Справа № 2-а/1970/1574/11
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/1574/11

"30" червня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

судді Баранюк А.З.

секретаря судового засідання Дудар М.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідані в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про скасування вимоги про сплату недоїмки, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 (далі Позивач) в якому просить визнати неправомірною та скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі (далі Відповідач) від 10.05.2011р. № Ф 656 про сплату боргу в розмірі 1288 грн. 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є платником фіксованого податку, тобто субєктом малого підприємництва, який перейшов на спрощену систему оподаткування. Згідно статті 11 Закону України Про державну підтримку малого підприємництва спрощена система оподаткування передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів сплатою фіксованого податку. Відповідно до п. 6 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва субєкт малого підприємництва, який сплачує фіксований податок, не є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування. Отже, позивач не є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування, а тому не повинен додатково сплачувати страхові внески у розмірах, визначених Законом України Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування, оскільки сплату цього збору для позивача замінено сплатою фіксованого податку. Надсилаючи вимогу про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України відповідач вийшов за межі наданої йому компетенції, що призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача при застосуванні спрощеної системи оподаткування.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та суд просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила та пояснила, що Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, визначається коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками. Відповідно до п.п. 4 п. 8 Прикінцевих положень цього Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення боргу) фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах.

При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Оскільки ставки збору на загальнообовязкове державне пінсійне страхування встановлюються в розмірі 33,2 відсотки, то в період з 01.07.2010р. розмір належних до сплати до Пенсійного фонду України страхових внесків з урахуванням викладених норм чинного законодавства становив по 30 вересня 2010 року 294 грн. 82 коп., з 01 жовтня 2010 року по 30 листопада 2010 року 301 грн. 12 коп. за кожен місяць та в грудні 2010 року - 306 грн. 10 коп. Суми страхових внесків своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.

Представник відповідача зазначила, що до суми боргу також враховано сплачені позивачем 44,2 відсотки єдиного податку та просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, є Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі по тексту Закон № 1058).

Страхувальниками, що згідно статті 17 Закону № 1058, в редакції, що діяла до 01.01.2011р., зобовязані, окрім іншого нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески є, зокрема, застраховані особи, зазначені в п. 3 статті 11 цього Закону фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).

ОСОБА_3 є платником єдиного податку відповідно до Свідоцтва про сплату єдиного податку серії З № 310494 від 23 грудня 2009 року виданого Тернопільською обєднаною державною податковою інспекцією.

З огляду на викладені вище норми Закону № 1058 позивач є страхувальником, в розумінні цього Закону, та зареєстрований як платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

10 травня відповідачем винесено вимогу про сплату боргу № Ф 656, а саме недоїмки зі сплати страхових внесків в розмірі 1288,80 грн. за 3 та 4 квартал 2010 року. У відповідності до п. 8.2 п. 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003р., позивачу направлено вимогу про сплату правомірність якої оскаржується позивачем в судовому порядку.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що відповідно до п. 2 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності № 727/98 від 03.07.1998р. (надалі по тексту Указ № 727), субєкти малого підприємництва фізичні особи мають право самостійно обрати спрощений режим оподаткування доходів шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

За змістом Указу № 727 субєкт підприємницької діяльності фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обовязку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, повязаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї. Так, відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обовязкове соціальне страхування - 15 відсотків (п. 3 Указу № 727).

Відповідно до п. 6 даного Указу субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, згідно п.п. 3, 4 статті 18 Закону № 1058 страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, що справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Вирішуючи питання щодо застосування нормативно-правового акта, суд виходить з того що преамбулою Закону № 1058 визначено, що останній визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1058 в редакції, що діяла до 01.01.2011р., цей Закон регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.п. 4 п. 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 в редакції, що діяла до 01.01.2011р., фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 мінімальний страховий внесок це сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Згідно статті 53 Закону України Про державний бюджет України на 2010 рік № 2154-VI від 27.04.2010р. мінімальний розмір заробітної плати становив з 1 липня 2010 року 888 грн., з 1 жовтня 2010 року 907 грн., з 1 грудня 2010 року 922 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 4 Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування № 400/97-ВР від 26.06.1997р. в редакції, що діяла до 01.01.2011р., на обовязкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників встановлено ставку збору у розмірі 33,2 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного п. 2 статті 2 цього Закону.

Таким чином, позивач повинен був сплатити страхові внески до Пенсійного фонду України з 01 липня 2010 року по 30 вересня 2010 року в сумі 294 грн. 82 коп. (888х33,2%), з 01 жовтня 2010 року по 30 листопада 2010 року в сумі 301 грн. 12 коп. (907х33,2%) за кожен місяць та в грудні 2010 року розмір страхових внесків становив 306 грн. 10 коп. на загальну суму 1792,80 грн. Отже 1792,80 грн. (страховий внесок за 3 та 4 квартал 2010 року) 504 грн. (42 відсотки сплаченого позивачем єдиного податку) = 1288,80 грн.

Пунктом 6 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. При цьому згідно ч. 12 статті 20 вищезазначеного Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Суми страхових внесків своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (ч. 2 статті 106 Закону № 1058-IV в редакції, що діяла до 01.01.2011р.).

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про скасування вимоги про сплату боргу від 10 травня 2011 року № Ф 656 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги у порядку і строки, передбачені статтями 186 Кодексу адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

/Повний текст постанови виготовлений і підписаний 01.07.2011 року/

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.