Справа № 2а-6289/08/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 р. Справа № 16753/09/

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Любашевського В.П., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року у справі № 2-а-6289/08 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації (надалі УПСЗН Галицької РДА) на його користь, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1, недоплачену щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5568,30 грн. за 2005-2007 рр.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року вказаний позов задоволено частково, а саме визнано дії управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації в користь ОСОБА_1 недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2007 роки в сумі 5158,3 грн.

У поданій апеляційній скарзі УПСЗН Галицької РДА просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування ним істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що він належним чином та відповідно до Законів України про Державний бюджет України на 2005-2007 роки і постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року виконав свій обовязок перед ОСОБА_1 щодо виплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення у спірний період. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і що УПСЗН Галицької РДА не вправі самостійно визначати розміру щорічної допомоги на оздоровлення. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення не були враховані положення бюджетного законодавства України.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що він є являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1, а тому, відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. З врахуванням положень ст. 22 Конституції України і пріоритетності її норм та норм Законів України над урядовими підзаконними нормативно-правовими актами, розмір грошової допомоги на оздоровлення, що підлягав виплаті позивачу у 2005-2007 рр. має обчислюватися саме у кратному відношенні до законодавчо встановлених на ці роки розмірів мінімальної заробітної плати, а не з розмірів, визначених постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року. Загальна сума недоплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у спірний період становить 5158,3 грн. та підлягає стягненню з УПСЗН Галицької РДА на його користь у повному обсязі.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1, а тому, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2005-2007 роках, мав право на щорічне одержання допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Натомість, таку допомогу у 2005 році позивачем отримано допомогу на оздоровлення в сумі 26,70 грн., в 2006 році 120 грн., в 2007 році 120 грн.

ОСОБА_2 Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими на 2007 рік було зупинено виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, встановлених у абзацах другому, третьому, четвертому, пятому, шостому та сьомому частини першої, частини третьої, абзацами другому, третьому, четвертому, пятому, шостому, сьомому частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Дійсно, за змістом ст. 48 Закону № 796-ХІІ учасникам ліквіда ції наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами IІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, належить до ви плати щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

У спірні періоди розміри мінімальної заробітної плати по стійно змінювалися.

У той же час, розміри виплат були сталими і здійснювалися на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 836, № 562.

Зі змісту Закону № 796-ХІІ вбачається, що на Кабінет Міні стрів України не покладався обов'язок по зменшенню сум допо моги, встановлених Законом.

Більше того, ч. 1 ст. 67 зазначеного Закону передбачено, що конкретні розміри всіх виплат підвищуються Кабінетом Міні стрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зро стання мінімальної заробітної плати.

Незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати розмір допомоги, передбаченої ст. 48 Закону № 796-ХІІ, залишався незмінним з 1996 року по 2005 рік, тобто не відповідав розмірам, встановленим цим Законом та іншими закона ми України.

Зміст законів України, якими встановлювалися розміри мінімальних заробітних плат, свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування цих розмірів для реалізації положень ст. 48 Закону № 796-ХІІ.

Проте, задовольняючи позов у частині щорічної компенсації на оздоровлення за 2007 рік, суд першої інстанції не врахував того, що ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V було зупинено на 2007 рік дію ст. 48 Закону № 796-ХІІ у частині виплат компенсацій та допомоги.

На період проведення цих виплат червень 2007 року (а.с. 5) норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» неконституційними визнані не були. Тобто на період спірних правовідносин УПСЗН Галицької РДА діяло правомірно, згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

ОСОБА_2 Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За цих обставин правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог за 2007 рік немає.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення обовязку з виплати спірної допомоги за цей період саме на УПСЗН Галицької РДА в силу вимог частини 5 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Поряд із цим, слід вважати помилковим визначення судом конкретного розміру недоплаченої допомоги на оздоровлення, що підлягає виплаті позивачу.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен був лише визнати такі дії протиправними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплат, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Разом із тим, при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2006 рік судом першої інстанції безпідставно не враховано тієї обставини, що дію ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було зупинено Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» № 3235-IV від 20 грудня 2005 року, який на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційним не визнався та своєї чинності не втратив.

Тому підстав для задоволення позовних вимог щодо проведення виплати спірної заборгованості за 2006 рік, на думку колегії суддів, немає.

Щодо стягнення допомоги на оздоровлення за 2005 рік, то розмір виплати такої допомоги не обмежувалась Законом України «Про Державний бюджет на 2005 рік» і тому виплата допомоги на оздоровлення в 2005 році у меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є неправомірною.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь заборгованості з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивача судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202 п. 3, 4, 207, 254 КАС України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року у справі № 2-а-6289/08 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у 2005 році у передбаченому ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2005 році щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у передбаченому ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати позивачу такої допомоги у 2005 році, з урахуванням проведених за цей період виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У іншій частині постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Ніколін

Судді В.П. Любашевський

ОСОБА_3