Справа № 2-а-23/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р. Справа № 876/9994/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника позивача Габор Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Громадської організації «Сільська коровка» на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом Громадської організації «Сільська коровка» до Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання дій протиправними, скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ГО «Сільська коровка» звернулась в суд з позовом до Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, яким просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо розміщення кварталу забудови на меліоративних землях та щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення під забудову; визнати нечинними та скасувати рішення відповідача від 12.08.2009 року «Про затвердження проекту детального планування садибної забудови с. Вонігово в ур. «Рит» та від 11.02.2010 року «Про надання дозволу громадянам с. Вонігово на розробку проектів відведення земельних ділянок щодо передачі у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків в ур. «Рит» відповідно до списку, в якому вказується площа земельної ділянки».

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, касаційний суд виходив з того, що матеріали адміністративної справи не містять інформації та не досліджено судами в ході судового розгляду справи щодо правової природи спірної земельної ділянки, а лише зазначено, без посилання на докази, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Також касаційний суд зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій зроблено без належного аналізу положень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про меліорацію земель» і Земельного кодексу України. Відтак ухвалені у справі рішення не встановили дійсний характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами та неправильно застосовані норми матеріального права до вирішення вказаних правовідносин.

За результатами нового розгляду справи постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що доводи ГО «Сільська коровка» про порушення оскаржуваними діями і рішеннями щодо розміщення кварталу забудови в урочищі «Рит» села Вонігово для надання у власність мешканцям села земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, де значна кількість мешканців с. Вонігово приватизувала земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та розпочала їх будівництво, його прав та законних інтересів у зв'язку з необхідністю випасання мешканцями села великої кількості худоби є безпідставними, оскільки судом встановлено, що в межах с. Вонігово є достатня кількість інших сільськогосподарських земель для випасання худоби членів ГО «Сільська коровка», яке, до того ж, не представляє інтереси всіх мешканців села. Також суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності в урочищі «Рит» с. Вонігово меліоративної системи, оскільки відсутня технічна документація та належний акт передачі її на баланс Вонігівської сільської ради, яка можливо була споруджена понад 35 років тому, а також меліоративна система відсутня на балансі сільської ради, тому немає юридичних підстав стверджувати, що в даний час така система наявна в урочищі «Рит» як діюча. В зв'язку з цим, на думку суду, у відповідача був відсутній обов'язок погоджувати з відповідними меліоративними установами виділення спірної земельної ділянки в цьому урочищі для будівництва та обслуговування житлових будинків. На думку суду, надані позивачем копії листів відповідних установ не можуть бути достатнім доказом наявності саме діючої меліоративної системи, оскільки вони не можуть замінити технічну документацію і належний акт передачі та інші об'єктивні технічні дані про знаходження системи на балансі і по суті містять в собі лише інформацію про колишню наявність меліоративних систем на різних земельних площах в колишньому радгоспі «Верховина». Також суд дійшов висновку, що не відповідає фактичним обставинам справи твердження позивача про проходження газопроводу високого тиску через земельну площу, виділену під забудову оскаржуваними рішеннями відповідача, оскільки в матеріалах справи наявний лист управління газового господарства, з якого вбачається, що газопровід проходить на відстані 25,95 м від межі, відведеної під забудову площі, що перевищує мінімальну відстань в 10 м, передбачену п. 8.50 додатку 8.1 ДБН 360-92.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати і прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ГО «Сільська коровка» створена з метою захисту спільних прав та інтересів членів організації, які є власниками великої рогатої худоби і постійно користуються земельною ділянкою в урочищі «Рит» площею 14,84 га для випасання худоби. У 2009 році організація зверталась до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області з клопотанням про надання даної ділянки в оренду для випасання худоби, однак через зловживання посадових осіб Вонігівської сільської ради земельна ділянка була включена до меж с. Вонігово, в зв'язку з чим оформлення її оренди не було завершене. Тому, на думку позивача, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваними діями і рішеннями не порушено прав ГО «Сільська коровка», є безпідставним, оскільки організація звернулась до суду з даним позовом саме в інтересах своїх членів, що передбачено ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Факт наявності на спірній земельній ділянці меліоративної системи підтверджується актом приймання-передачі інженерної інфраструктури внутрігосподарської меліоративної системи, завіреним ТзОВ «Верховина», довідкою Вонігівської сільської ради про те, що земельні ділянки в урочищі «Рит» є меліоративними і використовувались для випасання худоби, листами Закарпатського обласного виробничого управління по меліорації і водному господарству і Тячівського міжрайонного управління водного господарства про те, що в даному урочищі існує меліоративна система, передана Вонігівській сільській раді, а також був підтверджений поясненнями Вонігівського сільського голови, наданими в судовому засіданні. Також відповідач не надав доказів списання чи демонтажу даної меліоративної системи. Тому позивач вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що ним не доведено факту існування меліоративної системи в урочищі «Рит» с. Вонігово. Також позивач вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що газопровід проходить на відстані 25,95 м від межі, відведеної під забудову площі, що перевищує мінімальну відстань в 10 м, передбачену ДБН 360-92, оскільки схема, на яку посилається суд, містить розташування газопроводу середнього тиску, який дійсно проходить на такій відстані, однак через спірну земельну ділянку проходить газопровід високого тиску Теребовля-Буштино, що підтверджується листом Тячівської філії ПАТ «Закарпатгаз», в зв'язку з чим необхідною є наявність дозволу спеціалізованого підприємства газового господарства на розміщення на цій ділянці кварталу житлової забудови, однак такий дозвіл відсутній. Також апелянт зазначає, що під час судового розгляду було встановлено факт відсутності детального планування житлового кварталу в урочищі «Рит» с. Вонігово та затверджених у встановленому порядку текстових і графічних матеріалів містобудівної документації, передбачених Законом України «Про планування і забудову територій», який був чинним на час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, тому невідомо, що затверджував відповідач оскаржуваними рішеннями. Крім того, під час судового розгляду справи ним було надано докази того, що змін меж населеного пункту с. Вонігово не відбулось, оскільки сільська рада не завершила цей процес, в зв'язку з чим відповідач не мав права розпоряджатись землями в урочищі «Рит».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд і підтверджується матеріалами справи, відповідно проекту землеустрою щодо зміни меж с. Вонігово Тячівського району Закарпатської області, розробленого ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за замовленням Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, в основний масив с. Вонігово включено 5 земельних ділянок загальною площею 213,4 га.

