Справа № 457/1966/13-а, 2а-457/9/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року Справа № 876/6075/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерство закордонних справ України про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Трускавецької міської ради Львівської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерство закордонних справ України, в якому просила (з врахуванням заяв про зміну та збільшення позовних вимог) визнати протиправним та скасувати рішення Трускавецької міської ради від 31 грудня 2004 року №446 «Про надання та передачу земельних ділянок у власність громадян» у частині передачі у спільну власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,1200 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1, як таке, що прийняте без наявності та те законних підстав (ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами-переселеної родини), без перевірки правовстановлюючих документів, права власності на особисте майно переселеної родини ОСОБА_4, свідоцтва про право спадкування за законом ОСОБА_5 від 27 жовтня 1958 р.; визнати протиправними та скасувати Державні акти на право власності на землю від 02 лютого 2006 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3; визнати протиправним та скасувати рішення Трускавецької міської ради від 09 вересня 2011 року № 196 «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1»; зобов'язати відповідача - Трускавецьку міську раду усунути допущені порушення прав спадкоємця ОСОБА_1, а саме: розглянути заяви позивачки від 05 лютого 2011 року та від 17 січня 2014 року; виконати Міждержавну Угоду від 09 вересня 1944р. щодо переселеної української родини ОСОБА_4; видати Державний акт на право приватної власності на 7,0 га землі у АДРЕСА_1 на її спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_1 (на підставі залишеної землі у Польщі) згідно з Міждержавною Угодою від 09 вересня 1944 року).

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що заяви від 05 лютого 2011 року та від 17 січня 2014 року є лише формальними відписками, оскільки не розглянуті належним чином в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» та відсутнє мотивоване обґрунтування законності рішення Трускавецької міської ради від 31 грудня 2004 року №446 «Про надання та передачу земельних ділянок у власність громадян» у частині передачі у спільну власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,2200 га та мотивування протиправного відсутнього рішення про надання у власність земельної ділянки ДП «Помірки ТОВ «ТКС-Менеджмент». Суд першої інстанції не вирішив питання про те, чи оскаржувані рішення прийняті в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень та з метою, з якою ці повноваження надані, в тому числі не перевірив, чи приймалися оскаржувані рішення у спосіб, встановлений регламентом Трускавецької міської ради. Суд не звернув жодної уваги на те, що оскаржувані рішення суперечать Міжнародній угоді від 09 вересня 1944 року та Інструкції до неї, як частини законодавства України в частині відсутності належного обліку правовстановлюючих документів, рішень договірної сторони про взаємозалік з переселеною родиною ОСОБА_4 Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою визнати протиправним та скасувати оскаржувану постанову, визнати протиправним та скасувати рішення Трускавецької міської ради від 31 грудня 2004 року №446 «Про надання та передачу земельних ділянок у власність громадян», визнати протиправним та скасувати рішення Трускавецької міської ради від 09 вересня 2011 року № 196 «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12га по АДРЕСА_1», витребувати у відповідача, визнати протиправним та скасувати невідоме рішення про надання у власність земельної ділянки ДП «Помірки ТОВ «ТКС-Менеджмент».

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача - Григоришин В.В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник Міністерства закордонних справ України у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник Міністерства закордонних справ України подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що в 1946 році відповідно до Угоди між Урядом Української РСР і Польським комітетом національного визволення про евакуацію українського населення з території Польщі та польських громадян з території УРСР від 09 вересня 1944 року родина ОСОБА_4 була примусово переселена з с.Чорноріки Кроснянського повіту Жешівського воєводства Польщі в м.Трускавець Львівської області УРСР.

Взамін майна залишеного в Польщі - 7 га землі, в т.ч. 2,5 орної і 1 га лісу, садку на 30 дерев будинку, сараю, комори, криниці, ОСОБА_4 отримала домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі рішення Дрогобицького виконкому депутатів трудящих від 27 серпня 1946 року «Про затвердження розрахунків з переселенцями прибувшими з Польщі» та особисте майно поляка ОСОБА_8, який виїхав до Польщі, на суму 2364 крб.

Після смерті ОСОБА_4 у 1957 році вказане майно успадкувала її рідна сестра ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про спадщину, виданого Дрогобицькою Державною нотарільною конторою 29 жовтня 1958 року №1-3860.

ОСОБА_5 відповідно до договору дарування №1-7251 від 14 серпня 1959 року подарувала 1/2 частину домоволодіння за вказаною адресою батькові позивачки - ОСОБА_6 (ОСОБА_6.).

