Справа № 826/10346/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Романчук О.М., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.15р. у справі №826/10346/15 за позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання протиправною та скасування відмови Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру за її заявою №60006-06-04 від 07.05.2015, оформленої листом від 18.05.15р. за №1087093/01; зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 07.05.15р. №60006-06-04; видати розпорядження про передачу у власність ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_1; видати ОСОБА_2 примірники відповідного розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.15р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру за її заявою №60006-06-04 від 07.05.15р., оформлене листом від 18.05.15р. за №1087093/01; зобов'язано Солом'янську районної у місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 07.05.15р. № 60006-06-04.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати в цій частині постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем було подано не повний перелік необхідних документів.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач звернулась до відповідача із заявою від 07.05.15р. № 60006-06-04 про видачу свідоцтва про право власності на квартиру в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви, відповідачем відмовлено у видачі свідоцтва, з тих підстав, що всупереч п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.09р. № 396 ОСОБА_2 не додано копії ордеру про надання жилої площі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішеннями судів визнано за позивачем право користування квартирою, документи подано у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92р. №2482-XII (надалі Закон №2482-XII) передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Статтею 15 Житлового кодексу Української РСР визначено, що до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить видання ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.84р. № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (розділ IV, ст. 69 «Ордер на жиле приміщення»), на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Статтями 70, 72 Постанови від 11.12.84р. № 470 визначено, що ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Відповідно до ст. 10 Закону №2482-XII, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Статтею 2 Закону №2482-XII передбачено, що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2013р. ОСОБА_2 звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у місті Києві ради, Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міноборони України про визнання за нею права користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 12.05.14р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.10.14р. по справі № 22-8273/14, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено; рішення Солом 'янського районного суду міста Києва від 12.05.2014 скасовно і ухвалено нове, яким позов задоволено: визнано за ОСОБА_2 право користування жилою площею в ізольованій однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Зі змісту рішення Апеляційного суду міста Києва від 14.10.14р. вбачається, що позивач з 1970 року працювала у Київському Вищому Військовому Авіаційному Інженерному училищі на посаді бібліотекаря. В тому ж році Київським квартирно-експлуатаційним управлінням при Міністерстві Оборони Української PCP позивачу було виділено кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_1.

07.10.93р. позивач була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1.

У 1998 році гуртожиток було перебудовано у житловий багатоквартирний будинок, у зв'язку із чим був змінений його статус.

Відповідно до розпорядження Солом'янської райдержадміністрації від 27.06.07р. № 1196, будинок по АДРЕСА_1, переданий до сфери комунальної власності району від Київського квартирно-експлуатаційного управління Міноборони України, що підтверджується актом прийняття передачі основних засобів.

Згідно з розпорядженням Солом'янської райдержадміністрації у місті Києві від 24.01.11р. вказаний будинок закріплений за Комунальним підприємством «Дирекція з управлінні та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у місті Києві ради на праві господарського відання.

При передачі житлового фонду, в тому числі і будинку АДРЕСА_1, документи на право проживання позивача в спірній квартирі передані не були за їх відсутністю у Київського КЕУ Міноборони.

Із відповіді КЕУ МО України № 1355 від 31.10.13р. на запит ОСОБА_2 апеляційним судом встановлено, що згідно п. 24 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою РМ УРСР від 11.12.1984 № 470, документи (облікові справи) зберігаються протягом п'яти років після отримання громадянином жилого приміщення, і по закінченню вказаного терміну знищуються у встановленому порядку.

Оскільки житло було надане у 1993, про що свідчить реєстрація у паспорті, то запитувана судом апеляційної інстанції інформація, надана не була.

Із архівної довідки Галузевого державного архіву Міноборони України від 02.09.14р., отриманої на запит Апеляційного суду міста Києва судом було встановлено, що у перевірених документах за період роботи ОСОБА_2 у військовому училищі з 1970 року по 2000 рік інформація про забезпечення житловою площею не відображена (не тільки щодо позивача, а відсутня взагалі).

Книги квартирного обліку та інші документи, що стосуються отримання житла працівниками училища в документах Київського КЕЧ району (в тому числі Будинкоуправлінні № 12), які знаходяться на зберіганні в архіві відсутні.

У мотивувальній частині рішення від 14.10.14р. по справі № 22-8273/14, колегія суддів Апеляційного суду міста Києва звернула увагу на те, що право користування позивача жилою площею виникло у 1993 році, в період дії Конституції Української РСР від 20.04.1978 р., ст. 42 якої закріплювала право громадян на житло.

Відсутність документів на право вселення і проживання в спірній квартирі (кімнаті) не може бути поставлена в провину позивачці, на неї також не може бути покладений обов'язок щодо надання цих документів суду з огляду на те, що вони після вселення особи передаються у відповідну житлово-експлуатуючу організацію, яка і повинна забезпечити їх належне зберігання протягом визначеного строку.

Колегія суддів Апеляційного суду міста Києва дійшла висновку, що за відсутності інформації щодо отримання позивачкою ордеру на вселення у спірне житло, факт прописки (реєстрації) позивача в спірній квартирі, яка була проведена у відповідності до чинного на той час законодавства, і підтверджується належними доказами, свідчить про наявність у позивачки права користування спірною жилою площею.

Крім іншого, на карточці прописки (Форма-А) є відмітка про рішення КЕУ Міноборони щодо поселення позивача.

Підсумовуючи власну правову позицію, Апеляційний суд міста Києва у рішенні від 14.10.14р. у справі № 22-8273/14 зазначив, що правомірність вселення і проживання позивачки в спірній квартирі, і визнання цього факту з боку Київське КЕУ Міноборони України, підтверджується також наданими суду доказами, а сааме: укладеним 28.07.06р. між останнім і позивачем договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, а також зверненням Київського КЕУ Міноборони України в листопаді 2008 в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за квартирну плату та надані комунальні послуги за період з жовтня 2006 по 2008 роки.

Так, відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру за її заявою №60006-06-04 від 07.05.15р. та наявності правових підстав для повторного розгляду заяви ОСОБА_2 про про видачу свідоцтва про прово власності на квартиру в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

У частині відмови у задоволенні позову - постанова суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається, оскільки за правилами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.15р. у справі №826/10346/15 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.15р. у справі №826/10346/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст ухвали складений: 17.09.15р.

.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.