Справа № 2а-422/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 р. Справа № 13817/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області про зобовязання провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дитині війни,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області (далі УПФ України в м. Нетішині) у перерахунку та виплаті йому передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щомісячного довічного грошового утримання, стягнути з відповідача на його користь повязану із цим заборгованість у розмірі 3891,90 грн. за 2006-2008 рр. та зобовязати його у подальшому нараховувати і виплачувати йому таке грошове утримання згідно із діючим законодавством України.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2009 року вказаний позов задоволено частково та вирішено зобовязати УПФ України в м. Нетішині виплатити позивачу недоплачене підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене судове рішення а апеляційному порядку оскаржено сторонами.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити його позовні вимоги у тому вигляді, у якому вони були заявлені. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він, як особа, що має статус дитини війни, згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення розміру пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01 січня 2006 року. Вважає, що для захисту його порушений прав та інтересів суд обрав невірний спосіб захисту та не навів мотивів такого рішення. Стверджує, що йому було безпідставно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення недоплаченого грошового утримання за 2006 рік та за період з 01 січня по 09 липня 2007 року і з 01 січня по 22 травня 2008 року. Просить врахувати, що встановлені вищевказаним Законом державні соціальні гарантії дітям війни не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами. Крім того, звертає увагу на практику національних судів щодо розгляду справ цієї категорії, а також обовязкові до виконання рішення Європейського суду з прав людини.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в м. Нетішині просить постанову суду у даній справі скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неврахування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що законодавство України не містить жодного нормативного акту, прийнятого на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про підвищення розміру пенсій дітей війни на 30 % мінімальної пенсії за віком та не врегульовує питання про те, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких коштів і джерел. Крім того, був невизначений порядок обчислення спірної доплати та його розмір. Просить врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України. Наполягає на застосуванні при вирішенні справи річного строку звернення до адміністративного суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана відповідачем апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив із того, що він належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Оскільки Конституційний Суд України своїми рішеннями від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними окремі положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 рр., якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних доплат, відмова УПФ України в м. Нетішині у проведенні нарахування і виплати позивачу щомісячної надбавки у вищезазначеному розмірі за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року є протиправною. Строк звернення до суду з даним адміністративним позовом підлягає поновленню, оскільки пропущений позивачем з поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007-2008 рр., мав право на підвищення виплачуваної йому відповідачем пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення Законів України про Державний бюджет на 2007-2008 рр., якими було зупинено (обмежено) дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із вказівкою на те, що дані рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який б визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не слід брати до уваги при вирішенні спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації конституційних гарантій та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом із тим, при вирішенні адміністративного позову ОСОБА_1 судом першої інстанції безпідставно не враховано, що згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України у редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом звернувся до суду у березні 2009 року, тобто з пропущенням встановленого законом річного строку звернення до суду щодо позовних вимог за 2007 рік.

Достатніх обєктивних та поважних причин, які б позбавляли можливості звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з часу прийняття 09 липня 2007 року Конституційним Судом України рішення за № 6-рп/2007, позивачем не наведено, а відтак колегія суддів вважає належним чином невмотивованим і безпідставним висновок суду першої інстанції про необхідність поновлення строку звернення до суду у даній справі.

За таких обставин та виходячи із встановленого законом річного строку звернення до адміністративного суду, на застосуванні якого наполягає відповідач, колегія суддів приходить до переконання про правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 лише за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен лише визнати такі дії протиправними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх у конкретному розмірі.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду про неможливість стягнення з відповідача спірної заборгованості, а також визначення конкретного розміру недоплаченого підвищення до пенсії, що підлягає виплаті позивачу.

Перевіряючи правомірність відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виплати спірної доплати за 2006 рік, колегією суддів враховується та обставина, що незважаючи на відновлення Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», раніше зупиненої п. 17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», її дія згідно із цим Законом мала запроваджуватися поетапно за результатами виконання бюджету у I півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінетом Міністрів України за результатами виконання бюджету у I півріччі 2006 року будь-яких документів по зазначеній виплаті не приймалось, підстав для задоволення вимог позивача в частині виплати на його користь підвищення до пенсії за 2006 рік, на думку колегії суддів, немає.

Враховуючи те, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд України в особі управління в м. Нетішині Хмельницької області, відповідний обовязок судом першої інстанції правильно покладено на відповідача у справі.

Правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянтів в іншій частині на правомірність оскаржуваної постанови не впливають та до уваги колегією суддів не приймаються.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивача судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202 п. 3, 4, 205, 207, 254 КАС України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2009 року у справі № 2а-422/09 у частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 скасувати і прийняти у цій частині нову постанову, якою вимоги позивача задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У іншій частині постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_2