Справа № 2а-2636/11/1221
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хісматуліна О.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року справа №2а-2636/11/1221 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Ханової Р.Ф.

суддів Гайдара А.В. , Яковенка М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2

на постанову Перевальського районного суду Луганської області

від

та

на ухвалу

від 20 квітня 2011 року

Перевальського районного суду Луганської області

від 8 квітня 2011 року

по справі № 2а-2636/11/1221 (суддя Хісматуліна О.П.)

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України в Перевальському районі Луганської області

про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання провести перерахунок та виплату недоплаченого підвищення до пенсії як учаснику війни,

В С Т А Н О В И Л А:

2 квітня 2011 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Перевальському районі Луганської області (надалі управління, відповідач) про визнання неправомірними дій управління щодо невиплати доплати як учаснику війни щомісячно у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2000 року безстроково та зобовязання управління зробити перерахунок доплати до пенсії як учаснику війни в щомісячному розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2000 року безстроково та виплатити утворену заборгованість (арк. справи 2-5).

Ухвалою суду від 8 квітня 2011 року вищезазначені позовні вимоги за період часу з 1 січня 2000 року по 7 жовтня 2010 року включно залишено без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду з цим позовом, з мотивів не надання жодного доказу поважності причин його пропуску, з посиланням на приписи статей 99-100 КАС України (арк. справи 9).

Постановою суду від 20 квітня 2011 року в задоволені позову позивачу відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з дотримання відповідачем розмірів доплати у період часу з 8 жовтня 2010 року по 7 квітня 2011 року, з огляду на аналіз норм частини четвертої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 5 жовтня 2005 року, який набрав чинності з 1 січня 2007 року, статті 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», статті 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

Не погодившись з такими судовими рішеннями позивач звернулась до Донецького апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами, в яких просить ухвалу та постанову суду першої інстанції скасувати, як прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалу суду від 8 квітня 2011 року та постанову від 20 квітня2011 року просить скасувати, справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження та розгляду по суті (арк. справи 18-23).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - визнаний учасником війни, перебуває на обліку як пенсіонер в Управлінні Пенсійного фонду України в Перевальському районі Луганської області, отримує доплату як учасник війни.

Сплачуючи позивачу зазначений вид підвищення до пенсії, пенсійний орган керувався Постановами Кабінету Міністрів України від 19 березня 1996 року № 342 "Про підвищення розмірів пенсій призначених до 1 березня 1996 року та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 березня 1996 року" та від 26 липня 1996 року № 831 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року", якими розмір мінімальної пенсії за віком з 1 вересня 1996 року було встановлено у розмірі 16 грн. 62 коп. Розмір підвищення учаснику війни нагородженому медаллю з 1 вересня 1996 року складав 12 грн. 47 коп. (16,62 грн. х 75%), учаснику війни - 8 грн. 31 коп. (16,62 грн. х 50%).

Пунктом "є" Постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" встановлено, що виходячи із розміру 19 гр. 91 коп. провадиться розрахунок підвищень передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому пенсійним органом підвищення учаснику війни нагородженому медаллю з 1 січня 2002 року сплачувалося у сумі 14 грн. 93 коп. (19,91 грн. х 75%), учаснику війни - 9 грн. 96 коп. (19,91 грн. х 50%).

Пунктом 4 Закону України про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту" від 5 жовтня 2005 року № 2939-ІV змінена стаття 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому з 1 січня 2007 року пенсійним органом сплачувався зазначений вид підвищення до пенсії виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2007 рік", тому розмір підвищення до пенсії учаснику війни з 1 січня 2007 складав 57 грн. (380 грн. х 15%), з 1 квітня 2007 року 60 грн. 90 коп. (406 грн. х 15%), з 1 жовтня 2007 року 61 грн. 65 коп. (411 грн. х 15%), відповідно учаснику війни - 38 грн. (380 грн. х 10%), 40 грн. 60 коп. (406 грн. х 10%), 41 грн. 10 коп. (411 грн. х 10%).

Зазначені обставини не спростовуються сторонами у справі.

З 1 січня 1994 року набув чинності ОСОБА_3 України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII.

У відповідності до частини 3 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23 листопада 1995 року № 458/95-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 18 листопада 2004 року № 2212-IV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" частини 4 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" після слів "довічне грошове утримання" доповнено словами "чи державна соціальна допомога". ОСОБА_3 набрав чинності з 1 січня 2005 року.

У редакції Закону України від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" частини 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладена наступним чином: "Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. ОСОБА_3 набрав чинності з 1 січня 2007 року.

Зазначена редакція неконституційною рішенням Конституційного Суду України не визнавалася.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких підстав, апеляційний адміністративний суд вважає, що постанова суду прийнята при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Стосовно постановленої судом ухвали від 8 квітня 2011 року колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про залишення частини позовних вимог без розгляду, зазначає що визнання поважності причин з метою поновлення строку на звернення з позовом до суду є виключним правом суду, з урахуванням частини першої статті 100 КАС України. Норми процесуального права при прийняті даної ухвали дотримані.

Керуючись статтями 24, 89, 94, 99,100,107,184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Перевальського районного суду Луганської області від 8 квітня 2011 року та постанову Перевальського районного суду Луганської області від 20 квітня 2011 року по справі № 2а-2636/11/1221 залишити без задоволення.

Ухвалу від 8 квітня 2011 року та постанову від 20 квітня 2011 року Перевальського районного суду Луганської області по справі № 2а-2636/11/1221 залишити без змін.

Повний текст складений та підписаний 16 червня 2011 року.

Надіслати сторонам копію даної ухвали протягом трьох днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Р.Ф. Ханова

Судді: А.В. Гайдар

ОСОБА_4

ОСОБА_1