Справа № 826/3197/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3197/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва, третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція України про скасування постанови про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо відмови прийняти до свого провадження та відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року щодо примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, винесеної ним в адміністративній справі № 826/2581/14;

- визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва щодо безпідставного та незаконного повернення мені без виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року;

- зобов'язати Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади України, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, прийняти до свого провадження виконавчий лист № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративній справі № 826/2581/14, відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2014 року та виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року та стягнути з боржника - Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 16 255 (шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят п'ять) грн. 78 коп., вказаних у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, за рахунок бюджетних асигнувань передбачених у Державному бюджеті України для фінансування Державної архітектурно-будівельної інспекції України в частині покриття її видатків на фінансування Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в особі її територіального органу - Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в місті Києві, як правонаступника відповідача по справі - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

- стягнути з Державної казначейської служби України на мою користь всі судові витрати, понесені мною по даній справі, які підтверджені документально, в тому числі витрати на оплату послуг адвоката Грабара М.Ф.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Окружним адміністративним судом міста Києва оформлено виконавчий лист № 826/2581/14 та виданий 04 грудня 2014 року.

Стягувачем за цим виконавчим листом є ОСОБА_2, боржником - Державний бюджет України в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Частина рішення яка підлягає до виконання за цим виконавчим документом становить: «Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 16255 гривень 78 копійок. Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві».

Позивач звернувся до Державної казначейської служби України з заявою та даним виконавчим листом для виконання рішення суду.

Листом від 02.02.2015 року № 510/389-1960 Державною казначейською службою України виконавчий лист стягувача було скеровано до Головного управління ДКСУ у м. Києві відповідно до розділу «Безспірне списання коштів з рахунків боржника» Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 року № 845.

Листом Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва від 11.02.2015 року № 03-18/359 виконавчий лист стягувача (ОСОБА_2.) було йому повернуто. Оскільки рахунки боржника закриті у зв'язку з ліквідацією останнього на підставі постанови КМ України № 150 від 23.04.2014 року.

Позивач не погоджується з вказаними обставинами, вважає дії та бездіяльність відповідачів в цих обставинах неправомірними.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, прийшов до висновку про відсутність підстав для зобов'язання вчинення відповідачами певних дій, так як не встановлено протиправної бездіяльності та дій відповідачів.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" № 4901-VI від 05.06.2012 року (далі - Закон № 4901) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону № 4901 встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

- державний орган;

- державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

- юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

При цьому, стаття 3 Закону № 4901 встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. А, стаття 4 вказаного закону визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Так, в даному випадку з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з заявою та виконавчим листом, в якому зазначено: «Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 16255 гривень 78 копійок. Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві,

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що повернення коштів у даному випадку має відбуватись у порядку передбаченому ст. 3 Законом № 4901, а тому необґрунтовані доводи позивача про застосування в даному випадку норм статті 4 Закону № 4901 та відповідних положень закону "Про виконавче провадження".

Положеннями стаття 3 Закону № 4901 встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим документом, який стосується прав та інтересів позивача є виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/2581/14 (видано 04 грудня 2014 року).

Зі змісту вказаного виконавчого листа вбачається, що судом було присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 16255 гривень та покладено на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Позивач звернувся до Державної казначейської служби України з заявою та даним виконавчим листом для виконання рішення суду.

Так, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На виконання вказаних положень законів КМ України Постановою №845 від 03.08.2011 затверджено "Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок).

Згідно положень п.2 Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження". Стягувачі - це фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів.

У зв'язку з тим, що боржником за виконавчим листом є Державний бюджет України в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, то листом від 02.02.2015 року № 510/389-1960 Державною казначейською службою України виконавчий лист стягувача було скеровано до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та передано на опрацювання Управлінню Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва.

Посилання позивача на ту обставину, що Державна казначейська служба України не мала право пересилати виконавчий лист до територіального органу казначейства, а повинна була виконати рішення суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даному випадку, як зазначено вище, у виконавчому листі зазначено спосіб виконання вказаного рішення, а саме, покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Таким чином, колегія суддів погоджується в даному випадку з висновком суду першої інстанції, що Державна казначейська служба України при направленні виконавчого листа до Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва діяла у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва щодо повернення виконавчого листа без виконання стягувачу носили правомірний характер, зважаючи на наступне.

Положеннями стаття 3 Закону № 4901 передбачено, що у разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

згідно п. 9 Порядку орган Казначейства повертає: виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки.

Так, Управлінням ДКСУ у Голосіївському районі м. Києва (лист від 11.02.2015 року № 03-18/359) було повернуто позивачу (стягувачеві) за виконавчим листом, оскільки відповідний рахунок боржника (Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві) закрито і на розрахунково-касовому обслуговуванні УДКСУ у Голосіївському районі м. Києва не знаходиться.

Однак, колегія суддів вважає, що з урахуванням зазначених вище норм права, управління ДКСУ у Голосіївському районі м. Києва після отримання виконавчого листа та встановлення тієї обставини, що Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві ліквідовано, мало протягом п'яти днів з дня надходження заяви повідомити про це стягувача. А у разі невиконання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи зазначених вище дій управлінням ДКСУ у Голосіївському районі м. Києва вчинено не було.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість повернення виконавчого листа з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та винесення нового рішення про визнання протиправними дій Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва щодо повернення без виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Державної казначейської служби України відкрити виконавче провадження та стягнути на користь позивача присуджені кошти, то ця вимога є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Разом з тим, відповідно до частини 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вийшовши за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача, приходить до висновку про необхідність також зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 30.01.2015 року №15-24 про примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року.

Що стосується клопотання апелянта про стягнення судових витрат, понесених ним, то колегія суддів приходить до висновку про часткове його задоволення. Зокрема, слід присудити позивачу третю частину понесених всіх документально підтверджених судових витрат відповідно до задоволених вимог у розмірі 3700,60 грн.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову в цій частині.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її в частині та прийняти нову постанову суду в цій частині.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2015 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дій Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва щодо повернення без виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року та зобов'язання розглянути заяву про примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року

В цій частині прийняти нове рішення, яким визнати протиправними дій Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва щодо повернення без виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 30.01.2015 року №15-24 про примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/2581/14 від 04 грудня 2014 року.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму понесених судових витрат у розмірі 3700 (три тисячі сімсот) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.