Справа № 541/1789/15-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 541/1789/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2015р. по справі № 541/1789/15-а

за позовом ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді

до ОСОБА_2

про відшкодування переплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі звернулося до Миргородського міськрайонного суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки ОСОБА_2 суму переплати пенсії з січня 2015 року - квітень 2015 року в розмірі 977 грн. 30 коп.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі як пенсіонер перебуває ОСОБА_2 з 07.02.2007року та отримує пенсію за віком в розмірі 1732,41 грн.

12.01.2015року ОСОБА_2 працевлаштувалась на посаду вчителя математики до Зубівського навчально-виховного комплексу за строковою угодою. Про своє працевлаштування повідомила управління заявою від 27.01.2015року, а 15.01.2015 р., отримала пенсію за січень 2015 року в повному розмірі, як непрацюючий пенсіонер. До складу отриманої нею пенсії входила індексація пенсії в розмірі 179,36 грн., на отримання якої вона, як працевлаштована особа не мала права.

При проведенні щоквартального контролю формування звітності в підсистемі ІКІС (ф-10) у 2015 року виявлено технічний збій, в результаті якого до особового рахунку ОСОБА_2 не було внесено відомості про її працевлаштування та виправлено дану помилку.

Тому в подальшому ОСОБА_2 продовжувала отримувати пенсію в повному розмірі за лютий та квітень 2015 року. В зв'язку з чим, згідно повідомлення управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУПФУ в Полтавській області за період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року у відповідача виникла - переплата пенсії в розмірі 977,30 грн.

УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі 06.05.2015 року прийнято рішення про утримання переплати пенсії відповідача по 20% щомісячно починаючи з 06.06.2015 року до повного погашення переплати. З метою добровільного погашення боргу управлінням 14.05.2015 року направлено ОСОБА_2 повідомлення про прийняте рішення.

Відповідачка 16.06.2015року повідомила, що не має наміру в добровільному порядку повертати суму переплати, що зумовило звернення УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі до суду з адміністративним позовом.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до ОСОБА_2 про відшкодування переплати пенсії.

ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2015 року та винести нову ухвалу, якою скасувати в повному обсязі постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2015 року по адміністративній справі № 541/1789/15-а, провадження № 2-а/541/61/2015 за позовом ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді до громадянки ОСОБА_2.

Сторони в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином. Від в.о. начальника ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді та ОСОБА_2 надійшли заява та клопотання про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які приймають участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст. 41 КАС України не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскільки переплата виникла не з вини відповідача, вона не підлягає стягненню.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В свою чергу, під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Положеннями ч.2 ст.4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

В свою чергу, у справах за позовом управління Пенсійного фонду України до фізичної особи (пенсіонера) про стягнення шкоди, заподіяної державі, відповідач не є суб'єктом владних повноважень і такі позовні вимоги не поєднані із вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Крім того, спір щодо стягнення суми надміру сплаченої пенсії законодавцем не віднесено до вичерпного переліку підстав, визначених КАС України, що надають право суб'єкту владних повноважень на звернення з адміністративним позовом.

Положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, в даному випадку фактично має місце цивільно-правовий спір про відшкодування шкоди, заподіяної державі в особі Пенсійного фонду України, який підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального законодавства.

Отже, спірні правовідносини не є публічно-правовими і, як наслідок, вирішення такої категорії спорів не регулюється приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 18.06.2013 року по справі №21-204а13.

Враховуючи викладене, з урахуванням характеру спірних правовідносин, суб'єктного складу сторін у справі та предмету спору (про відшкодування пенсіонерами переплачених їм сум пенсії), колегія суддів зазначає, що дана справа про стягнення переплати надміру виплаченої пенсії не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства.

У постановах від 18 червня 2013 року (справи № 21-124а13 та 21-204а13) Верховний Суд України обґрунтував позицію, згідно з якою справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди.

З огляду на те, що характер спорів між органами Пенсійного фонду України та підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами з приводу стягнення надміру виплачених пенсій є аналогічним, то на вирішення таких справ, відповідачами в яких є фізичні особи, юрисдикція адміністративних судів також не поширюється.

З урахуванням зазначених обставин та норм процесуального права, спір, який виник між сторонами, не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України до справ адміністративної юстиції відносяться лише публічно-правові спори.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакове застосування норм матеріального чи процесуального права), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З врахуванням імперативності вищезазначеної процесуальної норми щодо обов'язковості рішень Верховного Суду України для всіх судів України, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 157 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що провадження по справі слід закрити.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі, а відповідно доводи та обґрунтування сторін щодо правомірності оскаржуваних рішень відповідача не впливають на вирішення даної справи.

Враховуючи закриття провадження по справі доводи, обґрунтування осіб, які звернулись з апеляційною скаргою та інших осіб щодо неправомірності чи правомірності відмови в задоволенні адміністративного позову не впливають на вирішення даної справи.

Керуючись п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2015р. по справі № 541/1789/15-а скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Миргороді до ОСОБА_2 про відшкодування переплати пенсії закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2015 р.