Інша частина домоволодіння за вказаною адресою після смерті ОСОБА_5 відповідно до рішення Народного суду 2 - гої дільниці м.Дрогобича передана ОСОБА_10, який виховувався у родині ОСОБА_4 з 1938 року як член сім'ї, разом з тим, не був офіційно усиновлений ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_10 співвласниками майна по 1/4 ідеальної частки стали його дружина - ОСОБА_3 (змінила прізвище на ОСОБА_3 у зв'язку з одруженням - свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 ) та донька - ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) відповідно до свідоцтва про спадщину від 08 грудня 1970 року.

Оскільки реальний розподіл домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 не був проведений, ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) звернувся в суд з позовом про реальний розподіл вказаного домоволодіння.

Рішенням Народного суду м.Дрогобича від 20 жовтня 1971 року (яке залишено без змін ухвалою Судової колегії в цивільних справах Львівського обласного суду від 25 листопада 1971 року) позов ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) задоволено частково; стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 компенсацію у розмірі 807 крб. та залишено в користування ОСОБА_3 1/2 будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке раніше належало ОСОБА_6

Таким чином, ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) отримала 3/4 домоволодіння по АДРЕСА_1, а її донька - ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) - 1/4 ідеальної частини вказаного майна, що також підтверджується довідкою Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації №411 від 15 вересня 1981 року.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у частках 1/4 та 3/4 відповідно належить житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 29 березня 2012 року №33641865.

Рішенням Трускавецької міської ради від 31 грудня 2004 року № 446 «Про надання та передачу земельних ділянок у власність громадянам» передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,1200 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 прийняте на підставі правомірного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельною ділянкою адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності, а саме: ОСОБА_2 належить 1/4 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори 08 грудня 1970 року за реєстровим № 8010, яка зареєстрована у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1970 року і записана в реєстрову книгу № 4 під реєстровим № 487 та ОСОБА_3 належить: 1/4 частина зазначеного будинковолодіння - на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори 08 грудня 1970 року за реєстровим № 8010, яка зареєстрована у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1970 року і записана в реєстрову книгу № 4 під реєстровим № 487 та 1/2 частини - на підставі рішення Народного суду м.Дрогобича Львівської області від 20 жовтня 1971 року, яка зареєстрована у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1970 року і записана в реєстрову книгу № 4 під реєстровим № 487.

02 лютого 2006 року на підставі вказаного рішення Трускавецької міської ради Трускавецьким міським управлінням земельних ресурсів видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, яким засвідчено право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 та Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, яким засвідчено право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку.

14 січня 2010 року державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину, було заведено спадкову справу № 6/2010 за померлим ОСОБА_6

05 травня 2011 року позивач - ОСОБА_6 звернулася в Трускавецьку міську раду з заявою про надання земельної ділянки 0,10 га для будівництва житлового будинку та 0,12 га для садівництва біля будинку в АДРЕСА_1.

Листом №03/н-991 від 16 червня 2011 року Трускавецька міська рада дала відповідь на вказану заяву від 05 травня 2011 року та відмовила заявниці у наданні земельної ділянки 0,10 га для будівництва житлового будинку та 0,12 га для садівництва біля будинку в АДРЕСА_1, оскільки згідно з наданими графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, на даний час ця земельна ділянка перебуває у власності ДП «Помірки» ТОВ «ТКС-Менеджмент».

09 вересня 2011 року Трускавецька міська рада прийняла рішення «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12га по АДРЕСА_1», про що позивача - ОСОБА_1 повідомлено листом №03/02 -Н-756 від 15 вересня 2009 року.

17 січня 2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в Трускавецьку міську раду з заявою щодо розгляду на сесії Трускавецької міської ради питання про виконання Міждержавної угоди від 09 вересня 1944 року щодо поновлення прав ОСОБА_4 на майно, залишене в Польщі згідно з описом, затвердженим рішенням Дрогобицького виконкому депутатів трудящих від 27 серпня 1946 року «Про затвердження розрахунків з переселенцями прибувшими з Польщі», в тому числі, на земельну ділянку 7,0 га.

