Справа № 2-а-138/10
Суддя: Василишин В. О.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-а-138/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» березня 2010 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання протиправною бездіяльність й стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «дітям війни»,

в с т а н о в и в:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтував тим, що відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до соціальної групи «діти війни». Згідно із ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», йому з 01 січня 2006 року повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 01 січня 2009 року 498 грн. 00 коп. ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Броварах Київської області зазначену допомогу не нараховувало йому згідно до закону та не виплатило. Просив поновити йому пропущений строк для звернення до адміністративного суду, оскільки він пропущений з поважних причин, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01 січня 2009 року по 31 листопада 2009 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, дав суду пояснення аналогічні викладеному вище та просив задовольнити йому позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Броварах у судове засідання не зявився, просить розглянути справу без його присутності, надав суду заперечення проти позову, в яких зазначає, що згідно із ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок державного бюджету України. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Броварах йому у 2009 році сплачувалося та сплачується підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про захист дітей війни» - закону, що діє на цей час, тобто у розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму. Ця норма не визнана неконституційною, є чинною та підлягає виконанню та застосуванню при вирішенні спору. Отже, підвищення дітям війни виплачується органами Пенсійного фонду відповідно до чинного законодавства. До того ж, нормативними актами не встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовується для виплати підвищення відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно із ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач ОСОБА_1, який народився 09 березня 1941 року, є дитиною війни та має право на отримання підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 цього Закону.

Водночас ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Відповідно до положень ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно ст.1 якого, прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 цього Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє із 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується ВРУ в закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

За ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд вважає за необхідне зазначити, що загальносуспільні потреби це потреби, направлені на задоволення всього суспільства, а в цьому випадку спірні виплати направлені на задоволення потреб обмеженого кола споживачів, зокрема, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належить громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначається, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на положення ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», частиною 3 якої передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком (у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) застосовується виключно для розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Тобто, як зазначає відповідач, ця норма забороняє застосовувати мінімальний розмір пенсії, встановлений цією статтею, для визначення розмірів пенсій відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Це посилання є хибним, оскільки ст.5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вказано, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, положення ч.1 ст.28 вказано Закону стосовно визначення мінімального розміру пенсії, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, повинні розповсюджуватися і на положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст.ст. 1, 3, ч.2 ст.6, 8, ч.2 ст.ст. 19, 22, 23, ч.1 ст.24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як ст.8 Конституції України, так і ст.8 КАС України.

Суд приходить до висновку що дії відповідача є протиправними щодо не нарахування позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року по 31 листопада 2009 року.

На підставі ст.ст. 1, 3, ч.2 ст. 6, 8, ч.2 ст.ст. 19, 22, 23, ч.1 ст.24 Конституції України, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 17, 19 Закону України «Про державний та соціальний стандарти та державні соціальні гарантії», та керуючись ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 99, 104-107, 111, 158 -163, 167 КАС України,

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 01 січня 2009 року по 31 листопада 2009 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин