Справа № 2а-927/11/1270
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

категорія №12.2
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2011 року Справа № 2а-927/11/1270

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Кисельової Є.О.,

Суддів: Островської О.П., Агевича К.В.,

при секретарі: Гапоновій І.В.

за участю представників сторін:

позивача: не зявився,

представника відповідача Державної судової адміністрації України:

ОСОБА_1В.( довіреність №11-3058/10 від 21.05.2010р.),

представника відповідача ОСОБА_2 фінансів України: По

не зявився,

представника відповідача Державного казначейства України:

не зявився,

представника відповідача ОСОБА_3 управління Державної судової

адміністрації в Луганській області:

ОСОБА_1 (довіреність №208 вих.-11 від 01.02.2011р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луганську адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 фінансів України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганській області, треті особи - Державне казначейство України, управління Пенсійного фонду України в м.Стаханові Луганської області про визнання дій та бездіяльності незаконними, відновлення порушеного права шляхом покладення зобовязання про прийняття рішення та вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2011 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов від ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 фінансів України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганській області, треті особи - Державне казначейство України, управління Пенсійного фонду України в м.Стаханові Луганської області, в якому позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність та дії ОСОБА_3 управління державної судової адміністрації в Луганській області щодо перерахунку її заробітної плати з 19.08.2009р. по 30 вересня 2010р. включно та щомісячного грошового утримання, як працюючому судді за період з 16 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року включно; визнати незаконною бездіяльність та дії Державної судової адміністрації України щодо прийняття заходів з повного фінансування її заробітної плати та грошового утримання працюючому судді з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010р. включно; визнати незаконною бездіяльність моєї заробітної плати з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010р. включно; визнати незаконною бездіяльність та дії ОСОБА_2 фінансів України, щодо прийняття заходів з повного фінансування її заробітної плати з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010р. включно та щомісячного грошового утримання, як працюючому судді за період з 16 квітня 2010р. по 30 вересня 2010р. включно; зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області провести перерахунок за період з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010р. заробітної плати, за період з 16 квітня 2010р. по 30 вересня 2010р. щомісячного грошового утримання, як працюючому судді та вихідної допомоги, визначивши її з розміру заробітної плати, з урахуванням посадового окладу; зобовязати ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані виплати; зобовязати ОСОБА_2 фінансів України та Державну судову адміністрацію України виділити ОСОБА_3 управлінню державної судової адміністрації в Луганській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, відкритого у Державному казначействі України та зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області відкликати довідку про заробітну плату №29 від 30 вересня 2010р., видану ним для Управління Пенсійного фонду України у місті Стаханові Луганської області на обрахування, як судді у відставці, суми належного до виплати щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 16 квітня 1990р. по 30 вересня 2010р. працювала на посаді судді Стахановського міського суду Луганської області. 20 квітня 2000 р. обрано суддею безстроково.

30 вересня 2010р. позивач була звільнена з посади судді у відставку. Згідно з п.3 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. позивачу була нарахована вихідна допомога за двадцять років роботи на посаді судді у сумі 96560грн., яка 09.11.10р. була виплачена у розмірі 82076грн., оскільки з позивача, на підставі Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», утримано податок у розмірі 14484грн. Вихідна допомога нараховувалася виходячи з того, що оклад позивача становив 2490грн., доплата за другий кваліфікаційний клас 350 грн., надбавка за вислугу років 30% - 852грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи 15% - 426грн., премія 25% - 710грн. (разом 4828грн). З такого ж розрахунку позивачу виплачувалася заробітна плата за період з 19 серпня 2009року, зокрема.

Починаючи з 01.10.10р. позивачу призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з заробітної плати за вересень 2010р. у сумі 4828грн.

Наведені обставини підтверджуються Рішенням сесії облради про обрання на посаду,

3наказом про початок виконання обовязків судді, наказом про призначення грошового утримання працюючому судді, наказом про звільнення у відставку, Розпорядженням УПФ у м. Стаханові Луганської області № 195726 від 14.10.10р. про нарахування щомісячного довічного утримання судді у відставці, листом ТУ ДСА в Луганській області з приводу обрахування та розміру вихідної допомоги від 16.11.10р. №2462 вих.-10 з додатками на 3 аркушах, розрахунковими листами по заробітній платі та грошовому утриманню працюючому судді.

Таким чином, вважає, що за період з 19 серпня 2009р. до дня звільнення заробітна плата нараховувалася та виплачувалася у розмірі меншому від належного, а відтак, у меншому від належного розмірі нараховано та виплачувалося щомісячне грошове утримання працюючому судді, нараховано та виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, нараховано та виплачено вихідну допомогу. Вважає також, що з суми фактично нарахованої вихідної допомоги безпідставно утримано податок.

