Справа № 813/5141/13-а
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Справа № 876/13714/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,

суддів: Попка Я.С., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

з участю осіб:

позивача по справі: представника Морочинського А.М.

відповідача по справі: представника Рибака Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів (правонаступник - Львівська митниця Державної фіскальну служби) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Іскра» до Львівської митниці Міндоходів про визнання рішень протиправними, зобов'язання до вчинення дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, публічне акціонерне товариство «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра») звернулося з позовом в суд до Львівської митниці Міндоходів про та просило визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України щодо відмови у преференційному митному оформленні і звільненні від сплати ввізного мита товару, задекларованого згідно митних декларацій №209140000/2012/032208 від 18.09.2012 р., №209140000/2012/032323 від 19.09.2012 р.; визнати протиправною та скасувати картку відмови № 209140000/2012/001399 від 18.09.2012 р.; зобов'язати Львівську митницю Державної митної служби України застосувати режим вільної торгівлі та надати преференційне митне оформлення із звільненням від сплати ввізного мита щодо товару, задекларованого згідно митних декларацій № 209140000/2012/032208 від 18.09.2012 р., № 209140000/2012/032323 від 19.09.2012 р.; стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Іскра» суму надмірно сплачених платежів у розмірі 21 086 (двадцять одна тисяча вісімдесят шість) грн. 07 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що митний орган країни не може перебирати на себе функції уповноваженого органу країни з якої походить товар щодо підтвердження країни походження товару. В компетенцію Львівської митниці не входить вирішення питання по суті про дотримання критерію достатньої переробки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі №813/5141/13а адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Львівською митницею Міндоходів подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі №813/5141/13а та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що підстави для перевірки сертифікатів встановлені Правилами, які мають статус міжнародного договору у відповідності до яких, зокрема, прохання, пов'язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення. Неотримання відповідачем відповіді від уповноваженого органу Росії на запит стосовно преференційного походження товару є ознакою, що свідчить про порушення законодавства, а преференційний сертифікат форми СТ-1 не визнається дійсним для цілей підтвердження країни походження товару та надання режиму вільної торгівлі. Сертифікат походження є необхідною підставою для підтвердження країни походження товару, але недостатньою умовою для надання режиму вільної торгівлі та звільнення від сплати митних платежів. З урахуванням того, що країна походження товару та документи, які її підтверджують є визначальним для застосування до нього тарифних та нетарифних заходів, у митниці були всі підстави для невизнання російського преференційного походження товару.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.09.2012 року ПАТ «Іскра» було подано до митного оформлення електронну ВМД № 20914/2012/032208 на товар «лампа електронна інфрачервона, дзеркальна-термовипромінювач, напругою 220В, потужністю 250Вт: ІКЗК220-250 R 127 Е27, код згідно УКТЗЕД, вантажовідправник ООО ТД «Калашниково», Росія.

Для підтвердження країни походження товарів було надано преференційний сертифікат про походження форми СТ-1 RUUA 1546805 від 01.08.2012 р. та акт експертизи № 051-914 від 01.08.2012 року.

18.09.2012 р. за результатами митної декларації та інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України Львівською митницею ДМС України відмовлено ПАТ «Іскра» у митному оформленні задекларованого товару, яка оформлена Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209140000/2012/01399.

Підставою для відмови податкова інспекція вказала на неможливість застосування преференційного режиму оподаткування у зв'язку з неподанням документів, необхідних для перевірки критеріїв достатньої перевірки у відповідності до п.2.4 та 6.7 положення Угоди про Правила визначення країни походження товарів у СНД від 20.11.2009 року.

Львівська митниця листом від 08.08.2012 року за № 8/45-10999 повідомила ПАТ «Іскра» про те, що нею здійснювалась перевірка достовірності відомостей, що містяться у сертифікаті про походження товару форми СТ-1 від 06.04.2011 року № RUUA 0285071, а саме, перевірка критеріїв достатньої переробки товарів за ВМД № 209000010/2011/011851 від 29.04.2011 року: лампи інфрачервоні дзеркальні, напругою 220В, потужністю 250Вт: ИКЗК 220-250 R127 Е27 (15); виробник - ООО «Термолайт» (код згідно УКТЗЕД); лампи розжарення електричні, напругою 230В, потужністю 60Вт: С230- 60 А55; виробник - ООО «ЭлектроПромМаркет» (код згідно УКТЗЕД).

