Справа № 2а-1057/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 р. Справа № 17597/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання провести нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі Шевченківський ВСЗ) щодо невиплати їй належної щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобовязати відповідача виплатити їй повязану із цим недоплату у розмірі 3752,93 грн. за період з липня 2007 року по травень 2008 року. Крім того, просила зобовязати Шевченківський ВСЗ у подальшому проводити нарахування і виплату їй спірної допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2009 року вказаний позов задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського ВСЗ в частині невиконання рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року і зобовязано відповідача провести донарахування і виплату позивачці недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у передбаченому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня по 01 січня 2008 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року з врахуванням компенсації. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначену постанову у частині відмови у задоволенні її позову скасувати та прийняти у цій частині нову постанову, якою задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неврахування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно із ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» вона має право на одержання грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом на відповідний рік. При вирішенні справи просить врахувати рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 і насамперед його висновки про те, що Закон України про Державний бюджет України не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, а також звужувати їх зміст. Тому зміна Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розміру допомоги по догляду за дитиною порівняно з розміром, початково визначеним у ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», не відповідає Конституції та спеціальним законам України і є протиправною.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що позивачка є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у спірному 2007 році здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», у редакції, що була чинною у цей період, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог ОСОБА_1 у частині нарахування та виплати їй недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною виходячи із встановленого ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Перевіряючи правомірність вимог позивачки щодо аналогічних спірних виплат за 2008-2009 рр., колегія суддів виходить з наступних мотивів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008 визнано неконституційним, зокрема, п. 25 підпункт 12 розділу II Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким у Законі України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статтю 43, що закріплювала право застрахованої особи на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, не меншому розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом із тим, п. 23 розділу II цього ж Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», на предмет конституційності не розглядався, у встановленому порядку неконституційним не визнався та своєї чинності не втратив.

Так, згідно із ст. 13 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» у редакції 2008 року право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною (а не тільки не застрахована в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особа, як передбачалося цією нормою Закону у попередній редакції).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що як у 2008, так і у 2009 роках право позивачки ОСОБА_3 на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також розмір цієї допомоги врегульовувалися насамперед положеннями Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», як спеціального закону, що був чиним у цей період.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» (у редакції Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» і Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» виконав свій обовязок перед позивачкою ОСОБА_3 з виплати їй такої допомоги у спірний період, а тому правових підстав для задоволення її вимог у частині зобовязання відповідача донарахувати та виплатити їй спірну недоплату колегія суддів не вбачає.

Крім того, з огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд може лише визнати такі дії протиправними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Тому, на думку колегії суддів, вимоги позивачки про покладення на відповідача обовязку з нарахування і виплати їй конкретного розміру заборгованої щомісячної допомоги по догляду за дитиною є безпідставними.

Доводи апелянта вищевказаних висновків суду не спростовують, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає. У іншій частині постанова суду першої інстанції сторонами не оскаржувалася, а відтак підстав для її перегляду у апеляційному порядку у цій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2009 року у справі № 2а-1057/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_4