Справа № 822/2586/15
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2586/15

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

09 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року у справі за поданням Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області в особі Нетішинського відділення до Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з поданням про стягнення податкового боргу з публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС".

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року подання задоволено, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" податковий борг в сумі 461023 (чотириста шістдесят одна тисяча двадцять три гривні) 34 коп. за рахунок коштів платника податків з рахунків у банках, обслуговуючих платника, та за рахунок готівки, що належить платнику податків, для погашення податкового боргу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нове рішення, яким подання позивача залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача проти тверджень відповідача заперечила, посилаючись на правомірність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що судом не визнавалась обов'язкова явка сторін, а матеріали справи містять докази належного та завчасного повідомлення осіб, які беруть участь у справі про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, у відповідності до положень частини 4 статті 196 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, відповідач як юридична особа зареєстрований 09.09.1999 року.

У відповідача наявний податковий борг на загальну суму 461023,34 грн., а саме: по податку на прибуток в сумі 180466,05 грн., який виник відповідно до: податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року (яким збільшено суму грошового зобов'язання на суму 124459 грн. (враховуючи часткову сплату в розмірі 6222,95 грн.) за основним платежем та нараховано 62230 грн. за штрафними санкціями) та пені в розмірі 23601,26 грн., нараховану на суму заниження грошового зобов'язання за весь період заниження (23515,33 грн.), та за несвоєчасну сплату (85,93 грн.); по податку на додану вартість в сумі 245215,74 грн., який виник відповідно до: податкового повідомлення-рішення № від 26.03.2015 року (яким збільшено суму грошового зобов'язання на суму 118533 грн. (враховуючи часткову сплату в розмірі 5941,14 грн.) за основним платежем та нараховано 59267 грн. за штрафними санкціями) та пені в розмірі 73356,88 грн., нараховану на суму заниження грошового зобов'язання за весь період заниження; по авансових внесках з податку на прибуток, який виник відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2014 року (яким нараховано 14068,6 грн. штрафу - 20% грошового зобов'язання, погашеного із затримкою).

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженої постанови про задоволення подання виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження заперечень щодо розміру податкового боргу, що стягується, та факту узгодження податкових зобов'язань, з яких виник борг.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 56.18 ст.56 ПК України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому, податкові повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року та № від 24.10.2014 року були оскаржені відповідачем в судовому порядку, за результатами розгляду яких встановлено їх правомірність (ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року по справі №822/4192/14 - стосовно податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014 року; ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 року по справі №822/54/15 - стосовно податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2014 року).

Приписами ч.5 ст.254 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного ОСОБА_1 України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Тобто, вказані рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду набрали законної сили.

За змістом п.п. 129.1.1 та 129.1.2 п.129.1 ст.129 ПК України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період судового оскарження).

Отже, позивачем у відповідності до зазначених норм було нараховано вказану пеню.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

Разом з тим, позивачем було надіслано публічному акціонерному товариству "Управління будівництва Хмельницької АЕС" податкову вимогу №292-25/265 від 28.04.2015 року на суму 449283,05 грн.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

У відповідності до п. 95.3-95-4 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, наявність заборгованості відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком суми позовних вимог, копіями податкових повідомлень-рішень, картками особового рахунку. При цьому дані картки особового рахунку платника як різновид податкової інформації повинні достовірно відображати дійсний стан розрахунків такого платника з бюджетом.

Що стосується доводів відповідача щодо подання 10.02.2015 року заяви про намір досягнення податкового компромісу щодо донарахованих за результатами перевірки сум ПДВ та податку на прибуток, та сплату 5% від донарахованих зобов'язань, а також, що решта суми (95 %), нарахована пеня підлягають списанню, суд зазначає наступне.

Нормами п. 7 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" ПК України передбачено, що процедура податкового компромісу, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу.

Крім того, пунктом 3.12 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 р. №13, передбачено, що досягнення податкового компромісу здійснюється за Заявою про компроміс по ППР лише у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, та сплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, у встановлені Кодексом терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

У разі встановлення фактів щодо невідповідності Заяви про компроміс по ППР та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, приймається рішення довільної форми щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

У заяві від 10.02.2015 року №15/42 у відповідності до пп.7.12 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України відповідач повідомив позивача про намір досягнення податкового компромісу щодо податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 189689,0 грн. та по податку на додану вартість в сумі 177800,0 грн., визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2014 р. № і № відповідно.

Розглянувши заяву відповідача від 10.02.2015 року №15/42, позивач прийняв рішення №2 від 18.02.2015 року щодо погодження застосування податкового компромісу, яким відмовив у застосуванні податкового компромісу у зв'язку з набранням законної сили ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року у справі №822/4192/14 та, відповідно, узгодженням податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями - рішеннями від 23.06.2014 року № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2.

Вказане рішення було оскаржене товариством до суду, однак постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року по справі №822/709/15 в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Таким чином, доводи відповідача про необхідність списання податковим органом решти суми донарахованих зобов'язань (95 %, після сплати 5%), а також нарахованої пені є безпідставними, оскільки сторони податкового компромісу не досягли.

Стосовно доводів відповідача про те, що податковий орган мав погасити заборгованість по авансовим внескам шляхом зменшення заборгованості бюджету перед ПАТ "УБ ХАЕС", враховуючи, що погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум з інших платежів, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, фактично відповідач не заперечує наявність у нього заборгованості за таким узгодженим грошовим зобов'язанням.

Однак, судом не встановлено сплату товариством заборгованості по авансових внесках з податку на прибуток у передбачений ПК України спосіб, в т.ч. й тим способом, про який зазначає відповідач (п.87.1 ст.87 ПК України - за рахунок надміру сплачених сум з інших платежів).

При цьому п. 57.1 ст.57 ПК України, на який посилалось товариство в якості правового обґрунтування одного із своїх заперечень в даному випадку, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII викладений в новій редакції та не містить зазначених відповідачем норм.

Слід зауважити, що відповідач не позбавлений права оскаржити рішення чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, якщо вважає, що його права та інтереси були порушені.

Що стосується доводів відповідача відносно того, що спірні податкові повідомлення-рішення все ще перебувають у процесі оскарження (справа знаходиться на розгляді у Вищому адміністративному суді України), суд зазначає слідуюче.

Частиною 1 ст.255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, перегляд рішення судом касаційної інстанції не є обставиною, яка перешкоджає здійсненню провадження у справі та прийняттю законного та обґрунтованого рішення по суті позовних вимог. При цьому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року було відкрито касаційне провадження у справі, однак виконання судових рішень не зупинялось.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 11 вересня 2015 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г.

ОСОБА_3