 28.10.2002 встановила вказані межі згідно цього акту та зобовязала комісію встановити межові знаки.

15.03.2004 рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області визнано бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Тростянецького РУЮ неправомірними та зобовязано задовольнити вимоги скаржників по виконанню рішення цього суду від 12.06.2001 в частині створення земельної комісії і встановлення меж між земельними ділянками скаржників та ОСОБА_9

Розпорядженням Ладижинської міської ради від 03.06.2004 було створено тимчасову комісію по розгляду звернення ВДВС Тростянецького РУЮ з вищевказаних підстав на чолі із заступником міського голови ОСОБА_12, якою 02.07.2004 складно акт про встановлення межових знаків між земельними ділянками скаржників та ОСОБА_9 відповідно до затверджених розмірів рішенням Ладижинської міської ради від 28.10.2002.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) встановлено, що питання регулювання земельних відносин віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях рад.

Дана норма кореспондується зі статтею 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України), якою серед іншого передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 5 п. «б»ч. 1 ст. 33 Закону № 280/97-ВР встановлено, що до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин належить зокрема: вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про землеустрій»межування земель - комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних утворень, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України визнається недійсним.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч. 2 ст. 159 ЗК України, земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Приписами ст. 160 ЗК України встановлено, що сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

В матеріалах справи не міститься доказів, щодо повідомлення зацікавлених у даному спорі осіб, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про засідання комісії виконавчого комітету Ладижинської міської ради 21.01.2002 на якому було скасовано акт комісії по встановленню межі між землекористувачами ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та доручено міському голові створити комісію по встановленню межі між ними в новому складі, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 159 та ст. 160 ЗК України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановленого цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження»передбачений перелік випадків, коли виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 21.05.2002 державний виконавець на підставі акту комісії, яку очолювала ОСОБА_11, яким дійсні межі суміжних землекористувачів фактично не виявлено, закрив виконавче провадження (а.с.45).

На скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області постанову державного виконавця було скасовано та зобовязано виконати рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.06.2001.

Однак, Ладижинською міською радою, рішенням від 28.10.2002 було затверджено акт комісії ОСОБА_11

Відмовляючи в задоволенні вимог скаржників, судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що Ладижинською міською радою неодноразово створювалися комісії по вирішенню земельного спору, акти по встановленню межі суміжного землекористування скасовувалися як незаконні, в звязку з чим порушувалися права заявників і відповідно, вчасно не виконувалося рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.06.2001. Разом з тим, факт невиконання судового рішення підтверджується постановою державного виконавця від 12.12.2004 про зобовязання Ладижинської міської ради створити земельну комісію для вирішення земельного спору.

Крім цього, рішеннями Тростянецького районного суду Вінницької області рішеннями від 21.07.2003, від 15.03.2004 визнано, що рішення суду від 12.06.2001 не виконано.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як встановлено в судовому засіданні, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.06.2001, 14.06.2002, 21.07.2003, 15.03.2004 не виконано, чим порушено приписи ч. 5 ст. 124 Конституції України.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 листопада 2004 року задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 листопада 2004 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 на неправомірні дії Ладижинської міської ради та її посадових осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати дії службових осіб завідуючого юридичним відділом Ладижинської міської ради ОСОБА_7 та голови депутатської комісії по охороні і використанню земельних ресурсів Ладижинської міської ради ОСОБА_8 при виконанні рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 червня 2001 року неправомірними.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 21 січня 2002 року, рішення Ладижинської міської ради від 28жовтня 2002 року, акт встановлення межі земельними ділянками по вул. Слобода, 176, 178 в м. Ладижин Вінницької області від 16 травня 2002 року та акт встановлення межових знаків між земельними ділянками по вул. Слобода, 176, 178 в м. Ладижин Вінницької області від 2 липня 2004.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Повний текст постанови складено та підписано 10.10.2011