Справа № 2а-9272/09/2270
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 р. Справа № 4550/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Васильків А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства Хмельницького обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.11.2009р. в адміністративній справі за позовом Державного підприємства Хмельницького обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до Прокуратури Хмельницької обл. про визнання протиправними і скасування припису прокурора, -

В С Т А Н О В И Л А:

29.10.2009р. позивач ОСОБА_1 підприємство Хмельницький обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (надалі Фонд) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати нечинним і скасувати припис прокуратури Хмельницької обл. № 07/1-1144 вих-09 від 16.10.2009р. «Про усунення порушень вимог Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві» (а.с.3-6).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.11.2009р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.39-41).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив Фонд, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.44-48).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що покликання прокурора, з якими погодився суд першої інстанції, щодо чинності Положення про порядок вирішення питання адміністративно-територіального устрою Української РСР, затв. Указом Президії ВР Української РСР № 1654-Х від 12.03.1981р., є невірними; вказане Положення суперечить Конституції України, а відтак застосуванню не підлягає; поняття «сільська місцевість» розкрите в приписах Законів України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві» та «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність», а також в п.1.1 ОСОБА_1 будівельних норм України «Планування і забудова сільських поселень» ДБН Б.2.4.4-1-94, затв. наказом Мінбудархітектури України № 6 від 05.01.1994р.

Також під час розгляду справи судом не досліджено право прокурора на внесення спірного припису; останній не містить жодного покликання на порушення позивачем в процесі прийняття рішень щодо надання кредитів сільським забудовникам та укладення відповідних кредитних угод прав і свобод конкретних громадян, які звернулися в прокуратуру зі скаргами на дії позивача; судом не враховані розяснення органів контрольно-ревізійної служби, а також не досліджені розглядувані спірні угоди.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Першим заступником прокурора Хмельницької обл. винесено припис № 07/1-1144 вих-09 від 16.10.2009р. «Про усунення порушень вимог Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», у якому міститься вимога про усунення порушення вказаного Закону шляхом розірвання незаконного укладених кредитних угод та повернення коштів (а.с.7-8).

Вимоги вказаного припису обґрунтовані тим, що позивачем в порушення вимог ч.6 ст.11 Закону України «При пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», п.4 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затв. постановою КМ України № 1597 від 05.10.1998р., надавалася кредити індивідуальним забудовникам житла, які постійно не проживають, не будують індивідуальне житло в сільській місцевості, не працюють в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях сільського господарства, інших господарських формуваннях, що функціонують в сільській місцевості, соціальній сфері села, а також на підприємствах, в установах та організаціях переробних і обслуговуючих галузей агропромислового комплексу, навчальних закладах, закладах культури та охорони здоровя, розташованих в межах району.

Також в приписі наведені приклад невірного надання кредиту та невизначений перелік кредитних угод.

На момент виникнення спірні правовідносини регулювалися приписами Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві» та Правилами надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затв. постановою КМ України № 1597 від 05.10.1998р.

Відповідно до ч.6 ст.11 наведеного Закону порядок надання державних пільгових кредитів для індивідуальних сільських забудовників визначається Урядом України.

Пунктом 4 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затв. постановою КМ України № 1597 від 05.10.1998р., визначено, що позичальниками кредитів за рахунок кредитних ресурсів фондів можуть бути громадяни України, які постійно проживають, будують індивідуальне житло в сільській місцевості і працюють в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях сільського господарства, інших господарських формуваннях, що функціонують у сільській місцевості, соціальній сфері села, а також на підприємствах, в установах та організаціях переробних і обслуговуючих галузей агропромислового комплексу, навчальних закладах, закладах культури та охорони здоров'я, розташованих у межах району.

Відповідно до матеріалів справи, в тому числі документів, на підставі яких укладалися кредитні угоди, позивачем не було забезпечено дотримання вимог п.4 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затв. постановою КМ України № 1597 від 05.10.1998р.

При цьому, згідно спірного припису, вказані порушення полягали в тому, що позичальники не проживали або не будували індивідуальне житло в сільській місцевості; також останні не працювали у визначених вказаними Правилами органах, установах, організаціях чи підприємствах.

Правильність доводів спірного припису, а також висновків суду першої інстанції, стверджується тим, що відповідно до Положення про порядок вирішення питання адміністративно-територіального устрою Української РСР, затв. Указом Президії ВР Української РСР № 1654-Х від 12.03.1981р., до міських населених пунктів належать міста республіканського, обласного, районного підпорядкування і селища міського типу, до сільських села, селища незалежно від їх адміністративної підпорядкованості.

Покликання апелянта на невідповідність Конституції України вказаного акта, який відповідно до постанови ВР України № 1545-ХІІ від 12.09.1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» є чинним та діючим, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки окремого акту, який би врегульовував питання адміністративно-територіального устрою, законодавцем не прийнято; інших доказів втрати чинності наведеного Положення сторонами не представлено, а судом таких не здобуто.

При цьому доводи апелянта про наявність визначення поняття «сільська місцевість» в приписах Законів України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві» та «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність» колегія суддів відхиляє, оскільки при вирішенні справи у спірних правовідносинах є пріоритет спеціальної (конкретної) норми над загальною; у даному випадку спеціальними нормами слід вважати Положення про порядок вирішення питання адміністративно-територіального устрою Української РСР, затв. Указом Президії ВР Української РСР № 1654-Х від 12.03.1981р.

Окрім цього, правильність спірного припису стверджується й тим, що наведені в ньому позичальники не працюють в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях сільського господарства, інших господарських формуваннях, що функціонують у сільській місцевості, соціальній сфері села, а також на підприємствах, в установах та організаціях переробних і обслуговуючих галузей агропромислового комплексу, навчальних закладах, закладах культури та охорони здоров'я, розташованих у межах району.

Зокрема, значна частина позичальників є субєктами підприємницької діяльності-фізичними особами, однак докази їх функціонування в сільській місцевості, соціальній сфері села суду позивачем не представлено.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилені покликання позивача на листи-розяснення органів контрольно-ревізійної служби, оскільки у таких лише викладається правова позиція вказаних органів з відповідних питань; такі листи-розяснення спірні відносини не регулюють і не можуть вважатися в порядку КАС України доказами по справі.

Стосовно дотримання органом прокуратури своїх повноважень при винесенні спірного припису колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.22 Закону України «Про прокуратуру» письмовий припис про усунення порушень закону вноситься прокурором, його заступником органу чи посадовій особі, які допустили порушення, або вищестоящому у порядку підпорядкованості органу чи посадовій особі, які правомочні усунути порушення.

Письмовий припис вноситься у випадках, коли порушення закону має очевидний характер і може завдати істотної шкоди інтересам держави, підприємства, установи, організації, а також громадянам, якщо не буде негайно усунуто. Припис підлягає негайному виконанню, про що повідомляється прокурору.

Орган чи посадова особа можуть оскаржити припис вищестоящому прокурору, який зобов'язаний розглянути скаргу протягом десяти днів, або до суду.

Також відповідно до п.9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства - до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її функціонування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання акта нечинним може стосуватися лише нормативно-правового акта, а не індивідуального акта. Проте, у справі, що розглядається, позивач заявив вимоги про визнання нечинним індивідуального акта припису прокурора.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необгрунтованість заявлених вимог, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Хмельницького обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.11.2009р. в адміністративній справі № 2а-9272/09/2270 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_2