Справа № 635/7656/15-а
Суддя: Назаренко О. В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/7656/15-а
Провадження № 2-а/635/101/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Гобленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кулиничівської селищної виборчої комісії про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

4.10.2015 року до Харківського районного суду Харківської області подано адміністративний позов ОСОБА_1 до Кулиничівської селищної виборчої комісії, в якому позивач просить суд постанову Кулиничівської селищної виборчої комісії Харківського району Харківської області по проведенню чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року від 30 вересня 2015 року №48 скасувати та просить суд зобовязати Кулиничівську селищну виборчу комісію Харківського району Харківської області по проведенню чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року включити відомості про позивача, ОСОБА_1, як кандидата на посаду Кулиничівського селищного голови Харківського району Харківської області до виборчого бюлетеню.

В своєму позові позивач посилається на те, що 28 вересня 2015 року Кулиничівською селищною виборчою комісією Харківського району Харківської області прийнято рішення №18 про реєстрацію позивача - ОСОБА_1, кандидатом на посаду голови Кулиничівської селищної ради та видане посвідчення №12 кандидата на посаду Кулиничівського селищного голови.

30 вересня 2015 року об 18 год. 05 хв. Кулиничівською селищною виборчою комісією Харківського району Харківської області прийнято постанову №48, якою скасовано постанову №18 від 28 вересня 2015 року «Про реєстрацію ОСОБА_1 на посаду голови Кулиничівської селищної ради» та анульовано посвідчення кандидата на посаду голови Кулиничівської селищної ради з тих підстав, що, що позивачем при поданні документів порушено вимоги частини другої статті 9 Закону України «Про місцеві вибори».

Позивач вважає таку постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню і зазначає у позові, що 14 березня 2014 року Зміївським районним судом Харківської області винесено вирок у справі № 2014/1-430/11, провадження №1/621/9/14, згідно якого позивача притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України, із застосуванням 69 КК України; за ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України та призначене покарання у вигляді 4 років 7(семи) місяців 8 (днів) позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати виборні посади та посади, повязані з організаційно розпорядчою та адміністративно господарською діяльністю. Від призначеного покарання у вигляді 4 років 7(семи) місяців 8 (днів) позбавлення волі позивача було звільнено у звязку з його повними відбуттям.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року по справі №11/790/530/14 вирок Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2014 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 и ч. 2 ст. 191 КК України скасовано.

Позивач також наголошує, що згідно статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров'я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 26.05.2014, № 223-757/0/4-14 «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін» звільненню на підставі передбаченій ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягають засуджені, які вчинили злочини, передбачені ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 307 КК тощо.

З наведеного позивач стверджує, що він, підпадає під категорію осіб, стосовно яких оголошено амністію в Україні в 2014 році і просить врахувати положення ч. 1 ст. 88 КК України якою особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, а згідно з ч. 3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості. Звільнення засудженого від покарання на підставі закону України про амністію передбачається ст. ст. 85, 86 КК. Умови і порядок звільнення від покарання внаслідок амністії передбачаються Законом «Про застосування амністії в Україні» в редакції від 2 червня 2011 р. та відповідними законами про амністію в Україні.

Підсумовуючи свої доводи, позивач вважає, що він є особою, щодо якої ухвалено вирок із звільненням від відбуття покарання, а також він є особою, яку відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» законом звільнено від відбуття покарання на підставі акту амністії, тому вважає, що за таких обставин висновки відповідача про наявність у позивача непогашеної судимості не відповідають нормам закону та дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги і пояснив, що згідно закону він судимості не має, про що може отримати відповідну довідку, яку зволікають у видачі органи, що надають адміністративні послуги. Також наголосив, що суд, ухвалюючи та переглядаючи вирок зобовязаний був звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії незалежно від його волі, про що на теперішній час подана касаційна скарга, яка до цього часу не розглянута по суті. Позивач пояснив, що виконав всі вимоги закону, не порушував виборчого законодавства і він не може бути обмежений в участі у виборах лише з тих підстав, що держава вчасно не вирішила формально питання про застосування відповідного закону про амністію, чим порушені його права, тому просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні додатково пояснила, що оскаржуване рішення відповідача порушує ст. 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки рішення прийнято без достатніх підстав та без наявності допустимих доказів, факти викладені у рішенні достатньо і всебічно не перевірені, а позивачу не надали можливості надати свої пояснення та надати докази, на підтвердження його позиції, тому представник позивача також просила суд повністю позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що скасування рішення про реєстрацію позивача кандидатом на посаду Кулиничівського селищного голови прийнято з тих підстав, що позивач, як особа, засуджена за чинення злочину має не зняту і не погашену судимість за вчинення тяжкого злочину, а тому не має права приймати участь у виборах як кандидат на посаду Килиничівського селищного голови, тому просив суд повністю відмовити в задоволенні заявленого позову.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

