Справа № 816/311/15-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р.Справа № 816/311/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Еліт Альфа ЛТД" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2015р. по справі № 816/311/15-а

за позовом Приватного підприємства "Еліт Альфа ЛТД"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПП "Еліт Альфа ЛТД", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/1455 від 18.07.2014 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 232087,50 грн, з яких: 185670,00 грн за основним платежем, 46417,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та №/1454 від 18.07.2014 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 220482,50 грн, з яких: 176386,00 грн за основним платежем, 44096,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2015р. по справі № 816/311/15-а позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив постанову суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, зареєстрований юридичною особою, перебуває на податковому обліку у Кременчуцькій ОДПІ та є платником ПДВ (а.с. 11-12, 15, 16, т. 1).

Видами діяльності ПП "Еліт Альфа ЛТД" за КВЕД-2010 є неспеціалізована оптова торгівля (46.90), діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами (46.12), оптова торгівля іншими машинами й устаткування, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71), вантажний автомобільний транспорт (49.41), надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (77.11) (а.с. 13-14, т. 1).

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

У період з 18.06.2014 по 02.07.2014 посадовими особами Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ПП "Еліт Альфа ЛТД" з питань дотримання вимог податкового, валютного ті іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період 01.01.2011 по 31.12.2013.

Результати перевірки оформлені актом від 02 липня 2014 року №1736/22-01-08/34537137 (а.с. 17-46, т.1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: пунктів 198.1, 198.3 статті 198 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту перевірки від 02 липня 2014 року №1736/22-01-08/34537137 відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: №/1455 від 18.07.2014 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 232087,50 грн, з яких: 185670,00 грн за основним платежем, 46417,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та №/1454 від 18.07.2014 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 220482,50 грн, з яких: 176386,00 грн за основним платежем, 44096,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 47, 48, т.1).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень, слугувало, відображене в акті судження контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами у перевіряємому періоді при придбанні дизельного пального та бітуму у ТОВ "Анатрекс-Плюс".

Контролюючий орган посилався на те, що ТОВ "Анатрекс-Плюс" не мало основних засобів для виготовлення бітуму, його зберігання та відвантаження, а також не є імпортером даної продукції. Можливості встановити походження бітуму відсутні. Дане порушення мало вплив на формування ПДВ.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобов'язання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так з матеріалів справи слідує, що 06.02.2013 між ПП "Еліт Альфа ЛТД" (Покупець) і ТОВ "Антарекс-Плюс" (Постачальник) укладено договір поставки, відповідно до якого ТОВ "Антарекс-Плюс" зобов'язався поставити Покупцю нафтопродукти (а.с. 165-166, т.2).

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

Продавцем надано позивачеві рахунки-фактури, якими визначено перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені, відомості про відправника і одержувача.

На Поставку товарно-матеріальних цінностей позивач підтверджує видатковими накладними РН-7422 від 25.01.2013 року, РН-7544 від 02.02.2013 р., РН-7545 від 06.02.2013 р., РН-7614 від 10.02.2013 р., РН-7722 від 12.02.2013 р., РН -7782 від 15.02.2013 р., РН-7783 від 16.02.2013 р., РН-7805 від 22.02.2013 р. (а.с. 107, 108, 111, 113, 115, 117, 119, 121, т.1) та податковими накладними.

Окрім того, на підтвердження транспортування нафтопродуктів позивачем надано договір №29 від 17.09.2012, укладений з ОСОБА_2 про надання послуг по перевезенню вантажу, а також довіреності про оренду автомобілів та причепів (а.с. 104-111 , т. 2).

Відповідно до пункту 7.5.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності

Підтверджуючи факт транспортування нафтопродуктів позивач надав товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів форми №1-ТТН (нафтопродукт) (а.с. 245, 248, т. 1, а.с. 2, 5, 7, 10, 13, 17, т. 2).

Суд першої інстанції, досліджуючи вказані товарно-транспортні накладні, виходив із того, що в них не зазначено об'єму, густини, температури нафтопродукту, у зв'язку з чим дійшов висновку про те, що товарно-транспортні накладні не в повній мірі розкривають зміст господарських операцій, а тому не визнаються судом в якості достатніх та належних доказів у справі.

Колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції, наданою товарно-транспортним накладним як доказам у справі, виходячи з наступного.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Такий факт, як окремі недоліки заповнення товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів не може слугувати підставою для позбавлення товариства права на податковий кредит та на формування валових витрат.

Проте, у даному випадку, належне оформлення товарно-транспортних накладних, є підставою для оприбуткування позивачем паливно-мастильних матеріалів.

Так, єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 (надалі - Інструкція №281/171/578/155).