Даним листом відповідач повідомив, що Тверська Торгово-промислова палата листом від 23.07.12 року №131 відмовила Львівській митниці у наданні документів, що підтверджують виконання заявленого у сертифікаті критерію походження, які вимагались згідно запитів від 04.04.2012 року №8/45-4793 та від 04.07.2012 року № 8/45-9361.

Одночасно підприємству запропоновано подати додаткові та уточнюючі документи, на підставі яких можливо перевірити склад, походження та вартісні показники сировини і комплектуючих, використаних при виробництві товару з метою остаточного прийняття рішення щодо відповідності товару критеріям походження, встановленим Правилам, а також попереджено про проведення перевірки у разі неподання запитуваної інформації протягом трьох робочих днів.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 6.4 Правил визначення країни походження товарів у СНД, сертифікат форми СТ-1 оформляється та видається на одну партію товарів, проте листи (запити), які надсилала митниця в Тверську Торгово-промислову палату стосуються іншої партії товару та іншого виробника (ООО «Термолайт») ніж у цій справі (ООО «Термолюкс»). Тому посилання митниці на вказані вище обставини вже не можуть бути визнані обґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 6, 7 ст. 36 МК України від 13.03.2012р. (далі - МК України), країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення Митного кодексу України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Митний кодекс України, містить вичерпний перелік документів, що підтверджують країну походження товару. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Сертифікат про походження товару у відповідності до ч. 3 ст. 43 МК України - це документ який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення.

Особливості визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав регламентовано Правилами визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009, ратифікованих Законом України від 06.07.2011 р. № 3592-VI (далі - Правила), які діють стосовно товарів, що походять з держав - учасниць Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року (далі - держави - учасниці Угоди) і знаходяться в торговельному обігу між цими державами, до яких застосовується торговельний режим, передбачений Угодою про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.

Згідно п. 2.1. Правил, - країною походження товару вважається держава - учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

Відповідно п. 2.3 Правил для цілей визначення країни походження товару, виготовленого в державі - учасниці Угоди, може застосовуватися кумулятивний принцип, який визначає походження того чи того товару під час його послідовної обробки (переробки). Якщо у виробництві кінцевого товару в одній з держав - учасниць Угоди використовуються матеріали, що походять з іншої або інших держав - учасниць Угоди, які підтверджені сертифікатом (сертифікатами) про походження товару форми СТ-1 (далі - сертифікат форми СТ-1, або сертифікат) та піддаються поетапній подальшій обробці (переробці) в іншій або інших державах - учасницях Угоди, то країною походження такого товару вважається країна, на території якої він востаннє був підданий обробці (переробці). За відсутності сертифіката (сертифікатів) форми СТ-1 про походження матеріалів з інших держав - учасниць Угоди визначення країни походження кінцевого товару здійснюється на підставі критерію достатньої обробки (переробки) (підпункти "а", "б", "в" пункту 2.4 цих Правил).

Відповідно до п.6.1 Правил для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 (бланк сертифіката наведено в додатку 2, який є невід'ємною частиною цих Правил) чи декларації про походження товару.

Таким чином, можна зробити висновок, що надання будь-яких інших документів для підтвердження країни походження товару, крім тих, що передбачені п.6.1 Правил та ст. 43 Митного кодексу України, в тому числі й документів, що підтверджують виконання критерію достатньої обробки/переробки, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до п. 6.7. Правил у разі виникнення сумнівів стосовно бездоганності сертифіката форми СТ-1 або відомостей, які в ньому містяться, митний орган країни ввезення товару може звернутися до уповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості, у тому числі прохання, пов'язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач вказав на неможливість застосування преференційного режиму оподаткування у зв'язку з неподанням документів, необхідних для перевірки критеріїв достатньої перевірки у відповідності до п.2.4 та 6.7 положення Угоди про Правила визначення країни походження товарів у СНД від 20.11.2009 року.

Однак, надання відповідачу Технічних умов або технологічних регламентів виробництва продукції, яка імпортується, як і документів на придбання виробником сировини, використаної при виготовленні продукції (контракти, інвойси, накладні, імпортні декларації) Правилами не передбачені.

