Справа № 810/2000/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2000/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Мамчура Я.С., Шостака О.О.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою відповідача Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Постановою Київського окружного адміністративного суду м. Києва від 16 червня 2015 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 26.03.2015 року №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.03.2015 року № Ф-; рішення про застосування штрафних санкцій від 26.03.2015 року № .

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач як платник податків перебуває на обліку у Фастівському відділенні Васильківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області на загальній системі оподаткування. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є вантажний автомобільний транспорт.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року. За результатами вказаної перевірки складено акт від 16.03.2015 року № 532/1703/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 138, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 40 276,49 грн.; підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження грошових зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 81 380,27 грн..

В акті перевірки вказано про безпідставне включення позивачем до складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, коштів, витрачених позивачем при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень, оскільки в міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) зазначено іншого перевізника, а тому, на думку податкового органу, понесені позивачем витрати не підтверджуються документально і не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Вказане стало підставою для похідних висновків про заниження позивачем зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій у зв'язку з нарахуванням зобов'язань зі сплати єдиного внеску контролюючим органом.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 60414,74 грн., у тому числі 40276,49 грн. - за основним платежем, 20138,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

- вимогу від 26.03.2015 року № Ф-, якою позивача зобов'язано сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 81380,27 грн.;

- рішення від 26.03.2015 року № , яким до позивача засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5786,55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємому періоді позивач надавав транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у тому числі міжнародного сполучення, з використанням власних транспортних засобів.

При цьому, позивачу належать наступні транспортні засоби: SCHMITZ SK 024 (напівпричіп рефрижератор), 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3; RENAULT MAGNUNM 440 (сідельний тягач), 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5; FRUEHAUF (напівпричіп рефрижератор), 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7.

Судом першої інстанцій встановлено та підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), виписаними протягом 2013-2014 років, що перевезення здійснювалось саме вказаними автомобілями.

Так, позивачем, як перевізником, протягом 2013 - 2014 років укладено договори із контрагентами-замовниками (експедиторами) та договори на транспортне обслуговування по перевезенню вантажів (у 2013 році - з ФОП ОСОБА_4, ПП «ВІАС-МФК», ТОВ «Інтертранспостач» та ін.; у 2014 році - з ТОВ «Едаса», ТОВ «Вояж», ТОВ «Дел Пост» та ін.). Перевезення та пов'язані з перевезеннями послуги надавалися на підставі відповідних заявок замовників (експедиторів). На підтвердження зазначеного позивачем надано заявки про надання послуг та акти здачі-прийняття робіт.

Як вже зазналось, підставою для винесення оскаржених рішень відповідача стало те, що позивач включив до складу витрат суми, що підтверджені міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), де в якості перевізника зазначено ОСОБА_5.

При цьому, як вбачається з міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), в якості перевізника (графа 16) значиться ОСОБА_5 однак, у графі 17 позивач зазначений як перевізник-експедитор. Крім того, у цих документах зазначено державні номери транспортних засобів (НОМЕР_4 , НОМЕР_6, НОМЕР_2), на яких здійснювалось перевезення, що належать позивачу.

На підтвердження правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, позивач надав: книгу обліку доходів та витрат, відомості витрат за 2013 та 2014 року, подорожні листи (містять відомості про автомобіль, маршрут перевезення, показники спідометру), квитанції на придбання дизельного паливна, акти списання паливно-мастильних матеріалів, міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR), уніфіковані митні квитанції, банківські квитанції, страхові поліси.

Наказами від 31.12.2012 року № 2/12-в, від 26.03.2013 року № 1/13-в, від 31.12.2013 року № 2/13-в позивач затвердив норми витрат пального на автомобілі (без вантажу та з розрахунку у тонокілометрах) належних йому транспортних засобів RENAULT MAGNUM AE440 (сідельний тягач), SCHMITZ SK 024 (напівпричіп рефрижератор) та FRUEHAUF (напівпричіп рефрижератор). Списання пального проводилось щомісячно на підставі подорожніх листів.

Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів (дизельного пального) позивач відніс до складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, у розмірі: за 2013 рік - 131683,36 грн., за 2014 рік - 84760,53 грн..

Також позивач відніс до витрат витрати на страхування, митні та інші платежі, однак жодних зауважень з цього приводу контролюючий органу в акті перевірки та апеляційній скарзі не висловив.

Як встановлено судом першої інстанції, придбання палива здійснювалось позивачем на різних АЗС за готівку без укладання письмових угод. Витрати на придбання палива підтверджуються копіями фіскальних та нефіскальних чеків (складених на території України, Білорусії та Росії). На підтвердження витрат позивачем надано: копії міжнародних митних декларацій, страхових полісів (у тому числі міжнародних), митних квитанцій.

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 31.12.2013) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статі 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунками, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду та підтверджені відповідними документами.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: прямі матеріальні витрати; амортизація виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Абзацом "в" підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем належним чином підтверджено здійснені витрати і вони пов'язані з його господарською діяльністю, а тому оскаржені рішення відповідача є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 02.10.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Мамчур Я.С.

Шостак О.О.

.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С