Рішенням Вонігівської сільської ради від 26.03.2009 року було затверджено техніко-економічне обґрунтування розвитку населеного пункту села Вонігово.

Згідно з висновками Вонігівської сільської ради від 13.04.2009 року № 1, Управління Держкомзему у Тячівському районі Закарпатської області від 13.04.2009 року № 435, Відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 20.03.2009 року № 03/ПД-59, Верхньо-Тисянського сектору охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області від 15.04.2009 року № 105, Тячівської районної санітарно-епідеміологічної станції Закарпатської області від 20.03.2009 року № 339, Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації від 14.04.2009 року № 01-08/1196, Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 17.04.2009 року № 719/02-33, Тячівської районної ради Закарпатської області від 14.04.2009 року № 90/02-18, було погоджено розроблений ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» проект внесення змін в межі с. Вонігово Тячівського району Закарпатської області щодо додаткового включення в межі села 213,4 га земель, внаслідок чого загальна площа с. Вонігово становитиме за проектом 458,4 га замість 245,0 га.

Відповідно до рішення Тячівської районної ради Закарпатської області від 10.04.2009 року за № 484 на підставі клопотання ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 20.03.2009 року було погоджено проект землеустрою щодо зміни меж населеного пункту с. Вонігово.

Після цього Головне управління Держкомзему в Закарпатській області склало висновок державної експертизи землевпорядної документації № 428-09.

А рішенням Закарпатської обласної ради від 07.08.2009 року № 940 відповідно до розробленого проекту землеустрою зміни меж населеного пункту с. Вонігово були додатково включені земельні ділянки загальною площею 213,4 га та встановлено межі населеного пункту с. Вонігово загальною площею 458,4 га.

Згідно з даними техніко-економічного обґрунтування розвитку населеного пункту с. Вонігово, основною причиною виготовлення проекту встановлення нових меж с. Вонігово шляхом включення в межі села додаткових земель став різкий приріст чисельності населення в селі та у зв'язку з цим гостра потреба розвитку житлового будівництва, а також подача 400 заяв жителів села на виділення їм земельних ділянок для будівництва.

Як вбачається з картографічного зображення проекту змін меж населеного пункту с. Вонігово, до складу земель в межі села включено також земельну ділянку в урочищі «Рит» по контуру 483 площею 15,4 га.

А згідно з матеріалами поконтурної відомості земель, які додатково включені до складу земель с. Вонігово, земельна ділянка в урочищі «Рит» площею 15,4 га по контуру 483 відноситься до сіножаті, тобто належала до земель сільськогосподарського призначення. Також до складу земель с. Вонігово додатково включені пасовища площею 81,2 га.

Відповідно до графічного зображення проекту детального планування житлової забудови с. Вонігово в урочищі «Рит», який погоджений відповідними службами, встановлено місце розташування земельних ділянок для забудови.

Рішенням Вонігівської сільської ради від 12.08.2009 року було затверджено проект детального планування садибної забудови с. Вонігово в урочищі «Рит» для будівництва житлових будинків громадянам села.