Натомість, про походження імпортованого позивачем товару з Російської Федерації свідчить Сертифікат про походження товару форми СТ-1 №RUUA (1546805) від 01.08.2012 року, Акт експертизи №051-914 від 01.08.2012 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані документи повністю відповідають вимогам Правил щодо визначення країни походження імпортованого позивачем товару з Російської Федерації. У зв'язку з цим, відмова відповідача у відновленні режиму вільної торгівлі до товару «лампа інфрачервона дзеркальна-тепловипромінювач», заявленого у митній декларації №209140000/2012/032208 від 18.09.2012 року, №209140000/2012/032323 від 19.09.2012 року є протиправною.

Аналогічну позицію було викладено і Вищим адміністративним судом України в постанові від 30.06.2015 року (К/800/16505/15), від 25.06.2015 року (К/800/33840/14).

Щодо стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість та митних платежів колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов'язаної з помилковою та/або надмірною сплатою митних платежів. Визначення того, що належить розуміти як помилково та/або надміру сплачені митні платежі, у МК України немає. Але воно міститься в податковому законодавстві.

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 4 МК України поняттям «митні платежі», з-поміж іншого, охоплюється ПДВ із ввезених на митну територію України товарів (продукції). Згідно з пунктом 14.1.115 частини першої статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК), правила якого застосовуються до відносин, пов'язаних зі справлянням митних платежів, як надміру сплачені грошові зобов'язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Митне та податкове законодавство не містить переліку причин, через які може статися помилкова та/або надмірна сплата сум платежів. Оскільки визначення розміру (суми) митних платежів здійснюється шляхом дій над кількісними числовими показникам (одиницями) виміру, не виключено, що операції з ними з якихось причин можуть призвести до неправильного (хибного) розрахунку чи обчислення сум платежів. Важливо, що в основі таких дій не було умисних протиправних дій суб'єктів правовідносин, діяльність яких пов'язана із визначенням і справлянням митних платежів.

Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Зокрема, згідно із частинами першою-четвертою статі 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до БК та ПК. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до пунктів 43.1-43.5 статті 43 ПК помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

За змістом пункту 2 Порядку повернення коштів цей Порядок на виконання вимог статті 43 ПК визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Згідно з абзацами першим, другим, дванадцятим пункту 1, пунктами 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення коштів для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом ДМСУ та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок взаємодії), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом ДМСУ.

Згідно з пунктом 1 Порядку взаємодії взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентуються правилами цього Порядку.

За пунктами 2, 3 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Платник подає заяву про повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку повернення коштів.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

За Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

Згідно з частиною другою статті 45 БК центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для такого висновку. У разі незгоди з рішенням чи дією митних органів з питань: перевірки достовірності документів, що підтверджують країну походження товару, який переміщується на митну територію України; визначення, призначення, заявлення, з'ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб'єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов'яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК, статті 43 ПК, статті 45 БК, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митним органом, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Вказану правову позицію Верховний Суд України сформулював у постановах від 15 квітня та 12 листопада 2014 року (справи №№ 21-21а14, 21-201а14 відповідно).

Щодо зобов'язання Львівської митниці відновити режим вільної торгівлі до товарів, зазначених у МД №209140000/2012/032208 від 18.09.2012 року, №209140000/2012/032323 від 19.09.2012 року слід зазначити, що предметом розгляду даної справи не є рішення митного органу про встановлення країни походження товару, таким чином колегія суддів вважає достатнім для відновлення порушених прав позивача задоволення позовних вимог в частині скасування спірного рішення.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27 серпня 2015 року представником відповідача було подано клопотання про заміну відповідача в справі у зв'язку з реорганізацією останнього, де просить замінити відповідача Львівську митницю Міндоходів на Львівську митницю ДФС.

Процесуальною ухвалою з занесенням в журнал судового засідання, Львівським апеляційним адміністративним судом вказане вище клопотання було задоволено та проведено заміну відповідача у справі з Львівської митниці Міндоходів на Львівську митницю ДФС.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі №813/5141/13а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209140000/2012/01399 від 18.09.2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Я.С. Попко

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 01.09.2015 року