Справа № 823/1458/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1458/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Тальнівський РВ УМВС України в Черкаській області, про скасування актів та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування акту від 26 листопада 2014 року за формою Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 11 січня 2014 року з т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України у Черкаській області майором міліції ОСОБА_3, за висновком якого «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків»; визнання протиправним та скасування акту від 27 листопада 2014 року за формою НТ* № 23 про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався 11 січня 2014 року з т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України у Черкаській області майором міліції ОСОБА_3, за висновком якого «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків»; зобов'язання за фактом нещасного випадку, внаслідок якого отримані тілесні ушкодження т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС у Черкаській області майором міліції ОСОБА_3, скласти акт за формою Н-1*, за висновком якого нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано акт УМВС України в Черкаській області від 26 листопада 2014 року за формою Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 11 січня 2014 року з т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України у Черкаській області майором міліції ОСОБА_3, за висновком якого «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків». Визнано протиправним та скасовано акт УМВС України в Черкаській області від 27 листопада 2014 року за формою НТ* № 23 про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався 11 січня 2014 року з т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України у Черкаській області майором міліції ОСОБА_3, за висновком якого «нещасний випад трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків». Зобов'язано УМВС України в Черкаській області провести повторне розслідування за фактом нещасного випадку, що стався 11 січня 2014 року, внаслідок якого отримані тілесні ушкодження т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС у Черкаській області майором міліції ОСОБА_3 та при проведенні розслідування врахувати наказ № 5 від 10 січня 2014 року і висновки службового розслідування за фактом отримання травми ОСОБА_3 від 11 червня 2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з актом № 5 форми Н-5* від 26 листопада 2014 року розслідування нещасного випадку, він стався 11 січня 2014 року о 07 год. 50 хв. внаслідок ДТП на 101 км + 200 м автодороги Золотоноша-Сміла-Умань в напрямку від м. Шпола до с. Сигнаївка Шполянського району, зокрема, з т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області майором міліції ОСОБА_3 за фактом отримання тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості.

За змістом акту розслідування нещасного випадку вбачається, що 11 січня 2014 року близько 07 год. 50 хв. начальник сектору кадрового забезпечення Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області майор міліції ОСОБА_4, перебуваючи на службі та керуючи службовим автомобілем ВАЗ 210740, рухаючись в напрямку від м. Шпола до с. Сигнаївка Шполянського району на 101 км + 200 м автодороги Золотоноша-Сміла-Умань, не врахував дорожньої обстановки та погодних умов, не впорався з керуванням, у результаті чого службовий автомобіль з'їхав на узбіччя та перекинувся. На момент ДТП в салоні вказаного автомобіля перебував також т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області майор міліції ОСОБА_3

У подальшому, позивача доставлено до Шполянської ЦРЛ, де встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні рани волосяної ділянки голови, правої вушної раковини, забій грудної клітини.

Вказаним актом встановлено, що т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області майор міліції ОСОБА_3 порушив службову дисципліну (виїхав особисто та надав наказ на виїзд підлеглим за межі гарнізону без дозволу керівництва УМВС, не залишив підмінного відповідального від керівництва РВ), тому відповідно до п. 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346 від 27 грудня 2002 року, нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків. Також, за підсумками розгляду матеріалів складено акт за формою НТ*.

27 листопада 2014 року відповідачем складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру № 23 форми НТ*.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем актами та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 1 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 22 вказаного Закону, роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Згідно з п.п. 2.2, 2.4 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1346 від 27 грудня 2002 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Відповідно до п.п. 3.8, 3.9 вказаного Порядку, комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: - обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; - визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; - з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; - визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; - скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він стався в період проходження служби під час: - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; - приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни; - проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника; - подання підрозділом шефської допомоги; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов'язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов'язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища; - прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об'єкта за дорученням керівника; - прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.

Згідно з п. 3.11 вказаного Порядку, комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю», якщо він трапився в період проходження служби: - унаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов'язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); - при ліквідації аварій, пожеж, стихійних явищ або їх наслідків; - при виконанні службового або громадського обов'язку з рятування людського життя, охорони державного, громадського або особистого майна громадян, захисту їх честі та гідності; - в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та нормативно-правовими актами МВС України.

Комісія визнає, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків», якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: - за обставин, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; - унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; - під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; - у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; - унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Відповідно до п. 3.19 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно з п. 5.1 вказаного Порядку, керівник підрозділу на підставі актів за формою Н-1* (НТ*) складає звітність про потерпілих і подає її в установленому МВС України порядку вищому органу, а також відповідає за її достовірність.

Із системного аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що за підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, висновки якого безпосередньо впливають на права та обов'язки працівника у сфері трудових правовідносин, охорони праці та відносин соціального захисту внаслідок нещасного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 5 від 10 січня 2014 року про відрядження до м. Черкаси, 11 січня 2014 року відряджено, зокрема, майора міліції т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_3 до УМВС України в Черкаській області.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом першого заступника начальника УМВС Киревича О.В. вимагалося терміном до 10 січня 2014 року забезпечити направлення до інформаційно-аналітичних підрозділів області обліково-статистичні документи по розслідуванню кримінальних правопорушень минулих років, у тому числі й Тальнівського РВ, та повідомлено, що у разі невиконання, начальники МВ-РВ області будуть 11 січня 2014 року викликані на оперативну нараду при начальнику УМВС України в Черкаській області.

Як зазначив позивач, у вказаний строк останній не виконав наказ, а тому отримав вказівку щодо явки на оперативну нараду, що підтверджується поясненнями від 05 червня 2014 року помічника начальника штабу УМВС - оперативного чергового капітана ОСОБА_6, з яких вбачається, що 10 січня 2014 року о 19 год. 00 хв. отримано вказівку від заступника начальника УМВС в Черкаській області про необхідність виклику на 11 січня 2015 року, зокрема, і т.в.о. начальника Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що висновки відповідача в оскаржуваних актах з приводу того, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків» є обґрунтованими та відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржувані акти розслідування нещасного випадку та про нещасний випадок невиробничого характеру прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З приводу посилань відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярного звернення до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. При цьому, відсутність цієї умови призводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах та можливості зловживання правом.

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк в один місяць, у даній категорії справ, визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, копії оскаржуваних актів розслідування нещасного випадку отримано позивачем згідно з листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 16/1-670 від 12 червня 2015 року.

З адміністративним позовом до суду першої інстанції позивач звернувся 16 червня 2015 року, згідно з відміткою на поштовому конверті.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про спірні акти розслідування ще 10 грудня 2014 року, у зв'язку з направленням йому листа № 16/1-1048 від 09 грудня 2014 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме з моменту отримання оскаржуваних актів, а не їх направлення відповідачем, позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та зміг реалізувати своє право на оскарження актів у судовому порядку.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як визначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про скасування актів та зобов'язання вчинити певні дії.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області залишити без задоволення, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.