Справа № 825/2452/15-а
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року Чернігів Справа № 825/2452/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

при секретарі Шевченко А.В.,

за участі представника позивача Акуленка В.М.,

та представника відповідача Шило Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку до Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

06.08.2015 Чернігівський зональний відділ Військової служби правопорядку (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (далі - Деснянський ВДВС), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу від 24.07.2015 за невиконання рішення суду, відповідно до виконавчого провадження № 47429316; скасувати постанову про накладення штрафу від 24.07.2015, винесеною заступником начальника Деснянського ВДВС по виконавчому провадженню № 47429316; визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу від 24.07.2015 за невиконання рішення суду, відповідно до виконавчого провадження № 47559944 та скасувати постанову про накладення штрафу від 24.07.2015, винесеною заступником начальника Деснянського ВДВС по виконавчому провадженню № 47559944.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що є державною установою та фінансується з Державного бюджету через Департамент фінансів Міністерства оборони України. Відповідно до кошторису позивача на 2015 рік відсутні кошти на виконання постанов відповідача про накладення штрафу. Станом на 05.08.2015 позивач вжив всіх можливих заходів щодо внесення змін до кошторису щодо збільшення кошторисних призначень на виконання рішень судів, а тому позивач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі та в межах наданих йому повноважень, в інтересах служби та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на заперечення проти позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47559944 з виконання виконавчого листа № 825/3769/14 виданого 17.04.2015 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2015 про зобов'язання позивача виплатити ОСОБА_3 компенсацію суми податку доходів фізичних осіб в розмірі 1439 грн. 11 коп. утриманого з доплати одноразової грошої допомоги при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач листом № 469 від 08.06.2015 та № 1029 від 17.07.2015 повідомив про прийняття постанови до виконання та надіслання заявки до Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 457 від 08.06.2015.

Станом на 26.08.2015 рішення суду залишається не виконаним.

05.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47429316 з виконання виконавчого листа № 825/4139/13-а виданого 15.04.2015 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2015 про зобов'язання позивача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 № 889, отримуваної ним за час проходження військової служби з урахуванням здійснених виплат.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач листом № 470 від 08.06.2015 та № 1029 від 17.07.2015 повідомив про часткове виконання рішення суду, а саме стягувачу була нарахована доплата в сумі 21035,70 грн, але виплата не здійснена в зв'язку з не виділенням коштів Департаментом фінансів Міністерства оборони України, до якого була здійснена тільки одна відповідна заявка № 1060 від 15.05.2015.

Станом на 26.08.2015 рішення суду залишається не виконаним.

В зв'язку з невиконанням боржником рішення суду в повному обсязі державним виконавцем 24.07.2015 винесені оскаржувані постанови.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших оргаів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території У країни. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Положеннями частини першої статті 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З наведеного слідує, що після спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, державний виконавець невідкладно розпочинає вчиняти дії шодо примусового його виконання.

Державному виконавцю не надано жодних доказів, що позивачем виконано рішення суду стосовно виплати ОСОБА_3 компенсації суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1439,11 грн утриманого з доплати одноразової грошової допомоги при звільненні та ОСОБА_5 грошової допомоги при звільненні з військової служби у термін для його виконання, встановленого державним виконавцем.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 75 Закону у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Зважаючи на невиконання рішення суду, державним виконавцем винесені постанови про накладення штрафу від 24.07.2015.

Частиною п'ятою статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб'єктами наділеними владними повноваженнями, покладається також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься також і позивач.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Твердження позивача про те, що виконання рішення суду в частині виплати сум є неможливим, у зв'язку з тим, що бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, як це передбачено ч. 1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України не приймається судом до уваги, оскільки вимоги даної статті передбачають відсутність бюджетного призначення, а не фактичної відсутності коштів за відповідним кодом економічної класифікації видатків, а тому наведені причини не відносяться до поважних та не можуть бути підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили і є обов'язковим до виконання так, як позивач як розпорядник бюджетних коштів, зобов'язаний виконати рішення суду і одночасно зобов'язаний привести у відповідність із такими бюджетними зобов'язаннями інші взяті ним бюджетні зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в повній мірі довів правомірність своїх дій та рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.Л. Клопот