Справа № 2а-5717/08/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 20201/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Любашевського В.П.,

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківської області, Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області про визнання дій, бездіяльності незаконними та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області, Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області про визнання дій, бездіяльності незаконними та стягнення коштів.

В позові ОСОБА_1 покликається на те, що відповідачі не забезпечили належне виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 23.06.2005 року про стягнення коштів на його користь, а тому просив з урахуванням змінених позовних вимог, визнати бездіяльність відповідачів, допущену при виконанні судового рішення, незаконною та стягнути з головного управління ДКУ в Івано-Франківській області за рахунок Державного бюджету України 68 850,60 грн. моральної та матеріальної шкоди.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2009 року в адміністративному позові ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківської області, Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області про визнання дій, бездіяльності незаконними та стягнення коштів - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити його позовні вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Державою Україна в особі КРУ було порушено його права. Порушення права було частково захищено судовим рішенням про виплату (відшкодування) йому 20000 грн. Отже, згідно з ст. 11 ЦК України, судове рішення утвори ло обов»язок для відповідачів сплатити на користь позивача згадані кошти. Фактичним боржни ком державою, через різні державні чинники, виконання судового рішення зупинялося, відст рочувалося та розстрочувалося на протязі майже двох з половиною років, однак не зупиняли ся інфляційні процеси. Внаслідок цього, кошти, що були виплачені позивачу лише у 2008 році, знецінилися на відповідні індекси інфляції, а отже, підлягає стягненню компенсація за знеці нення коштів внаслідок інфляції згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, а держава користувалася цими утримуваними від сплати коштами, й, тривалий час не сплачувала їх на ко ристь позивача, внаслідок чого він має право також на відшкодування втраченої (упущеної) вигоди згідно з вимогами ст. 623 ЦК України (втрачену вигоду обчислено за найнижчою рентабель ністю вкладення коштів на депозитний рахунок у банку). Суд ухилився від констатування факту порушення прав позивача та інтересу, а своїм рішенням фактично ствердив відсутність в Україні засобів правового захисту від подібного роду порушень, що є фактом недотримання вимог ст. 13 Європейської Конвенції про Захист Прав Людини та ОСОБА_2. Судом не звернено також уваги на неналежне звернення КРУ до вищестоящого органу з заявою про зміну до КВЕД, що фактично затримало виконання судового наказу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

З огляду на вищенаведене, враховуючи період відстрочення та розстрочення виконання судового рішення виконавчі дії по виконанню рішення були проведені без порушення встановленого законом шестимісячного строку.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, як на підставу проведення компенсації розміру відшкодування матеріальної шкоди, стягнення штрафних санкцій оскільки в Україні виконання судових рішень регулюється спеціальним законом - ЗУ "Про виконавче провадження", тому норми ЦКУ до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2005 року у справі № 2-169/2005 року позов ОСОБА_1 до КРУ в Івано-Франківській області задоволено частково та стягнуто з ГУДК в Івано-Франківській області з розрахункового рахунку КРУ в області на користь ОСОБА_1 20 000 грн. моральної шкоди.

27.12.2005 року Головним державним виконавцем винесено постанову про

відкриття виконавчого провадження та встановлено строк для добровільного

виконання рішення суду.

31.01.2006 року Верховним судом України винесено ухвалу про зупинення

виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 23.06.2005 року.

Таким чином, відповідно до п. 4, 10 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження за виконавчим листом № 2-169, виданого 27.12.2005 року, було зупинено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області, як касаційною інстанцією, від 07.11.2007 року рішення Івано-Франківського міського суду від 23.06.2005 року

залишено без змін.

27.11.2005 року постановою головного державного виконавця поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого лист № 2-169, виданого 27.12.2005 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.12.2007 року КРУ відстрочено рішення до 31.12.2007 року, та розстрочене його виконання до 30.06.2008 року, також зобов'язано КРУ в області виплатити стягувачу присуджену судом суму в таких розмірах і в такі строки: до 31.01.2008 року - 10 000 грн. у випадку не затвердження кошторису до закінчення останнього дня місяця в якому кошторис буде затверджено, до 30.04.2008 року - 5000 грн. (або після спливу 3-х місяців після затвердження кошторису та після виплати 10 000 грн.), до 30.06.2008 року 5 000 грн. (або після спливу 2-х місяців після проведення виплати стягувачу 15 000 грн.). Таким чином приймаючи вищевказану ухвалу суд встановив наявність поважних обставин, що ускладнювали виконання судового рішення. Дана ухвала не була оскаржена позивачем, що свідчить про згоду останнього з розстроченням виконання судового рішення.