Суду надана копія постанови Кулиничівської селищної виборчої комісії Харківського району Харківської області № 18 від 28 вересня 2015 року, якою ОСОБА_1 зареєстрований кандидатом на посаду голови Кулиничівської селищної ради. Ця обставина також підтверджена копією посвідчення № 12 кандидата на посаду селищного голови Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, виданого на імя ОСОБА_1.

Копією постанови Кулиничівської селищної виборчої комісії Харківського району Харківської області № 48 від 30 вересня 2015 року підтверджено факт скасування раніше винесеної постанови цієї ж територіальної виборчої комісії № 18 від 28 вересня 2015 року «Про реєстрацію ОСОБА_1 на посаду голови Кулиничівської селищної ради» і ця постанова є предметом оскарження.

Суду надана копія вироку Зміївського районного суду Харківської області в справі 2014/1-430/11 від 14.03.2014 року та копія ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду вироку першої інстанції, реєстраційний номер справ 11/790/530/14 від 19.06.2014 року, отримані із Єдиного державного реєстру судових рішень.

У судовому засіданні сторонами було визнано і підтверджено, що це ті самі судові рішення, якими позивача засуджено за вчинення злочину, зміст рішень не оспорювався, так само як і не оспорювалась сторонами справжність змісту наданих копії постанов відповідача щодо реєстрації позивача кандидатом на посаду селищного голови та про скасування такого рішення. Крім того суд враховує, що ці докази надані самим позивачем і на них позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки справжність змісту наданих суду копій документів визнана сторонами, визнається, що надані судові рішення стосуються безпосередньо позивача і сам позивач посилається на такі рішення як на докази, що на його думку є підставою для задоволення позову, то суд визнає доведеним, що 28 вересня 2015 року Кулиничівською селищною виборчою комісією Харківського району Харківської області прийнято рішення №18 про реєстрацію позивача - ОСОБА_1, кандидатом на посаду голови Кулиничівської селищної ради та видане посвідчення №12 кандидата на посаду Кулиничівського селищного голови.

30 вересня 2015 року об 18 год. 05 хв. Кулиничівською селищною виборчою комісією Харківського району Харківської області прийнято Постанову №48, якою скасовано постанову №18 від 28 вересня 2015 року «Про реєстрацію ОСОБА_1 на посаду голови Кулиничівської селищної ради» та анульовано посвідчення кандидата на посаду голови Кулиничівської селищної ради з тих підстав, що позивачем при поданні документів порушено вимоги частини другої статті 9 Закону України «Про місцеві вибори», а саме з тих підстав, що позивач надав недостовірну інформацію про відсутність судимості маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, який відповідачем зазначено як тяжкий, але такий злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України є особливо тяжким.

14 березня 2014 року Зміївським районним судом Харківської області винесено вирок у справі №2014/1-430/11, провадження №1/621/9/14, згідно якого позивача притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України, із застосуванням 69 КК України; за ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України та призначене покарання у вигляді 4 років 7(семи) місяців 8 (днів) позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати виборні посади та посади, повязані з організаційно розпорядчою та адміністративно господарською діяльністю. Від призначеного покарання у вигляді 4 років 7(семи) місяців 8 (днів) позбавлення волі позивача було звільнено у звязку з його повними відбуттям.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року по справі №11/790/530/14 вирок Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2014 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 і ч. 2 ст. 191 КК України змінено, ОСОБА_1 звільнено від покарання і провадження в справі закрито в звязку із закінченням строків давності, виключено із вироку призначення покарання за правилами ст. 70 КК України і остаточно визначено, що ОСОБА_1 вважається засудженим за ч. 4 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України. Залишено без змін призначене покарання у вигляді 4 років, 7 місяців і восьми днів позбавлення волі, які ОСОБА_1 повністю відбув, в звязку із чим він звільнений від відбування покарання. Зазначені обставини відповідно до вимог ч. 4 ст. 72 КАС України є обовязковими для суду, що вирішує даний спір.

Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення територіальної виборчої комісії суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. 401 КПК України 1960 року вирок щодо ОСОБА_1 набрав законної сили і відповідно до рішень судів першої та апеляційної інстанції позивача засуджено за злочин, який відповідно до ст. 12 КК України визнається особливо тяжким. Призначене судом покарання у вигляді 4 років 7 місяців та восьми днів ОСОБА_1 відбув повністю. Таким чином, ОСОБА_1 є особою, що повністю відбула покарання у вигляді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, тому що в порядку Глави ХІІ КК України рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання не приймалось, оскільки звільнення від необхідності подальшого відбування обумовлено фактом повного відбуття призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі. Отже, позивач не звільнений від покарання вироком суду, а повністю його відбув. За таких обставин суд вважає, що оскільки положення ч. 3 ст. 88 КК України застосовуються до осіб, що фактично призначене судом покарання не відбували, то застосування цієї норми закону до позивача є безпідставним, а доводи позивача з цього приводу є надуманими.

Щодо доводів позивача про необхідність та можливість застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» суд виходить із того, що в рамках цього провадження в адміністративній справі таке питання в цілому не може вирішуватись. В даному випадку слід виходити із наданих суду копій судових рішень, якими амністія не застосована і враховувати, що до цього часу ніякого судового рішення з цього приводу не існує, як це обовязково передбачає ч. 1 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2014 році». Крім того, суд враховує і положення ст. 14 цього Закону, якою передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом. Отже, оскільки на час набрання чинності цим Законом «Про амністію у 2014 році» вирок був виконаний повністю, то застосування до ОСОБА_1 акту амністії як підстави для звільнення від відбування повністю відбутого покарання прямо заборонено законом.

Підсумовуючи наведене суд встановив, що доводи позивача про відсутність судимості є безпідставними, надуманими, оскільки в даному випадку відповідно до положень ч. 1 ст. 88 КК України, яка зазначає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості і відповідно до положень п 9 ч. 1 ст. 89 КК України, яка визнає такими, що не мають судимості, особи, які засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину, позивач ОСОБА_1 визнається особою, що має не зняту і непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 91 КК України дострокове зняття судимості в даному випадку прямо заборонено законом.

Такі факти свідчать про те, що по своїй суті відповідач прийняв рішення відповідно до закону.

Стосовно наявності у відповідача прав на прийняття такого рішення, суд керується положеннями ст. 9 та п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про місцеві вибори», відповідно до яких депутатом, сільським, селищним, міським головою, старостою може бути обраний громадянин України, який має право голосу відповідно до статті 70 Конституції України. Депутатом, сільським, селищним, міським головою, старостою не може бути обраний громадянин України, який має судимість за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, злочину проти виборчих прав громадян чи корупційного злочину, якщо ця судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку. Територіальна виборча комісія скасовує рішення про реєстрацію кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі, кандидата на посаду сільського, селищного, міського голови, старости в разі виявлення територіальною виборчою комісією обставин, за яких особу не може бути обрано депутатом або сільським, селищним, міським головою, старостою відповідно до статті 9 цього Закону.

Підсумовуючи наведене суд вважає доведеним, що відповідач прийняв оскаржувану постанову в рамках своїх повноважень та на підставі закону, тому відсутні підстави, передбачені ст. 177 КАС України для прийняття рішення про задоволення позову і суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позову та відносить судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 86, 161-163, 172, 177 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку у дводенний строк з дня її проголошення, а в разі ухвалення судового рішення до дня голосування, - не пізніш як за чотири години до початку голосування до Харківського адміністративного апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Постанова складена і підписана у нарадчій кімнаті 06.10.2015 року о 10.30.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.