Справа № 2а-7920/11
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-7920/11 Головуючий у 1-й інстанції: Очківський В.М. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Губської Л.В.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Київської області на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Київської області про визнання діяльності винною та незаконною і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Київської області (далі - відповідач, УПФУ у Васильківському районі Київської області) про:

- визнання діяльності відповідача винною та незаконною;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок і виплату заборгованості з державної пенсії у мінімальному об'ємі в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та з додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 р. по вересень 2011 року включно, виходячи виключно із законодавчо-визначеного розміру мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язання відповідача після здійснення відповідного перерахунку та виплати заборгованості з належних позивачу пенсійних виплат у необхідних розмірах призначити йому з жовтня 2011 року до виплати у законодавчо-встановлених розмірах державну пенсію в мінімальному об'ємі в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2011 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008 р. по 23.07.2011 р., виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеним до 1 категорії, та інвалідом ІІ групи, який перебуває на обліку в УПФУ у Васильківському районі Київської області.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з визначенням їх розміру, відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

УПФУ у Васильківському районі Київської області своїм листом №10845106 повідомило позивача про відмову у задоволенні його вимог.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на одержання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, визначеному ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 22.05.2008р. по 23.07.2011р.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права на вказані пенсійні виплати, однак, вважає помилковим визначення періоду, за який позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 50 Закону № 796-ХІІ, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 2 групи - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

У ч. 4 ст. 54 цього Закону № 796-ХІІ визначено, що державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Положення ст.ст.50, 54 Закону №796-ХІІ містять пряму вказівку, що під час визначення розміру таких пенсій за основу їх обчислення як розрахункова величина береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якого мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, а розмір мінімальної заробітної плати для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Всупереч ст.ст.50, 54 вказаного Закону належні позивачу виплати здійснювались в розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530.

Проте, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України має вищу юридичну силу в порівняні з постановою Кабінету Міністрів України, а тому колегія суддів вважає, що відповідач неправомірно здійснював належні позивачу виплати в меншому розмірі, ніж це встановлено ст.50 Закону №796-ХІІ.

З огляду на це та перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 195 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог за період з 07.03.2011 р. по 23.07.2011 р.

При цьому, доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на одержання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі, визначеному ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у вказаний період час є необґрунтованими, безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги та погоджується з доводами апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.99 КАС України та безпідставного задоволення позовних вимог за період з 22.05.2008 р. по 06.03.2011 р. включно, з огляду на наступне.

Так, судова колегія встановила, що ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом 07.09.2011 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Васильківського міськрайонного суду Київської області.

У своєму адміністративному позові ОСОБА_2 просить суд про задоволення його позовних вимог з 22.05.2008 р.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України закріплено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, регламентований адміністративним процесуальним законодавством шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин його пропуску. За відсутності таких причин суд повинен залишити позовну заяву без розгляду.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що позовні вимоги за період з 22.05.2008 р. по 06.03.2011 р. включно були заявлені позивачем поза межами строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, при зверненні до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом ОСОБА_2 не заявляв клопотання про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду та взагалі не зазначав причин його пропуску.

Судова колегія зазначає, що такі обставини помилково не були враховані судом першої інстанції, що свідчить про порушення ним вищенаведених норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, установлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог за період з 22.05.2008 р. по 06.03.2011 р. включно піддягає скасуванню, а адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Київської області задовольнити частково.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Київської області здійснити перерахунок та провести виплату ОСОБА_2 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 р. по 06.03.2011 р. включно - скасувати та постановити ухвалу, якою адміністративний позов в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає, а в частині залишення позовних вимог без розгляду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Губська Л.В.

Ганечко О.М.