Справа № 815/4609/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4609/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ТРЕЙД» до ДПІ у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 22.05.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-ТРЕЙД» до ДПІ у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 22.05.2015 року.

В судовому засіданні 22.09.2015 року представником позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач за період серпень-грудень 2014 року правомірно сформував валові витрати та податковий кредит з ПДВ підтверджується відповідними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, в зв'язку із чим, висновок посадових осіб органу ДПС України не є ґрунтовним, а оскаржені податкові повідомлення-рішення підлягають визнання протиправними та скасуванню. Представник відповідача ДПІ був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (підпис представника у довідковому листі на обкладинці справи том 1), але в судове засідання не прибув без поважних причин, а тому, на підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення розглянути цю справу в порядку письмового провадження 01.10.2015 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач Державна податкова інспекція у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ від 01.04.2015 року №72-п посадовими особами відповідача в період з 02.04.2015 року по 23.04.2015 року була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.08.2014 по 31.12.2014 року, податку на прибуток підприємств та інших податків та зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №1086/22-03/38722196 від 30.04.2015 року (а.с.16-134 т.1), на підставі якого було встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2014 рік на суму 623547,11 грн., ПДВ за серпень-грудень 2014 року на загальну суму 692830,12 грн. у зв'язку із порушенням позивачем положень п.п.44.1 ст.44, п.п.138.1,138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.1,198.2,198.3,198.6, ст.198 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 22.05.2015 року прийняте податкове повідомлення-рішення № (а.с.139 т.1) про нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 623547,00 грн., штрафним санкціям на суму 155887,00 грн., № (а.с.137 т.1) про нарахування податкового зобов'язання з ПДВ на суму 692830,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 346415,00 грн..

Представник позивача не погоджується з прийнятими податковими повідомленнями-рішенням оскільки вважає, що операції по поставці позивачу товарів та послуг з боку контрагентів підтверджені наданими суду первинними бухгалтерськими документами, мали фактичний характер, а тому позивач правомірно сформував суми податкового кредиту у вказаних податкових періодах на підставі факту проведення оплати вартості товарів та послуг, в тому числі ПДВ та отримання від постачальників податкових накладних на відповідні суми.

Представник відповідача - ДПІ у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області зазначив, що хоча суми ПДВ за вказані податкові періоди й була формально сплачена та підтверджена наявними документами, але фактичних доказів поставки товарів (послуг) позивачу його контрагентами надано не було ні під час проведення перевірки ні на теперішній час, при цьому матеріали зустрічних перевірок з контрагентами позивача за господарськими операціями, підтверджують позицію посадових осіб органу ДПС щодо сумнівів товарності вказаних операцій, що позбавляло позивача право на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ у відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржений акт суб'єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах

повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК україни встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, не підтверджені відповідними документами витрати не включаються до витрат за податковий звітний період та розрахунку об'єкта оподаткування, і на суму недосплаченого податку нараховується пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11 КАС України судом під час офіційного з'ясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував валові витрати податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ТОВ «ІТЕРАТОР-11» 12.09.2013 року (а.с.187 т.1), ТОВ «ВЕК-ТОР» від 01.07.2013 року (а.с.172 т.2), ТОВ «ТТ» від 01.06.2013 року (а.с.53 т.4), ПП «ТРІСА» від 10.06.2013 року (а.с.73 т.2), ПП «ЮЛІАНА» від 25.04.2014 року (а.с.2 т.2), ТОВ «АРГО ЛТД» від 19.08.2013 року (а.с.3 т.3), ПрАТ «ХАРЧОВИК» від 01.06.2013 року (а.с.45 т.3), ТОВ «ГУТ» від 21.03.2014 року (а.с.205 т.3), ТОВ «ІТЕРАЦІЯ» від 18.11.2014 року (а.с.141 т.1), ТОВ «ПБС-УКРАЇНА» від 12.06.2013 року (а.с.216 т.2), ТОВ «ТЕПЛО ХОЛОД СТРОЙ» від 08.10.2014 року (а.с.206 т.1) та 10.11.2014 року (а.с.217 т.1) були укладені договори поставки офісного та торгівельного обладнання, реалізація яких є головним видом діяльності позивача.

Поставка товарів, їх оплата здійснювалась в перевірений податковий період з вересня по грудень 2014 року.

Фактичне виконання вказаних договорів та здійснення зазначених господарських операцій підтверджується видатковими накладними, реєстрами надходження запасів, даними журналів синтетичного бухгалтерського обліку позивача, накладними на переміщення товарів по структурних підрозділах позивача.

Доставка кожної партії товару на адресу позивача від постачальників підтверджується товарно-транспортними накладними на перевезення, в який повністю зазначено відправника, отримувача товару та місце призначення, їх номенклатура збігається з відповідними даними видаткових накладних постачальників та податкових накладних (а.с.141-235 т.1, а.с.1-250 т.2, а.с.1-250 т.3, а.с.1-250 т.4, а.с.1-250 т.5, а.с.1-250 т.6, а.с.1-250 т.7, а.с.1-250 т.8, а.с.1-250 т.9, а.с.1-241 т.10, а.с.1-250 т.11, а.с.1-250 т.12, а.с.1-250 т.13, а.с.1-250 т.14, а.с.1-237 т.15).

Вартість поставлених товарів, у тому числі ПДВ була сплачена позивачем на користь постачальника, що підтверджується платіжними дорученнями.

Окрім того, фактичне постачання товарів контрагента на адресу позивача підтверджується наданими представником позивача сертифікатами відповідності та висновками органу санітарно-епідеміологічного контролю на кожну партію поставленого товарів (а.с.237-250 т.15, а.с.1-220 т.16).

Фактичне поставка товарів, їх отримання та проведення оплати їх вартості позивачем, у тому числі ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями надавало позивачу право сформувати валові витрати та податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.138.2 ст.138, п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання укладених позивачем договорів поставки та купівлі-продажу товарів.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

Представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів доводи представника позивача та зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку підприємства, в зв'язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання товарів його контрагентами, що підтверджується відповідними документами, висновок податкового органу про безтоварність цих угод є помилковим, а тому прийняте ним податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправним та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області №, № від 22.05.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.