Отже, земельна ділянка в урочищі «Рит» після розроблення проекту детального планування садибної забудови с. Вонігово, погодженого відповідними дозвільними службами району, визначення додаткових меж села, після яких вказана земельна ділянка ввійшла до складу земель села Вонігово, проведення відповідних дій Вонігівської сільської ради, стала відноситися до земель житлової та громадської забудови.

Рішенням Вонігівської сільської ради від 11.02.2010 року № 2 було надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки щодо передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку 79 громадянам на вулицях Франка-Нова, Польова, Яблунева та Лісова.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить також розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ст. 20 цього Кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Підстави та порядок набуття права на землю та порядок передачі земельних ділянок визначено ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки).

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 116 цього Кодексу передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду користування.

А відповідно до ч. 6 ст. 118 даного Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються також питання регулювання земельних відносин.

Засади правового регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі проведення меліорації земель, використання меліорованих земель і меліоративних систем, та повноваження органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування у сфері меліорації земель в Україні регламентуються положеннями Закону України «Про меліорацію земель».

Відповідно до ст. 1 цього Закону:

меліорація земель - це комплекс гідротехнічних, культуртехнічних, хімічних, агротехнічних, агролісотехнічних, інших меліоративних заходів, що здійснюються з метою регулювання водного, теплового, повітряного і поживного режиму ґрунтів, збереження і підвищення їх родючості та формування екологічно збалансованої раціональної структури угідь;

меліоративні заходи - це роботи, спрямовані на поліпшення хімічних і фізичних властивостей ґрунтів, обводнення пасовищ, створення захисних лісових насаджень, проведення культуртехнічних робіт, поліпшення земель з несприятливим водним режимом та інженерно-геологічними умовами, проектування, будівництво (реконструкція) і експлуатація меліоративних систем, включаючи наукове, організаційне та виробничо-технічне забезпечення цих робіт;

меліоровані землі - це угіддя, на яких здійснено комплекс меліоративних заходів відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації;

меліоративна система - це технологічно цілісна інженерна інфраструктура, що включає в себе такі окремі об'єкти, як меліоративна мережа каналів, трубопроводів (зрошувальних, осушувальних, осушувально-зволожувальних, колекторно-дренажних) з гідротехнічними спорудами і насосними станціями, захисні дамби, спостережна мережа, дороги і споруди на них, взаємодію яких забезпечує управління водним, тепловим, повітряним і поживним режимом ґрунтів на меліорованих землях;

меліоративна система загальнодержавного значення (далі - загальнодержавна меліоративна система) - це меліоративна система, що знаходиться на території більше ніж однієї області, забезпечує міжобласну подачу, розподіл і відведення води та об'єкти інженерної інфраструктури якої перебувають на балансі підприємств, установ і організацій, що входять до сфери управління спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань водного господарства та меліорації земель;

міжгосподарська меліоративна система - це меліоративна система, що знаходиться в межах Автономної Республіки Крим, однієї області або одного району і забезпечує міжрайонну та міжгосподарську подачу, розподіл та відведення води;

внутрішньогосподарська меліоративна система - це меліоративна система, що знаходиться в межах земель одного власника (користувача) і забезпечує подачу, розподіл та відведення води на цих землях;

моніторинг зрошуваних та осушуваних земель - це комплекс спеціальних робіт, які включають збирання, обробку, зберігання та передачу інформації про стан меліорованих земель і меліоративних систем, їх водний баланс, а також аналіз, оцінку та прогнозування можливого впливу меліоративних заходів на навколишнє природне середовище.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону право власності на інженерну інфраструктуру меліоративних систем та її окремі об'єкти (меліоративну мережу з гідротехнічними спорудами і насосними станціями, захисні дамби, спостережну мережу, дороги і споруди на них) може належати державі, територіальним громадам сіл, селищ і міст, юридичним особам та громадянам з урахуванням обмежень, передбачених законами України.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм, колегія суддів зазначає, що наявність на певній земельній ділянці меліоративної системи і меліорованих земель може бути підтверджено: здійсненням відповідно до встановлених норм і правил затвердженої в установленому порядку проектної документації комплексу гідротехнічних, культуртехнічних, хімічних, агротехнічних, агролісотехнічних, інших меліоративних заходів, а також моніторингу зрошуваних та осушуваних земель; фактична наявність функціонування цілісної інженерної інфраструктури (меліоративна мережа каналів, трубопроводів (зрошувальних, осушувальних, осушувально-зволожувальних, колекторно-дренажних), гідротехнічні споруди і насосні станції, захисні дамби, спостережна мережа, дороги і споруди на них тощо); юридичне визначення статусу меліоративної системи (загальнодержавного значення, міжгосподарська, внутрішньогосподарська) та надання у власність інженерної інфраструктури меліоративних систем чи її окремих об'єктів.

