Справа № 2а-288/10
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 32560/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Франківського районного суду м.Львова від 19.04.2010р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання провести нарахування і виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.08.2009р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила поновити строк звернення до суду; визнати незаконними дії відповідача ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради по невиплаті їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років; зобовязати орган праці та соціального захисту населення перерахувати на її користь різницю між розміром прожиткового мінімуму та виплаченою допомогою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме з січня 2007 року по грудень 2007 року в сумі 4264 грн. 29 коп., з урахуванням компенсації, що становить 55 грн. 76 коп. (а.с.2-4, 26).

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 19.04.2010р. заявлений позов задоволено частково, зобовязано ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (а.с.28-30).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач ОСОБА_1 відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.54-55).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом безпідставно відхилено клопотання відповідача про залучення до участі в справі Міністерства фінансів України, Державного казначейства України та Міністерства праці та соціальної політики України; судом не врахований пропуск позивачем строку звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України, при цьому покликання суду на триваючий характер виплат, через що позивачем не пропущений строк давності, є помилковими.

Також виходячи з ч.2 ст.19 Конституції України, законів України про Державний бюджет на відповідний рік, діючих постанов КМ України, відповідач здійснив виплату допомоги у розмірі, встановленому чинним законодавством; законодавцем не вносилися зміни до вищевказаних актів щодо збільшення фінансування вищевказаних виплат, а тому виплати спірної допомоги проводилися відповідачем в межах наявних фінансових ресурсів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є матірю малолітньої ОСОБА_4, 01.02.2006р.н.; належить до незастрахованих осіб, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримувала спірну допомогу, знаходиться на обліку в ОСОБА_1 відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (а.с.5-7, 14-15).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не була виплачена на користь позивача протягом 09.07.2007р.-31.12.2007р. у повному обсязі допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, через що субєкта владних повноважень слід зобовязати провести перерахунок цієї допомоги за вказаний період та виплату її у розмірі, визначеному ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Згідно вимог ст.ст.13, 14 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку.

Розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначений ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008р.) і повинен відповідати розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сімї, по догляду за якими надається допомога.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було передбачено розмір щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші нормативно-правові акти або їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З наведеного слідує, що починаючи з 09.07.2007р., і до 31.12.2007 року включно, розрахунок зазначеної допомоги, яка виплачувалася позивачу, повинен був проводитися у розмірі, встановленому законом для прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

В частині визначення розміру допомоги позивачу колегія суддів враховує, що згідно ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум на одну особу на місяць для дітей віком до 6 років складає: з 01 квітня 463 грн., з 01 жовтня 470 грн.

Звідси, сума заборгованості перед позивачем за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р. включно повинна обраховуватися із урахуванням вищевказаних розмірів допомоги.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до постанови КМ України № 32 від 16.01.2007р. «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» здійснюють органи праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованих осіб, відповідний обовязок правильно покладений судом на відповідача у справі.

Покликання апелянта ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» соціальних виплат як на причину невиконання покладених на нього зобовязань колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_2, які стосуються нарахування та виплат їй щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 09.07.2007р.-31.12.2007р. включно.

В частині дотримання позивачем строків звернення до суду колегія суддів виходить з того, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції), останньою під час розгляду справи не заявлялося клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду і не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, наполягання відповідача на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду, передбачених ст.100 КАС України (а.с.14-15), колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги за період 09.07.2007р.-31.12.2007р. включно задоволенню не підлягають за пропуском строку звернення до суду.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заявленого позову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволити.

Постанову Франківського районного суду м.Львова від 19.04.2010р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання провести нарахування і виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_5