Справа № 816/2143/15
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 р.Справа № 816/2143/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 816/2143/15

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 6593 грн. 75 коп. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 355 грн. 86 коп.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2015 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: Конституції України, Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Господарського кодексу України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.04.2006 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 10.08.2015 /а.с. 45/

03.06.2015 відповідач подав до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма № 10-ПІ) /а.с.4/.

Згідно відомостей, зазначених у Звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2014 році становила 8 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів, - 1 особа, але особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у 2014 не працювали.

А тому сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів склала 6593 грн. 75 коп., а пеня за прострочення відповідачем терміну оплати адміністративно-господарських санкцій на 54 днів (з 16.04.2015 по 08.06.2015) - 355 грн. 86 коп.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем були надані всі докази на підтвердження виконання вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Статтею 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Періодичність надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначена статтею 20 Закону України Про зайнятість населення.

Статтею 20 цього Закону передбачено, що підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, на відповідача покладений обов'язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та щомісяця надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Вказане кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема в постанові від 16.04.2013 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 31073076).

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, форма звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" заповнюється роботодавцями; ця форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на положення вказаної норми, звітність за формою № 3-ПН є інформуванням органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для їх працевлаштування.

Відповідно до листа Полтавського міського центру зайнятості за вих. №05-2124 від 22.06.2015 протягом 2014 року відповідач подавав звіти "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за формою №3-ПН із зазначенням вакансій для працевлаштування інвалідів: а саме: 28.02.2014 щодо наявності 1 вакансії сторожа, 15.05.2014, 19.06.2014 - щодо наявності 1 вакансії - водій автотранспортних засобів - експедитор, 14.07.2015, 18.08.2014, 08.09.2014, 15.10.2014 - щодо наявності 2 вакансій - водій автотранспортних засобів - експедитор (1 вакансія), сторож (1 вакансія), 20.11.2014, 22.12.2014 - щодо наявності 1 вакансії - інженер-технолог.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи звітами за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" із зазначенням вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

З листа Полтавського міського центру зайнятості від 07.08.2015 № 05-2734 також вбачається, що протягом січня 2014 року у центрі зайнятості також була інформація щодо потреби відповідача у працевлаштуванні особи з інвалідністю на посаду монтажника-складальника металопластикових конструкцій, яка була розміщена на інформаційних стендах в Полтавському міському та районному центрах зайнятості до 30.01.2014.

Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 3 статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено, що не на відповідача, а на державну службу зайнятості покладено обов'язок здійснювати пошук підходящої роботи для інвалідів відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Отже, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єктів господарювання лише за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Але, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідач вживав передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів, що є підставою для не застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 816/2143/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 816/2143/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4