Справа № 2а-3870/11
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 р. Справа № 121593/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на ухвалу судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.07.2011р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській обл. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.07.2011р. позовну заяву ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській обл. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, повернуто в порядку п.6 ч.3 ст.108 КАС України позивачу в звязку з непідсудністю вказаного спору місцевому загальному суду як адміністративному суду (а.с.16).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи (а.с.18-19).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 09.03.2011р.) дії та рішення органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий лист; в розглядуваному випадку виконавчий лист виданий Личаківським районним судом м.Львова, а тому наведений спір повинен розглядатися місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали убачається, що підставою для висновку судді про непідсудність розглядуваного спору місцевому загальному суду як адміністративному суду є положення ст.ст.18, 19 КАС України.

Як слідує з матеріалів справи, 24.06.2011р. до районного суду поступила позовна заява ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якій позивач просить визнати протиправними дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській обл. щодо накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні ВП № 26907833; скасувати постанову вказаного підрозділу від 14.06.2011р. про накладення штрафу (а.с.1-2).

Таким чином, фактично позивач оскаржує дії та рішення державного виконавця, які мали місце під час виконання виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 2а-832/09 від 29.09.2010р., виданого Личаківським районним судом м.Львова (а.с.1-15).

Відповідно до ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.2 ст.18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р., який набрав чинності з 09.03.2011р.) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному вирішують питання предметної підсудності розглядуваного спору.

Отже, для вирішення спору суду слід було визначитися, який із цих законів є пріоритетним та підлягав застосовуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997р. у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Таким чином, до розглядуваних відносин і для визначення питання предметної підсудності слід застосовувати приписи ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р.).

Оскільки позивач, який є стороною виконавчого провадження, оскаржує дії та рішення державного виконавця щодо виконання судового рішення, тому останні можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, а саме до Личаківського районного суду м.Львова.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.07.2011р. про повернення позовної заяви через непідсудність її цьому адміністративному суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання підсудності спору, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.202, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволити.

Ухвалу судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.07.2011р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 2а-3870/11/1312 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_2