Справа № 2-3482/10
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 р. Справа № 36591/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б. Любашевського В.П.,

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області та ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області про зобовязання провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області (надалі УПФ України в м. Тернополі) у перерахунку його пенсії згідно із ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-XII), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, зобовязати відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 16.05.2007 року до 22.05.2008 року, виплативши різницю між сумою нарахованої та фактично виплаченої суми пенсії. Крім того, просив з УПФ України в м. Тернополі на його користь зобовязати відповідача у подальшому виплачувати йому пенсію з 29.10.2009 року з дотриманням ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2010 року вказаний позов задоволено частково, зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 у відповідності до ст.ст. 67, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію по інвалідності за період з 18.06.2007 року по 31.12.2007 року та з 30.10.2009 року по 17.08.2010 року, із розрахунку 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за даний період в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та раніше виплачених сум.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в м. Тернополі просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій, в тому числі пенсій, призначених згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просить врахувати, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією даного Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не Пенсійного фонду України. Крім того, згідно із до п. 2 постанови КМ України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України», яка прийнята КМ України в межах своєї компетенції і підлягає обовязковому виконанню, розрахунок пенсій, призначених згідно із ч.4 ст. 54, та додаткової пенсії, що передбачені Законом № 796-XII, провадиться, виходячи з розміру 19,91 грн. Стверджує, що пенсію позивачу правомірно було обчислено відповідно до положень ст. 54 Закону № 796-XII із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Незважаючи на те, що ці зміни Конституційним Судом України 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), Верховною Радою України не було прийнято рішення про відновлення дії вищевказаного Закону у редакції, чинній до внесення таких змін. Вказує на те, що при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 необхідно також керуватися постановами КМ України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив змінити резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2010 року, а саме зобовязати відповідача у подальшому виплачувати йому пенсію з 29.10.2009 року з дотриманням ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII.

Заслухавши суддю-доповідача і учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на пенсію, не нижчу восьми мінімальних пенсій за віком, і додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідачем УПФ України в м. Тернополі неправомірно та всупереч зазначеному Закону № 796-XII здійснено розрахунок пенсії позивача виходячи з розміру 19,91 грн., установленого п. 2 постанови КМ України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України». Тому, з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при розрахунку державної та додаткової пенсії позивача підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на підставі якого і має визначатися мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування вказаної величини мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших, повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством України не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Крім того, оскільки Конституційний Суд України своїм рішенням від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема положення п. 28 Розділу II, якими мінімальний розмір пенсії для осіб цієї категорії встановлювався на рівні 180 % прожиткового мінімуму, відмова УПФ України в м. Коломия у проведенні перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1, починаючи з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 22 травня 2008 року, є незаконною.

При вирішенні справи підлягають застосуванню положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 424566, виданим 20.10.2006 року Тернопільською обласною державною адміністрацією, та згідно із довідкою МСЕК серії ТЕР № 001338 визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що позивач має право на призначення основної пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень. Отже, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-XII, є неправомірним і безпідставним.

Колегія суддів визнає безпідставним покликання відповідача на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.

Будь-яких поважних причин, які б позбавляли можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав позивачем не наведено.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність застосування при вирішення справи ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено виплату суми пенсії за минулий час без обмежень будь-якими строками, оскільки згідно із п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, до яких пенсія позивача не належить.

Вирішуючи вимоги позивача щодо проведення перерахунку його пенсії за 2008 рік, судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено редакцію ст. 54 Закону № 796-XII та обмежено право на отримання спірної пенсії, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З урахуванням наведеного та виходячи із Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів приходить до переконання про правомірність позовних вимог ОСОБА_1 у частині зобовязання УПФ України в м. Тернополі провести перерахунку його пенсії згідно із вимогами ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період починаючи з 29 жовтня 2008 року.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1, щодо зобовязати відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 16.05.2007 року до 22.05.2008 року колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

А тому враховуючи зазначене, колегія суддів вважає вірним адміністративний позов в частині позовних вимог, щодо зобовязання відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 16.05.2007 року до 01.01.2008 року залишити без розгляду.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просить зобовязати відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, а тому колегія суддів вважає зазначити наступне.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2010 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі - задоволено частково. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2009 року в справі № 2-а-4006/09 - скасовано та прийняти нову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії у відповідності до статей 50,54,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22 травня 2008 року по 29 жовтня 2009 року, включно. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі здійснити такий перерахунок та виплату пенсії позивача ОСОБА_1 за період з 22 травня 2008 року по 29 жовтня 2009 року включно, відповідно до 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом та з врахуванням виплачених сум. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

А згідно ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року слід закрити.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивача судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 207, 254 КАС України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2010 року у справі № 2-3482/10 скасувати та прийняти нову постанову, якою вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області у перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного згідно із ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період починаючи з 29 жовтня 2008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області провести перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 за період починаючи з 29 жовтня 2008 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Тернопільської області виплатити позивачу ОСОБА_1, у звязку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми пенсії за період починаючи з 29 жовтня 2008 року, з урахуванням проведених у цей час виплат.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2010 року у справі № 2-3482/10 в частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 16.05.2007 року до 01.01.2008 року залишити без розгляду.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2010 року у справі № 2-3482/10 в частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача провести перерахунок призначеної йому основної та додаткової пенсії за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року слід закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 12 листопада 2009 року.

Головуючий суддя В.В. Ніколін

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_2