Справа № 2а-17781/11/2670
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року вказані вище рішення - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України зарахувати ОСОБА_3 період праці з 10 вересня 1984 року по 14 жовтня 1989 року у Держплані УРСР до стажу державної служби. Зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видати ОСОБА_3 довідку про заробітну плату для нарахування пенсії із зарахуванням періоду праці з 10 вересня 1984 року по 14 жовтня 1989 року до стажу державної служби. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом № 203 від 07 вересня 1984 року позивач зарахована на тимчасову посаду інспектора відділу товарообігу Держплану УРСР з 10 вересня 1984 року.

Наказом № 213 від 16 вересня 1985 року позивач тимчасово переведена на посаду інспектора відділу товарів народного споживання та послуг населенню Держплану УРСР.

Наказом № 141 від 30 червня 1986 року позивач переведена на посаду інспектора відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держплану УРСР.

Наказом від 22 грудня 1988 року ОСОБА_3 переведена на посаду старшого інспектора відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держплану УРСР у зв'язку із зміною організаційної структури Держплану УРСР з 01 січня 1989 року.

З 15 жовтня 1989 року позивач переведена на посаду секретаря - друкарки відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держплану УРСР наказом № 240 від 27 листопада 1989 року.

Наказом № 1 від 20 травня 1991 року у зв'язку з ліквідацією Держплану УРСР і утворенням Держкомекономіки УРСР позивач переведена на посаду секретаря-друкарки відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держкомекономіки УРСР з 03 серпня 1990 року .

25 серпня 1991 року на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_3 переведена до новоствореного Мінекономіки України, у зв'язку з ліквідацією Держекономіки УРСР і наказом № 1 від 26 серпня 1991 року призначена на посаду секретаря керівника відділу балансів і виробництва товарів народного споживання і послуг населенню.

Наказом № 65 від 31 грудня 1992 року позивач переведена на посаду старшого інспектора відділу економіки виробництва непродовольчих товарів і послуг населенню за строковим трудовим договором з 01 листопада 1992 року.

Наказом № 134 від 08 квітня 1993 року позивач призначена старшим інспектором відділу економіки виробництва товарів народного споживання та послуг населенню.

18 травня 1998 року наказом № 429 позивач призначена з 18 травня 1998 року за конкурсом на посаду провідного спеціаліста відділу товарів народного споживання Управління економіки виробництва товарів народного споживання, торгівлі та послуг (з 16 березня 1998 року працювала на цій посаді виконуючи обов'язки).

Як вбачається з матеріалів справи, що 18 травня 1998 року позивачем прийнята присяга державного службовця.

В подальшому, наказом Міністерства економіки України № 448-к від 19 квітня 2006 року ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України (у зв'язку з виходом на пенсію).

Позивач звернулася до суду та просить зобов'язати Міністерство економіки України зарахувати період праці з 10 вересня 1984 року по 14 жовтня 1989 року у Держплані УРСР до стажу державної служби та видати довідку відповідної форми про заробітну плату для нарахування пенсії та внести доповнення до змісту наказу № 448-к від 19 квітня 2006 року про звільнення та до трудової книжки, а саме: у формулюванні причини звільнення після слів «пенсію», перед «ст. 38» доповнити словами: «... як така, що набула граничного віку перебування на державній службі».

Свої вимоги тим, що у зазначений період вона працювала на посадах службовців у Держплані УРСР, який у 1990 році було ліквідовано та утворено Держкомекономіки УРСР, а отже період її роботи в Держплані УРСР повинен бути зарахований позивачу в стаж державної служби.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка діяла на час винесення наказу про звільнення позивача) встановлено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Кабінет Міністрів України постановою № 283 від 03 травня 1994 року затвердив Порядок обчислення стажу державної служби.

Відповідно до п. 2 Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Додатком є Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до якого віднесені, зокрема, Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств).

В свою чергу, згідно Всесоюзного класифікатора професій робочих, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженого постановою Держстандарту СРСР № 016 від 27 серпня 1986 року, посади службовців поділялись на три категорії: 1) керівники, 2) спеціалісти, 3) інші службовці. Посада інспектора-товарознавця, код 22704, віднесена до спеціалістів, зазначена під цифрою 2.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що робота на посаді інспектора відділу Держплану УРСР зараховується до стажу державної служби, оскільки належала до категорії - спеціалісти, а тому така робота підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що вказує на наявність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання зарахувати період праці з 10 вересня 1984 року по 14 жовтня 1989 року у Держплані УРСР до стажу державної служби.

А тому, доводи відповідача, що позивач у спірний період роботи виконувала функції технічного працівника, забезпечувала діловодство в підрозділі, а її посада за своїм змістом є посадою секретаря керівника структурного підрозділу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається із записів трудової книжки, яка відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи, позивач працювала саме на посадах інспектора.

Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з приводу відмови в задоволенні позовних вимог в частині внести доповнення до змісту наказу № 448-к від 19 квітня 2006 про звільнення та до трудової книжки, а саме: у формулюванні причини звільнення після слів "пенсію", перед «ст. 38 «доповнити словами: «... як така, що набула граничного віку перебування на державній службі», оскільки позивач подала заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію

Разом з тим, з системного аналізу вищевикладеного вбачається, що звільнення державного службовця за п. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» з формулюванням «у зв'язку з досягненням державним службовцем граничного віку проходження державної служби» відбувається у разі відмови державного службовця звільнятися на пенсію за власним бажанням при досягненні ним граничного віку перебування на державній службі.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 15 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.