Справа № 2а-5423/11/0519
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2012-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Турченко О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2012 року справа №2а-5423/11/0519 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковенка М.М.

суддів < Суддя учасник колегії >

ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_4, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2011 року у справі № 2а-5423/11/0519 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як дитині війни, з 11.01.2011 року по 01.08.2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як дитині війни, з 01.01.2006 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2011 року позовні вимоги про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як дитині війни, з 01.01.2006 року по 10.01.2011 року залишені без розгляду.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2011 року позов задоволено частково, визнана бездіяльність відповідача неправомірною та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з 11.01.2011 року по 18.06.2011 року з урахуванням фактично здійснених виплат. В решті позову відмовлено.

Позивач з таким судовим рішення не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ГУПФУ в Донецькій області, не погодившись з цим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 1832 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач належить до соціальної групи «діти війни», що підтверджується посвідченням, та користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення державної соціальної допомоги, за період з 11.01.2011 року по 18.06.2011 року, з урахуванням положень статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалось раніше, ухвалою суду від 04 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як дитині війни, з 01.01.2006 року по 10.01.2011 року залишені без розгляду. Зазначена ухвала позивачем не оскаржена та набрала законної сили.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем причини не є поважними, оскільки нормативно-правові акти та судова практика є загальнодоступною інформацією, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні. Крім того, виплати носили щорічний характер, тому про порушення своїх прав позивач повинен був дізнаватися при кожному отриманні сум підвищення до пенсії.

Посилання позивача на статтю 87 Закону України від 05.11.1991 року N 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованими, з огляду на те, що з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон № 1058-ІV. Відповідно до п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. (Пункт розділу XV доповнено абзацом другим згідно із Законом N 3108-IV ( 3108-15 ) від 17.11.2005). Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує. Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування спірних сум відповідачем не здійснювалось, тому підстави для застосування статті 46 Закону № 1058-ІV відсутні.

Також не можуть бути застосовані положення ст. 268 ЦК України, оскільки позивач фактично звернувся до суду з позовом про виплату підвищення до пенсії, як дитині війни, а не з позовними вимогами, на які не поширюється позовна давність згідно ст. 268 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та задовольнив позов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу, є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 1832, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2011 року у справі № 2а-5423/11/0519 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2011 року у справі № 2а-5423/11/0519 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Яковенко

Судді Р.Ф. Ханова

ОСОБА_3