Справа № 813/4051/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року № 813/4051/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В..,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова до Публічного акціонерного товариства «Центр енергетичних інновацій» про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центр енергетичних інновацій» про стягнення заборгованості в сумі 97 395,64 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що всупереч вимог Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» відповідач не перерахував до органу Пенсійного фонду визначену йому у повідомленнях суму коштів фінансування різниці між фактичними витратами на виплату пенсій призначених згідного з даним Законом і сумою пенсій обчислених відповідно до інших законодавчих актів за січень-червень 2015 року. Оскільки станом на день звернення до суду відповідач не відшкодував понесених позивачем витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, то позивач просить їх стягнути в судовому порядку.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив, подав письмові заперечення. Зазначив, що товариство не здійснює наукової чи науково-технічної діяльності. Крім того товариство не проходить державної атестації наукових установ, тому підстав для сплати коштів з різниці між фактичними витратами на виплату пенсій призначених згідного з даним Законом і сумою пенсій обчислених відповідно до інших законодавчих актів у відповідача немає. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі довідок ВАТ науково-дослідного і проектно-вишукувального інституту «Львівтеплоелектропроект» відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» призначено пенсії таким працівникам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10-І.В, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Відповідачем є Публічне акціонерне товариство «Центр енергетичних інновацій» після здійснення реєстрації зміни назви ВАТ науково-дослідного і проектно-вишукувального інституту «Львівтеплоелектропроект».

Відповідно до розрахунків, поданих управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова у відповідача наявна заборгованість в сумі 97 395,64 грн. для фінансування різниці фактичних витрат на виплату пенсій призначених згідного Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» і сумою пенсій обчислених відповідно до інших законодавчих актів за січень-червень 2015 року.

З метою стягнення вказаної заборгованості позивач звернувся з позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» науковий працівник - це вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації.

Згідно з статтею 4 цього Закону суб'єктами наукової і науково-технічної діяльності є: вчені, наукові працівники, науково-педагогічні працівники, а також наукові установи, наукові організації, вищі навчальні заклади ІІІ-ІV рівнів акредитації, громадські організації у науковій та науково-технічній діяльності.

Науковий працівник може, відповідно до статті 6 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», виконувати науково-дослідну, науково-педагогічну, дослідно-конструкторську, дослідно-технологічну, проектно-конструкторську, проектно-технологічну, пошукову, проектно-пошукову роботу та (або) організовувати виконання зазначених робіт у наукових установах та організаціях, вищих навчальних закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації, лабораторіях підприємств. Науковий працівник зобов'язаний провадити наукові дослідження відповідно до укладених договорів (контрактів), представляти результати наукової і науково-технічної діяльності шляхом наукових доповідей, публікацій та захисту дисертацій, у встановленому порядку проходити атестацію на відповідність займаній посаді, постійно підвищувати свою кваліфікацію.

Статтею 21 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» передбачено, що не рідше одного разу на п'ять років в наукових установах провадиться атестація наукових працівників з метою: оцінки рівня професійної підготовки наукового працівника, результативності його роботи; визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; виявлення перспективи використання здібностей наукового працівника, стимулювання підвищення його професійного рівня; визначення потреби в підвищенні кваліфікації, професійної підготовки наукового працівника.

Частинами 1 та 2 статті 22-1 цього Закону визначено перелік посад наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо). До наукових працівників належать також особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь.

Зазначена правова норма поширюється на тих працівників, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь і які працюють на посадах, не включених до зазначеного переліку.

При цьому, в обов'язковому порядку місцем роботи таких наукових працівників має бути наукова установа або організація (їх філіал, відділення тощо).

Отже, статтею 22-1 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», яка визначає посади, що дають статус наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо), не встановлено підстав для поширення цієї норми, крім посад наукових установ, на будь-які посади на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності.

Особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь, і працюють не в наукових установах та організаціях (їх філіалах, відділеннях тощо) не виконують визначену статтею 21 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» обов'язкову вимогу щодо кожного наукового працівника, а саме проходження не рідше одного разу на п'ять років атестації.

Положення частини 2 статті 22-1 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність» поширюються лише на працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо) і не поширюються не працівників, що працюють на будь-яких посадах на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності, які не є науковими установами або які, будучи науковими установами недержавної форми власності, не пройшли державної атестації відповідно до положень статті 11 цього Закону.

Згідно з статтею 24 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність» її дія поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із цим Законом, недержавних вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, що діють відповідно до Закону України «Про вищу освіту», міжнародних наукових організацій, відкритих на території України відповідно до народних договорів, установчі документи яких затверджено Кабінетом Міністрів України, також на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ і вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, що належали партійним та громадським організаціям колишніх Української РСР, інших республік СРСР та СРСР.

Відповідно до Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затв. пост. КМУ від 24.03.2004 р. № 372, за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 % різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

З урахуванням норм статті 24 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність» різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації.

Отже, для призначення наукової пенсії необхідна атестація наукової установи, тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи.

Статтею 12 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність» передбачено, що для надання державної підтримки наукових установ усіх форм власності, діяльність яких має важливе значення для науки, економіки та виробництва, створюється Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави. Положення про Державний реєстр наукових установ затверджується Кабінетом Міністрів України.

Крім того, наукові установи включаються центральним органом виконавчої влади у сфері наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності до Державного реєстру наукових установ за умов проходження державної атестації.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 р. № 380, Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави - це перелік науково-дослідних, науково-технічних установ усіх форм власності та вищих навчальних закладів III - IV рівня акредитації усіх форм власності, діяльність яких має важливе значення для розвитку науки, економіки і виробництва.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 року у справі №К/800/49058/14 встановлено, що ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект» не займалося науковою діяльністю, не внесене до Державного реєстру наукових установ України, у нього відсутня Вчена рада та ним не подавалося до органів державної статистики звітність форми 1.2 - наука, не походило атестацію згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну атестацію науково-дослідних (науково-технічних) установ» від 7 квітня 1998 року № 469, а тому ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект» не є науковою установою в розумінні Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект» та його правонаступник не являються науковими установами в розумінні Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», яким надається підтримка держави, то відповідно і не мають податкових пільг та державної підтримки, котрі надаються науковим установам, і за рахунок яких атестовані наукові установи мають можливість виплачувати додаткові суми наукових пенсій.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова не доведено, що відповідач має обов'язок по відшкодуванню суми різниці між пенсіями, а отже не доведено правомірність заявлених вимог.

З врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати з сторін не стягуються.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2015 року

Суддя М.В. Лейко-Журомська