Згідно пункту 14.1 Інструкції №281/171/578/155, під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафтопродуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Пунктами 14.3-14.6 Інструкції визначено, що облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об'ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП.

Пунктом 5 Інструкції передбачено порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, згідно якого перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900. Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом. Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Позивачем надано копії документів обліку нафтопродуктів, зокрема, Журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП (а.с. 154-157, т 2).

Із змісту наданого Журналу встановлено, що показники густини, об'єму та температури нафтопродуктів у відповідних графах Журналу відображено.

Надаючи оцінку вказаному доказу у справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів форми №1-ТТН (нафтопродукт) відображення показників щодо об'єму, густини, температури нафтопродукту відсутнє, а отже, оскільки, графи Журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП заповнюються на підставі товарно-транспортних накладних, то вказані вище розбіжності змісту граф Журналу та товарно-транспортних накладних ставлять під сумнів ведення позивачем обліку отриманих нафтопродуктів.

Крім того, пунктом 14.4 Інструкції №281/171/578/155 визначено, що матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Отже, до внесення даних до Журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП матеріально відповідальні особи підприємства ведуть кількісний облік нафтопродуктів за формою №31-НП.

Разом з тим, звіту матеріальних відповідальних осіб щодо кількісного обліку нафтопродуктів та товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП позивач суду не надав.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач в усних поясненнях та письмових поясненнях посилався на те, що журнал за формою 6-НП ведеться тільки у випадках надходження нафти та нафтопродуктів у залізничних цистернах, а оскільки позивачем діставлялись нафтопродукти автомобільним транспортом, у нього не виникає обов'язку ведення вказаного журналу.

Вказані доводи позивача колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно п. 1 Інструкції, її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Загальний порядок обліку руху нафти і нафтопродуктів передбачений п. 14 вказаної Інструкції, відповідно до якого Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту. Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Виходячи з наведених положень порядку, саме на підставі даних ТТН, проводиться облік нафти і нафтопродуктів.

При цьому, пояснення позивача з приводу того, що ним не повинен вестись облік за журналом форми 6-ПН, спростовуються і тим, що самим позивачем до суду першої інстанції були надані саме витяги з таких журналів, як доказ оприбуткування паливно-мастильних матеріалів.

З приводу доводів представника позивача про те, що оскільки резервуари, наявні на підприємстві менше, ніж 100 м. куб., у позивача відсутній обов'язок ведення обліку, колегія суддів зазначає, що такі доводи є помилковими, у зв'язку з тим, що у такому разі, не є обов'язковим для кожного резервуара, а не обліку взагалі.

Інших доказів, в тому числі, не спеціальних, таких як оборотно-сальдові відомості та інші щодо обліку нафтопродуктів на підприємстві позивачем ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що облік придбаних у ТОВ "Антарекс-Плюс" нафтопродуктів відповідно до вимог Інструкції №281/171/578/155 позивачем не вівся.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що ПП "Еліт Альфа ЛТД" придбавало нафтопродукти у ТОВ "Антарекс-Плюс" з метою їх подальшої реалізації, на підтвердження чого позивачем надано суду договори, видаткові накладні, товарно-транспорті договори, платіжні доручення.

При цьому, дані доводи апеляційної скарги та надані позивачем копії договорів, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на відсутність належного обліку придбаних нафтопродуктів на підприємстві позивача.

Окрім того за правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Позивачем надана одна копія платіжного доручення від 18.02.2013 року за № 1901 на суму 53894 грн., яка не містить належної відмітки банківської установи (а.с. 148, т. 2), а тому не може засвідчувати факт виконання позивачем зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів.

На іншу суму, яку позивач мав сплатити за поставлений товар, на підтвердження здійснення розрахунків, позивачем надані копії договорів №№11 та 12 про відступлення права вимоги, проте доказів їх виконання перед новим кредитором позивачем також не надано.

З урахуванням встановлених обставин та наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність доводів Кременчуцької ОДПІ щодо порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3 статті 198 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, що виразилось у заниженні ПП "Еліт Альфа ЛТД" суми податку на додану вартість у розмірі 185670,00 грн та заниженні податку на прибуток на суму 176386,00 грн за 2013 рік.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень №/1455 від 18.07.2014 та №/1454 від 18.07.2014.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів, що свідчили б про реальність здійснення господарських операцій між ПП "Еліт Альфа ЛТД" та ТОВ "Антарекс-Плюс". Тобто, платником податків не доведено правомірність віднесення до складу витрат 176386,00 грн. та податкового кредиту 185670,00 грн.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еліт Альфа ЛТД" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2015р. по справі № 816/311/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2015 р.