Справа № 2а-10307/11/0503
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2012-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Радченко Л.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2012 року справа №2а-10307/11/0503

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Василенко Л.А., Карпушової О.В., розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_2, Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2011 року по адміністративній справі № 2а-10307/11/0503 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2011 року позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання призначити державну пенсію розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.07.2010 року, задоволено частково. Визнано дії відповідача протиправними та зобовязано здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01.07.2010 року по 22.07.2011 року у відповідності до статей 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з вказаною постановою суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається, на суд першої інстанції не вірно дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині перерахунку пенсії позивача у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у інвалідів 3 групи розмір додаткової пенсії складає 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також апелянт посилається на пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з позовом.

Позивач також не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції змінити та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, або 2, або 3, а тому позивач має право на отримання державної пенсії відповідно до вимог вищезазначеного закону.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно з висновком МСЕК від 07.10.2009 р. № 054040 при повторному огляді позивачеві встановлено 3 групу інвалідності строком до 07.10.2012 р. у звязку із захворюванням, що пов'язане з виконанням загальної військової служби при іспитах ядерної зброї.

З 01.06.2010 р. на підставі особистої заяви позивача, його було переведено на пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням загальної військової служби при іспитах ядерної зброї відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21.06.2009 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимагаючи встановити йому державну пенсію не нижче 6 мінімальних пенсій за віком - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, додаткову пенсію 50 % мінімальної пенсії за віком - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Листом відповідача від 14.07.2010 р. у задоволені вимог позивача було відмовлено, у звязую з тим, що підстав для нарахування пенсії в розмірах, передбачених ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», немає.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що нарахування і виплата відповідачем позивачу додаткової пенсії менш ніж 50 % мінімальної пенсії за віком, є неправомірною, оскільки суперечить вимогам статей 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В частині відмови позивачу в задоволенні вимог про призначення державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд виходив з того, що оскільки для призначення цього виду пенсійного забезпечення необхідною умовою є наявність захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, а у позивача такий зв'язок відсутній, то і підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 54 цього Закону також відсутні.

Колегія суддів, проаналізувавши досліджені докази, вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ґрунтується на нормах діючого законодавства з огляду на наступне.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров'я України.

З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що необхідною умовою для призначення державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є наявність причинного зв'язку інвалідності саме із захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, підтвердженого відповідним медичним висновком.

З висновку військово-лікарської комісії від 07.08.1995 р. вбачається, що захворювання позивача пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при іспиті ядерної зброї. При повторному огляді позивача, висновком МСЕК від 07.10.2009 р. № 054040 також встановлено, що захворювання позивача, пов'язане з виконанням обовязків військової служби при іспиті ядерної зброї (арк. справи 10, 11).

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про те, що оскільки захворювання позивача не повязане з Чорнобильською катастрофою, то і підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.

Стосовно позовних вимог в частині перерахунку додаткової пенсії відповідно до ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 13 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року стаття 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була змінена та викладена в наступні редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність…».

Поряд з цим, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 13 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року щодо внесення змін до 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України зазначив, що положеннями Закону України про Державний бюджет України не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Таким чином, з 22 травня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла до 01 січня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Кожен рік Законом України «Про державний бюджет України» визначається розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статей 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 від 6 липня 2011 року, якою встановлено зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначена постанова набрала чинності 23.07.2011 року (Урядовий кур'єр вiд 23.07.2011 - № 133).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що позивач, як інвалід 3 групи, має право на перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої визначається з мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.07.2010 року по 22.07.2011 року.

Посилання апелянта на пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення до суду з позовом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач вже звертався до суду з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства, однак провадження у справі було закрито у звязку з визнання рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року змін в законодавстві щодо підсудності пенсійних справ та справ на соціальні виплати неконституційними.

Враховуючи, що на дату звернення позивачем до суду з вказаними позовом з приводу перерахунку пенсії, діяла норма закону, яка передбачала звернення до суду протягом трьох років, колегія суддів вважає, що позивачем не були порушені строки звернення до суду.

Аналогічна позиція викладена у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28.03.2006р. по справі "Мельник проти України".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та задовольнив позов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу, є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2011 року по адміністративній справі № 2а-10307/11/0503 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів М.М. Гімон

ОСОБА_3

ОСОБА_4