Справа № 2а-173/10
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2012-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2012 р. Справа № 31287/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Обрізко І.М., Яворського І.О.,

з участю секретаря судового засідання Дембіцької Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2010 року у справі № 2а-173/10/0910 за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради Косівького району Івано-Франківської області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, просила визнати нечинним рішення відповідача від 29.01.2010 року «Про розгляд протесту Прокурора на рішення сесії селищної ради про передачу земельних ділянок власність», яким скасовано рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року «Про розглядь заяв і відношень», яким ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору за адресою: вул. Вижницька, 3 смт Кути Косівського району Івано-Франківської області.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2010 року в позові відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що земельною ділянкою користуються ОСОБА_1, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3, між якими існує спір щодо спільного користування цією земельною ділянкою, чого відповідач не врахував, приймаючи рішення від 26.11.2009 року, тому безпідставно надав дозвіл на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку тільки одному співвласнику житлового будинку ОСОБА_1 Крім того, позивач не є власником чи законним користувачем земельної ділянки, а спільна земельна ділянка належить до фонду земель запасу селищної ради і нікому із власників будинку не передавалась у встановленому порядку.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає, що постанова прийнята при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи вказаною земельною ділянкою не користувалися, у них відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Вона дотримуючись порядку щодо надання земельних ділянок, звернулася до органу місцевого самоврядування, як це передбачено законодавством, а прокурор який вніс протест, який забороняє їй скористатися правом на приватизацію земельної ділянки. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 року у справі № 7-рп/2009 в аспекті конституційного подання стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані лише в судовому порядку. Отже, прокурор був зобовязаний після внесення протесту звернутися до суду з позовом про визнання рішення нечинним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Рішенням Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року «Про розглядь заяв і відношень» ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору за адресою: вул. Вижницька, 3 смт Кути Косівського району Івано-Франківської області.

Прокурором Косівського району Івано-Франківської області було внесено протест на зазначене рішення.

Рішенням Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 29.01.2010 року «Про розгляд протесту Прокурора на рішення сесії селищної ради про передачу земельних ділянок власність» було скасовано рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про законність рішення відповідача від 29.01.2010 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з ст. 88 цього Кодексу володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у частковій власності здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.

Земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: вул. Вижницька, 3 смт Кути Косівського району Івано-Франківської області, користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які є співвласниками будинку, розташованого за зазначеною адресою

Як вбачається з акту комісії Кутської селищної ради від 11.11.2009 року, складеного, зокрема, за скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, між зазначеними особами існує спір щодо спільного листування зазначеною земельною ділянкою і комісія рекомендувала їм дійти до взаємного порозуміння при користуванні земельними ділянками відповідно до приватизації квартир по їх розмірах та враховуючи давність користування даними земельними ділянками.

Наявність спору щодо користування зазначеною земельною ділянкою підтверджується рішенням Кутської селищної ради від 30.06.2009 року, яким рада рекомендувала ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійти спільної згоди та дотримуватись добросусідських відносин і оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку згідно із законодавством, яка служить для обслуговування будинку.

Крім того, рішенням Кутської селищної ради від 06.10.2009 року селищною радою було розглянуто заяву ОСОБА_3 про призначення комісії для визначення меж прибудинкової території будинку по вул. Вижницька, 3/3 так як у жителів будинку по вул. Вижницькій, 3 смт Кути виникли спірні питання щодо використання цієї території і селищна рада вирішила розгляд даної заяви провести на місці.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, при прийнятті рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року, відповідач не врахував зазначених обставин, і, надавши дозвіл на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору за адресою вул. Вижницька, 3 смт Кути лише ОСОБА_1, порушив права інших власників квартир зазначеного будинку, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому зазначене рішення є незаконним.

Колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що Кутська селищна рада не мала повноважень самостійно скасовувати зазначене вище рішення, а таке рішення може бути скасоване лише судом, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України «Про прокуратуру», прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя, четверта статті 21 Закону України «Про прокуратуру»).

У зв'язку з наведеним Конституційний Суд України дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України «Про прокуратуру» порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Тобто зазначених рішенням Конституційного Суду України передбачено можливість скасування рішення органу місцевого самоврядування або судом, або цим органом в межах його повноважень, а не виключно в судовому порядку, як зазначає апелянт.

Єдиним випадком, коли орган місцевого самоврядування не може скасувати чи змінити своє рішення ненормативного характеру (акт одноразового застосування), яким є оскаржуване рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, є його факт його виконання.

Оскільки рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року «Про розглядь заяв і відношень», яким ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору за адресою: вул. Вижницька, 3 смт Кути, не було виконане, у разі встановлення фактів його невідповідності Конституції чи законам України, у відповідача були законні підстави його скасування, в тому числі і за результатами розгляду протесту прокурора.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2010 року у справі № 2а-173/10/0910 за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ І.М. ОБРІЗКО

ОСОБА_5

Ухвала складена в повному обсязі 07.02.2012 року