Справа № 2а-4682/10/2270
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 р. Справа № 33041/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коломойцевої Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ПП ОСОБА_2В.) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області (далі ОСОБА_1 МДПІ) № /0 від 24.02.2010 року про визначення йому штрафних санкцій у розмірі 38078 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року у справі № 2а-4682/10/2270 позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 МДПІ просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2006 року по 30.09.2009 року було встановлено необлікування готівкових коштів в день їх отримання на суму 7615,60 грн. Окрім того, у порушення Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» ПП ОСОБА_2 не вів книгу обліку доходів та витрат Ф № 10 відповідно до порядку її ведення, встановленого ДПА України.

При цьому апелянт наголошує на тому, що з огляду на приписи п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) субєктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

Кабінетом Міністрів України на виконання статті 9 Закону № 265 було прийнято постанову від 26.09.01 № 1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» (далі - Порядок).

Вважає, що на позивача було правомірно накладено накладена штрафна санкція у відповідності до вимог Указу Президента України № 436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування фінансових санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» і позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У ході апеляційного розгляду представник позивача ОСОБА_2 заперечила вимоги апелянта, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта ОСОБА_1 МДПІ у судове засіданні апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позов ПП ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було винесено на підставі пп. «б» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким передбачено, що контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків, у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Передбачена Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» штрафна санкція не є податковим зобовязанням у розумінні п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Статті 14, 15 Закону України «Про систему оподаткування» містять вичерпний перелік податків і зборів, які є обов'язковими для сплати їх платником.

Відповідно до п.17.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» вбачається, що тільки штрафні санкції за порушення податкового законодавства прирівнюється до сплати податку.

З огляду на викладене, на думку суду першої інстанції, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податковій повідомлень-рішень за процедурою, встановленою Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» стосовно порушень вимог Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Фінансові санкції у вигляді штрафів за порушення норм регулювання обігу готівки є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні статей 238, 239 ГК України, а відтак повинні застосовуватися у межах строків передбачених статтею 250 Господарського кодексу України (протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків передбачених законом).

Штрафна санкція до позивача за необлікування готівкових коштів в день їх отримання (липень 2007 року - 6718,00 грн., жовтень 2007р.-897,60 грн.) застосована відповідачем 24.02.2010 року, тобто із порушенням встановлених строків.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Як безспірно встановлено судом, оспорювань податкове повідомлення-рішення №/0 від 24.02.2010 року відповідачем було прийнято на підставі даних акту перевірки позивача № 70/7/17/НОМЕР_1 від 11.02.2010 року за порушення п.6 ст. 9 Закону № 265, п.1 Указу Президента України від 11.03.1996 року № 173/96 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», ст. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1269 «Про затвердження порядку ведення книги обліку доходів та витрат», п. 2 пп. 2.2 та п.1.2 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637.

При цьому контролюючим органом було встановлено, що ПП ОСОБА_2 допустив необлікування готівкових коштів в день їх отримання (липень 2007 року - 6718,00 грн., жовтень 2007 року - 897,60 грн.).

Оспорюване податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 МДПІ було винесено на підставі приписів пп. «б» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відтак колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що передбачена Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» штрафна санкція не є податковим зобовязанням у розумінні п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а отже у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податковій повідомлень-рішень за процедурою, встановленою Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» стосовно порушень вимог Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Одночасно колегія суддів погоджується із судом першої інстанції у тому, що з огляду на час допущення необлікування позивачем ПП ОСОБА_2 готівкових коштів в день їх отримання (липень 2007 року 6718,00 грн., жовтень 2007 року - 897,60 грн.) закінчився встановлений ст. 250 ГК України строк для накладення фінансової санкції у вигляді штрафу за порушення норм регулювання обігу готівки.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року у справі № 2а-4682/10/2270 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвала у повному обсязі складена 11 березня 2011 року.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_3