Однак позивач та інші особи, які беруть участь у справі, не надали суду належних доказів існування зазначених фактів і обставин, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належними та допустимими доказами не доведено наявність меліоративної системи на земельній ділянці в урочищі «Рит» с. Вонігово, де розміщений квартал забудови.

Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії рішення Вонігівської сільської ради від 03.09.2010 року та довідки від 03.03.2010 року, на даний час меліоративна система та меліоровані землі на балансі сільської ради не перебувають.

Посилання позивача на акт приймання-передачі інженерної інфраструктури внутрігосподарської меліоративної системи, завірений ТзОВ «Верховина» від 12.07.2004 року, довідку Вонігівської сільської ради про те, що земельні ділянки в урочищі «Рит» є меліоративними і використовувались для випасання худоби, листи Закарпатського обласного виробничого управління по меліорації і водному господарству і Тячівського міжрайонного управління водного господарства про те, що в даному урочищі існує меліоративна система, передана Вонігівській сільській раді, на думку колегії суддів, не є належними доказами на підтвердження факту наявності в урочищі «Рит» с. Вонігово саме діючої меліоративної системи.

Водночас наявність в цьому урочищі з 1976 року меліоративної системи, чого особи, які беруть участь у справі, не заперечують, з врахуванням наведених вище обставин також не свідчить про наявність меліоративної системи на даний час.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом копію зазначеного вище акту приймання-передачі інженерної інфраструктури внутрішньогосподарської меліоративної системи від 12.07.2004 року, на яку посилається позивач, оскільки представники відповідача та третіх осіб заперечили щодо його допустимості, а на пропозицію суду надати оригінал вказаного акту приймання-передачі інженерної інфраструктури чи зазначити місце його знаходження для вирішення питання про його витребування представник позивача не надала для огляду оригінал вказаного акту приймання-передачі і не зазначила місце його знаходження.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність посилання позивача як на доказ незаконності дій відповідача щодо розміщення кварталу забудови в урочищі «Рит» в зв'язку з проходженням через спірну земельну ділянку газопроводу високого тиску Теребля-Буштино, оскільки відповідно до схеми розташування вказаного газопроводу, погодженої з Тячівською філією ВАТ «Закарпатгаз» 28.12.2010 року, газопровід знаходиться від межі кварталу забудови в урочищі «Рит» на відстані 25,95 м, а мінімальна відстань від такого газопроводу до найближчих будівель і споруд відповідно до п. 8.1 Державних будівельних норм ДБН 360-92, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування та архітектури від 17.04.1992 року № 44 та додатку 3 до п. 4.3.7 «Правил безпеки систем газопостачання України», затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01.10.1997 року № 254, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.05.1998 року № 318/2758, становить 10 м.

Наведене підтверджується також листом Тячівської філії ПАТ «Закарпатгаз» від 10.12.2013 року № 02/494, в якому крім наведеного вище зазначено також, що згідно з п. 4.3.40 цих Правил письмовий дозвіл спеціалізованого газового підприємства необхідний лише на будівельні і земляні роботи на відстані менше ніж 15 м до газопроводу.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, при прийнятті оскаржуваних рішень Вонігівська сільська рада не порушила вимог чинного на той час законодавства з питань забезпечення безпеки при експлуатації газопроводів та системи газопостачання.

Також колегія суддів вважає безпідставними і не бере до уваги твердження апелянта про відсутність детального планування житлового кварталу в урочищі «Рит» с. Вонігово та затвердження у встановленому порядку текстових і графічних матеріалів містобудівної документації, передбачених Законом України «Про планування і забудову територій», який був чинним на час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи копіями матеріалів проекту землеустрою зазначеної земельної ділянки, погодженнями, висновками і дозволами компетентних органів державної влади тощо.

Також, на думку колегії суддів, безпідставним є твердження апелянта про те, що фактично не відбулось змін меж населеного пункту с. Вонігово в зв'язку з не завершенням сільською радою цього процесу, а тому відповідач, на думку позивача, не мав права розпоряджатись землями в урочищі «Рит», оскільки відповідач надав належні докази розроблення і затвердження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту с. Вонігово, зокрема, виготовлено картографічне зображення проекту змін меж населеного пункту та матеріали поконтурної відомості земель, які додатково включені до складу земель с. Вонігово, якими визначено та зафіксовано фактичне включення до меж села нових земель, в тому числі і спірної земельної ділянки.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, приймаючи оскаржувані рішення та вчиняючи спірні дії, Вонігівська сільська рада діяла в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а також з дотриманням принципів, передбачених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Сільська коровка» залишити без задоволення.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2014 року у справі № 2а-23/11 за позовом Громадської організації «Сільська коровка» до Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання дій протиправними, скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 31.08.2015 року