Справа № 2а-17967/09/0370
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 54717/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.

при секретарі судового засідання Васильків А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства «Універсам» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2009р. у адміністративній справі за позовом Державної податкової інспекції у Городоцькому районі Хмельницької обл. до ОСОБА_1 підприємства «Універсам» про примусове стягнення податкового боргу за рахунок активів боржника,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.04.2009р. позивач ОСОБА_2 податкова інспекція /ДПІ/ у Городоцькому районі Хмельницької обл. звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 підприємства /ПП/ «Універсам» податкову заборгованість в сумі 125630 грн. 78 коп. за рахунок активів платника податків (а.с.2-4).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2009р. заявлений позов задоволено, стягнуто з активів відповідача ПП «Універсам» на користь держави в особі ДПІ у Городоцькому районі Хмельницької обл. податковий борг в сумі 125630 грн. 78 коп. (а.с.32-33).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ПП «Універсам», який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду і винести нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.40-42).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що податкові вимоги не були в установленому порядку вручені відповідачу, через що відсутні правові підстави для звернення заборгованості шляхом стягнення за рахунок активів платника податків; також реєстрація договору оренди землі проведена не в повному обсязі, через що останній не може бути підставою для сплати орендної плати.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом подані суду письмові пояснення, в яких він наголошує на тому, що судом не досліджено питання узгодження податкового повідомлення-рішення про донарахування відповідачу штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2808 грн. 02 коп.; спірна сума заборгованості фактично сплачена через скерування податковим органом в погашення такої поточних платежів відповідача, що стверджується обліковими документами податкового органу (а.с.58-62).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Статтею 67 Конституції України передбачено обовязок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу на час виникнення спірних правовідносин регулювалися приписами Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», відповідно до п.1.3 якого податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу (органами стягнення), є виключно податкові органи, а також державні виконавці у межах їх компетенції (пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Право податкових органів на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами передбачене п.11 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» активи платника податків можуть бути примусово стягнуті в рахунок погашення його податкових зобов'язань виключно за рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як встановлено судом першої інстанції, ПП «Універсам» зареєстровано як субєкт підприємницької діяльності 23.03.2000р.; у звязку з орендою земельної ділянки, яка розташована в м.Городок Хмельницької обл., відповідач перебуває на обліку в ДПІ у Городоцькому районі Хмельницької обл. як платник окремих видів податків.

Станом на 31.03.2009р. за відповідачем рахується податковий борг по орендній платі за землю в сумі 125630 грн. 78 коп., що стверджується поданими деклараціями орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2008-2009 роки; даними облікової картки ПП «Універсам» як платника орендної плати з юридичних осіб (а.с.10, 11-15).

З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровані на адресу відповідача перша і друга податкові вимоги відповідно № 1/163 від 04.12.2008р. та № 2/23 від 21.01.2009р. (а.с.7, 8).

Також ДПІ у Городоцькому районі Хмельницької обл. прийнято рішення № 3 від 27.02.2009р. про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу (а.с.9).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача податкового боргу, доказів погашення якого останнім не представлено, не було здобуто таких судом під час розгляду справи по суті, через що заявлений позов підлягає задоволенню.

В частині доводів апелянта колегія суддів враховує, що перша і друга податкові вимоги були скеровані ДПІ у Городоцькому районі Хмельницької обл. на фактичну адресу підприємства (м.Володимир-Волинський, вул.Ковельська, 10), вручені керівнику підприємства, що стверджується копіями поштових повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції (зворот а.с.8, 9).

Окрім цього, саме наведена адреса зазначена на фірмових бланках вихідної кореспонденції підприємства (а.с.24).

Також сума фінансових санкцій в розмірі 2808 грн. 02 коп. включена до другої податкової вимоги № 2/23 від 21.01.2009р., остання зі сторони відповідача не оскаржувалась, а відтак зазначену суму фінансових (штрафних) санкцій слід вважати узгодженою.

Стосовно недотримання апелянтом порядку реєстрації договору оренди колегія суддів враховує, що вказана обставина не може бути підставою для звільнення останнього від сплати орендної плати, оскільки останній є фактичним землекористувачем, також за періоди 2008-2009 роки підприємством подано до податкового органу відповідну звітність про суми сплачуваної орендної плати, а тому вказані податкові зобовязання відповідно до положень п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» слід вважати узгодженими.

Окрім цього, згідно з ст.2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним; плата за землю справляється у вигляді земельного податку.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону обєктом плати за землю є земельна ділянка, земельна частка, яка перебуває у власності або користуванні; субєктом плати за землю є власник земельної ділянки, земельної частки і землекористувач.

Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (ст.15 наведеного Закону).

Звідси, будучи фактичним користувачем земельної ділянки, відповідач зобовязаний здійснювати плату за землю в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Стосовно фактичного погашення розглядуваної суми заборгованості колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (ст.17 наведеного Закону).

Як слідує з наявних матеріалів справи, спірна сума заборгованості виникла за періоди листопад-грудень 2008 року та січень-лютий 2009 року.

Зокрема, нарахування орендної плати за листопад 2008 року склало 29401 грн. 44 коп., за грудень 2008 року 29401 грн. 39 коп.; за січень 2009 року 33870 грн. 45 коп. та лютий 2009 року 33870 грн. 45 коп. Також до сплати належали штрафні санкції за несвоєчасну сплату орендної плати за жовтень 2008 року в розмірі 2808 грн. 02 коп. (а.с.11-14).

В оплату вказаних нарахувань податковим органом зараховано переплату підприємства в розмірі 3720 грн. 97 коп.; а також кошти сплачені згідно платіжного доручення № 663 від 06.07.2009р. в сумі 100000 грн. і згідно платіжного доручення № 774 від 30.07.2009р. в сумі 25630 грн. 79 коп. (а.с.15, 63, 79-83).

Таким чином, представленими матеріалами стверджується факт зарахування в погашення розглядуваної суми боргу поточних платежів відповідача, при цьому вказане зарахування мало місце після винесення рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вказане зарахування не можна вважати дійсним, оскільки відповідно до постанови колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2011р. відмовлено у задоволенні вимог податкового органу про стягнення заборгованості з орендної плати за подальші періоди, при цьому були враховані платіжні доручення № 663 від 06.07.2009р. та № 774 від 30.07.2009р. як сплата орендної плати відповідно за березень, квітень і травень 2009 року та червень 2009 року (а.с.110-112).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги судове рішення, яким визначено призначення платежів згідно платіжних доручень № 663 від 06.07.2009р. та № 774 від 30.07.2009р., а також в цілях уникнення подвійного зарахування одних і тих самих платежів в погашення заборгованості за різні періоди, колегія суддів приходить до переконливого висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу по орендній платі за листопад-грудень 2008 року та січень-лютий 2009 року в розмірі 125630 грн. 78 коп.

Також колегія суддів враховує й те, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику податків. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу, з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст.7 вищевказаного Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає заявлений позов підставним та обгрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства «Універсам» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2009р. у адміністративній справі № 2а-17967/09/0370 залишити без задоволення, а згадану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.