Відповідно до платіжного доручення від 21.04.2008 року від 21.04.2008 року № 495 на розрахунковий рахунок Головного управління юстиції в Івано-Франківській області перераховано кошти в сумі 20 000 грн. У зв'язку з виконанням рішення суду в повному обсязі 06.05.2008 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Таким чином рішення суду про стягнення коштів на користь позивача було виконано в добровільному порядку ще до визначеного судом терміну розстрочення.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням позивача щодо неправомірності дій відповідачів по оскарженню вищезгаданого судового рішення та вирішення питання щодо зупинення, розстрочення і відстрочення виконання, так як можливість касаційного оскарження, подання заяви про зупинення виконання рішення суду, його відстрочення або розстрочення є процесуальними правами сторони у справі чи виконавчому провадженні, передбаченими чинним законодавством. Дані процесуальні права не можуть бути обмежені чи заперечені з тих чи інших підстав, тому дії відповідачів по реалізації вказаних прав відповідно не можуть бути визнані протиправними.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на протиправність бездіяльності КРУ при виконанні судового рішення з огляду на нижчевикладене.

КРУ в Івано-Франківській області є структурним територіальним підрозділом державної контрольно-ревізійної служби.

У відповідності з ст. 6 ЗУ «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» видатки на утримання державної контрольно-ревізійної служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому жодні власні надходження у КРУ в області відсутні.

Відповідно до чинного законодавства України, що регулюють питання щодо бюджетного фінансування, витрачання бюджетних коштів та інші питання, пов"язані з утриманням бюджетних установ передбачені спеціальні процедури та правила погашення зобовязань бюджетних установ, в тому числі і тих, що виникають відповідно до судових рішень.

Так згідно Бюджетного кодексу України та Роз'яснень щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету відшкодування моральної шкоди фізичній особі здійснюється за кодом економічної класифікації видатків 1343 "Інші поточні трансферти населенню". Така ж процедура встановлена відповідно до Порядку примусового списання (стягнення) коштів з рахунків установ і організацій, відкритих в органах Державного казначейства, затвердженого наказом Державного казначейства України N 175 від 05.10.2001р., який зареєстрований в МЮУ за №1001/6192 від 03.12.2001 року, який регулював питання примусового стягнення коштів за рішеннями судів в період виконання вищевказаного рішення суду від 23.06.2005 року. Згідно витягів з тимчасового розпису асигнувань Державного бюджету України на І квартал 2008 року на утримання КРУ в області за КЕКВ 1343 "Інші поточні трансферти населенню" видатки не були передбачені. Тому з метою виконання рішення суду 18.03.2008 року КРУ в Івано-Франківській області звернулося з листом за № 09-11-15/1283 до ГоловКРУ "Про зміну річних кошторисних призначень". Даний лист був врахований та відповідно внесено зміни до кошторисних призначень КРУ в Івано-Франківській області, після чого належні за рішенням суду кошти були виплачені стягувачу в повному обсязі.

Згідно ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

З огляду на вищенаведене, враховуючи період відстрочення та розстрочення виконання судового рішення виконавчі дії по виконанню рішення були проведені без порушення встановленого законом шестимісячного строку.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, як на підставу проведення компенсації розміру відшкодування матеріальної шкоди, стягнення штрафних санкцій оскільки в Україні виконання судових рішень регулюється спеціальним законом - ЗУ "Про виконавче провадження", тому норми ЦКУ до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Іншими нормативними актами, які регулюють питання відшкодування моральної шкоди, зокрема ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", Постановою Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" не передбачено проведення компенсації розміру відшкодування моральної шкоди, стягнення штрафних санкцій та можливість за явлення наступного розміру відшкодування моральної шкоди та поверненнях їх з державного бюджету.

Крім того вимога позивача щодо відшкодування наступного розміру моральної шкоди до задоволення не підлягає з тих підстав, що згідно п. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовуються одноразово, тобто стягнення моральної шкоди за неналежне відшкодування моральної шкоди не допускається.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2009 року у справі № 2а-5717/08 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвала складена у повному обсязі 30 січня 2011 року.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді В.П. Любашевський

ОСОБА_3