Рішенням Трускавецької міської ради №674 від 25 березня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні в приватну власність земельної ділянки площею 7,0 га в м.Трускавець; відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,0 га в м.Трускавець; відмовлено ОСОБА_1 в скасуванні рішення Трускавецької міської ради №446 від 31 грудня 2004 року «Про надання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення Трускавецької міської ради від 31 грудня 2004 року №446 «Про надання та передачу земельних ділянок у власність громадян» у частині передачі у спільну власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,2200 га, Державні акти на право власності на землю від 02 лютого 2006 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 прийняті правомірно, в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним земельним законодавством, оскільки спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності третім особам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, разом з тим, батько позивачки - ОСОБА_6 був позбавлений власності на будинок АДРЕСА_1 у судовому порядку. Правомірно також прийняте рішення Трускавецької міської ради від 09 вересня 2011 року № 196 «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1», оскільки вільні земельні ділянки для ведення садівництва згідно з Генеральним планом м.Трускавець на час винесення рішення відсутні. Безпідставною є позовна вимога щодо зобов'язання відповідача розглянути заяви ОСОБА_1 від 05 травня 2011 року та 17 січня 2014 року, оскільки такі розглянуті Трускавецькою міською радою і на них дано відповіді.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно зі ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Ст.118 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Судом встановлено, що клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1200 га по АДРЕСА_1 для ведення садівництва відповідно до вимог ст.122 ЗК України розглянуто та 09 вересня 2011 року винесено рішення про відмову у наданні позивачці вищевказаного дозволу, оскільки вільні земельні ділянки для ведення садівництва згідно з генеральним планом м. Трускавець за вказаною адресою відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення Трускавецької міської ради від 09 вересня 2011 року № 196 «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1» прийняте правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним земельним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про зобов'язання відповідача розглянути заяви ОСОБА_1 від 05 травня 2011 року та 17 січня 2014 року, оскільки матеріалами справи підтверджується, що такі розглянуті Трускавецькою міською радою та відповідно до чинного законодавства на них об'єктивно і вчасно надано відповіді.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині зобов'язання відповідача видати Державний акт на право приватної власності на 7,0 га землі у АДРЕСА_1 на її спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_1 (на підставі залишеної землі у Польщі) згідно з Міждержавною Угодою від 09 вересня 1944 року, оскільки видача державного акта на право власності на землю як правовстановлюючого документа, який фіксує факт державної реєстрації права власності, засвідчує особу власника й ознаки земельної ділянки (місцерозташування, кадастровий номер, межі) здійснюється за єдиною визначеною процедурою, встановленою відповідним нормативно- правовим актом, який регулює порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, разом з тим, вказана процедура позивачем не дотримана.

Також безпідставною є позовна вимога про зобов'язання відповідача виконати Міждержавну Угоду від 09 вересня 1944р. щодо переселеної української родини ОСОБА_4, оскільки чинним законодавством України не передбачено право особи на повернення їй майна у випадку незаконного переселення з території Польщі на територію України у 1945 році, а також не встановлено механізму повернення такого майна або відшкодування шкоди у разі неможливості його повернення.

Висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини Рішення №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 р. (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застсовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Трускавецької міської ради від 31 грудня 2004 року № 446 «Про надання та передачу земельних ділянок у власність громадянам» в частині передачі у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,1200 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 за своїм змістом та суттю є ненормативним правовим актом індивідуального характеру, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання правовстановлюючих документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3- Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 02 лютого 2006 року.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу у власність майна, подальше оспорювання правомірності набуття третіми особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки між сторонами виник спір про право цивільне, характер спірних правовідносин не містить ознак публічно- правового характеру, а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені законами України.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 01 жовтня 2013 року справа №21-228а13, постанова від 11 листопада 2014 року справа №21-405а14, постанова від 11 листопада 2014 року справа №21-493а14, постанова від 09 грудня 2014 року справа №21-308а1), а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що провадження у справі в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні рішення Трускавецької міської ради Львівської області №446 від 31 грудня 2004 року «Про надання та передачу земельної ділянки у власність громадян» щодо передачі земельної ділянки площею 0,22 га у спільну власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнання протиправними та скасування Державних актів на право власності на землю НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 02 лютого 2006 року необхідно закрити як таке, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом заявлена вимога про визнання протиправним та скасування невідомого рішення про надання у власність земельної ділянки ДП «Помірки ТОВ «ТКС-Менеджмент», разом з тим, така не була заявлена в суді першої інстанції, тому в силу приписів ч.4 ст.195 КАС України вказана вимога не підлягає розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року зазначає, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні рішення Трускавецької міської ради Львівської області №446 від 31 грудня 2004 року «Про надання та передачу земельної ділянки у власність громадян» щодо передачі земельної ділянки площею 0,22 га у спільну власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнання протиправними та скасування Державних актів на право власності на землю НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 02 лютого 2006 року, тому провадження у справі в цій частині необхідно закрити, а в решті постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2014 року у справі №457/1966/13-а в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні рішення Трускавецької міської ради Львівської області №446 від 31 грудня 2004 року «Про надання та передачу земельної ділянки у власність громадян» щодо передачі земельної ділянки площею 0,22 га у спільну власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнання протиправними та скасування Державних актів на право власності на землю НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 02 лютого 2006 року скасувати, та провадження у справі в цій частині закрити.

В решті постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 15 травня 2014 року у справі №457/1966/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

М.П. Кушнерик Повний текст ухвали виготовлено 14 вересня 2015 року.