Справа № 2а-238/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 р. Справа № 2203/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області про зобовязання провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дітям війни,

ВСТАНОВИВ :

В травні 2009 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з адміністративними позовами, обєднаними в одне провадження, у яких просили зобовязати управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області здійснювати їм виплату підвищень до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дітям війни, та стягнути з відповідача повязану із цим недоплату у розмірі по 3891,90 грн. за період з 01 січня 2006 року по 01 січня 2009 року.

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2009 року вказані позови задоволено частково, зобовязано управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області (далі УПФ України в Білогірському районі) нарахувати та виплатити підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за період 08 травня 2008 року по 11 серпня 2009 року, а ОСОБА_6 з 18 травня 2008 року по 11 серпня 2009 року передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також зобовязано відповідача здійснювати таку виплату позивачам в подальшому. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ України в Білогірському районі просить зазначену постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні вимог позивачів в повному обсязі, посилаючись на те, що вищезгадана постанова в частині задоволення позовних вимог не відповідає вимогам чинного законодавства і є такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що законодавство України не містить жодного нормативного акту, прийнятого на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про підвищення розміру пенсій дітей війни на 30 % мінімальної пенсії за віком та не врегульовує питання про те, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких коштів і джерел. Просить врахувати, що встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив із того, що вони належать до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому мають право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Оскільки Конституційний Суд України своїми рішеннями від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними окремі положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 рр., якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних доплат, відмова УПФ України в Білогірському районі у проведенні нарахування і виплати позивачам підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за період 08 травня 2008 року по 11 серпня 2009 року, а ОСОБА_6 з 18 травня 2008 року по 11 серпня 2009 року є протиправною. При вирішенні справи підлягає застосуванню річний строк звернення до адміністративного суду, який пропущений позивачами без поважних причин.

Такі висновки, на думку апеляційного суду, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивачі є дітьми війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2008-2009 рр., мали право на підвищення виплачуваної їм відповідачем пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення Закону України про Державний бюджет на 2008 р., яким було зупинено (обмежено) дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який б визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не слід брати до уваги при вирішенні справи, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації конституційних гарантій та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом із тим, згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України у редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції).

Матеріали справи свідчать, що позивачі з адміністративними позовами звернулися до суду в травні 2009 року, тобто з пропущенням встановленого законом річного строку звернення до адміністративного суду.

Достатніх поважних причин, які б позбавляли можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з часу прийняття 09 липня 2007 року Конституційним Судом України рішення за № 6-рп/2007, позивачами не наведено.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання про правомірність задоволення судом першої інстанції вимог позивачів лише з 22 травня 2008 року.

Враховуючи те, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачам здійснює Пенсійний фонд України в особі управління в Білогірському районі Хмельницької області, обовязок щодо нарахування та виплати їм доплати до пенсії, як дітям війни, судом першої інстанції правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачам у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність оскаржуваної постанови не впливають та до уваги не приймаються.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачів судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2009 року у справі № 2а-238/09 у частині задоволення вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасувати і прийняти у цій частині нову постанову, якою такі вимоги позивачів задовольнити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області здійснити нарахування та виплату позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, як дітям війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 22 травня 2008 року з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У іншій частині постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.Б.Хобор

ОСОБА_7