Дії та бездіяльність відповідачів у означених межах позивач вважає неправомірними та такими, що порушують Конституційне право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом, звужують надані Законом України «Про статус суддів» соціальні гарантії, обумовлені цим статусом, оскільки на час звільнення позивача у відставку питання заробітної плати суддів регулювалося статтею 44 Закону України «Про статус суддів» №2869-ХІІ від 15.12.92р. (на цей час втратив чинність на підставі ЗУ №2453-17 від 07.07.10р.) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.05р. (далі по тексту: Постанова КМУ №865). Згідно з означеними нормативними актами зарплата суддів мала складатися з посадового окладу, надбавки за кваліфікаційний клас, надбавки за вислугу років (відповідно до схеми посадових окладів та розмірів надбавок до них, визначених Постановою Кабміну №865), премії. В основу розміру посадового окладу судді Постановою Кабміну України №865 від 03.09.05р. покладено розмір мінімальної заробітної плати, визначений законодавством України. У подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» (далі по тексту: Постанова КМУ № 1243) було встановлено, що розміри посадових окладів суддів, затверджені Постановою КМУ №865 встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332грн. (законодавчо визначеної на 21.12.05р.) і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок посадового окладу судді не провадиться. Відповідно Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.05р. №1310 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005р. № 865» було доповнено Постанову КМУ №865 пунктом 4-1 аналогічного змісту.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.05р. (додаток № 6) у редакції, відновленій після набрання судовим рішенням чинності, тобто з 19.08.09р., посадовий оклад (з урахуванням групи міста Стаханова Луганської області) мав становити 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати, визначеної у встановленому законом порядку.

Статтею 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009рік» №835-УІ від 26.12.08р. встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати: з 01.07.09р. до 01.10.09р. 630грн., а з 01.10.09р. 650грн.

Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» №1646-УІ від 20.10.09р., спрямованим на встановлення розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, розмір мінімальної заробітної плати з 01 листопада 2009р. до 01 січня 2010р. становив 744грн., а з 01 січня 2010р. 869грн.

Статтею 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010рік» №2154-УІ від 27.04.10р. встановлено розміри мінімальної зарплати: з 01.01.10р. 869грн; з 01.04.10р. 884грн.; з 01.07.10р. 888грн.

Виходячи з таких розмірів мінімальної заробітної плати позивача повинен був розраховуватися посадовий оклад, починаючи з 19 серпня 2009 року і він мав складати:

за серпень 2009року з розрахунку за період з 1 по 18 серпня 2009р. з мінімальної зарплати 332грн 1393грн.(2490грн. : 31 = 80грн. х 18 днів = 1445грн.) і за період з 19 серпня 2009р. з мінімальної зарплати 630грн. 1981грн.(630грн. х7,5 = 4725грн. : 31день = 152грн. х 13днів= 1981грн., а загалом 3374грн.;

за вересень 2009р. 4725грн. (з мінімальної зарплати 630грн. х 7,5);

за жовтень 2009р. 4875грн. (з мінімальної зарплати 650грн. х 7,5);

за листопад 2009р. 5580грн. (з мінімальної зарплати 744грн. х 7,5);

за грудень 2009р. - 5580грн. (з мінімальної зарплати 744грн. х 7,5);

за січень 2010р. 6517грн. (з мінімальної зарплати 869грн. х 7,5);

за лютий 2010р. - 6517грн. (з мінімальної зарплати 869грн. х 7,5);

за березень 2010р. - 6517грн. (з мінімальної зарплати 869грн. х 7,5);

за квітень 2010р. 6630грн. (з мінімальної зарплати 884грн. х 7,5);

за травень 2010р. - 6630грн. (з мінімальної зарплати 884грн. х 7,5);

за червень 2010р. - 6630грн. (з мінімальної зарплати 884грн. х 7,5);

за липень 2010р. 6660грн. (з мінімальної зарплати 888грн. х 7,5);

за серпень 2010р. - 6660грн. (з мінімальної зарплати 888грн. х 7,5);

за вересень 2010р. - 6660грн. (з мінімальної зарплати 888грн. х 7,5).

Однак, у кожному з означених періодів позивач отримувала заробітну плату, виходячи з посадового окладу, обрахованого з мінімальної заробітної плати у розмірі 332грн. (332грн х 7,5 = 2490грн.).

Таким чином, на думку позивача з вищенаведеним обґрунтуванням, посадовий оклад за період з 19 серпня 2009р. щомісячно недонараховувався, належна надбавка за вислугу років також недонараховувалася, бо вона визначається у відсотках шляхом простих арифметичних розрахунків від похідної величини якою є посадовий оклад.

Розмір призначеного та виплачуваного з 16 квітня 2010р. щомісячного грошового утримання, як працюючому судді, що має право на відставку при стажі роботи на посаді судді 20 років, визначався також виходячи з посадового окладу та надбавки за вислугу років, обрахованих від мінімальної заробітної плати у сумі 332грн. Вважає це незаконним. Так, у травні, червні, липні, серпні та вересні 2010р. було нараховано та виплачено щомісячне грошове утримання як працюючому судді виходячи з посадового окладу 2490грн., тоді як мало б бути нараховано: у травні та червні 2010р. з посадового окладу у розмірі 6630грн, у липні, серпні та вересні 2010р. з посадового окладу у розмірі 6660грн. з урахуванням у кожному місяці надбавки за другий кваліфікаційний клас у сумі 350грн. та надбавки за вислугу років у розмірі 30% належного посадового окладу.

Після звільнення у відставку з 01.10.10р. Управлінням Пенсійного фонду України у м. Стаханові призначено та виплачується таке утримання на підставі довідки про розмір позивача заробітної плати за вересень 2010р., виданої ОСОБА_3 управлінням державної судової адміністрації в Луганській області. Довідка містить відомості про фактично нараховану та виплачену у вересні 2010р. заробітну плату, виходячи з того, що посадовий оклад становив 2490грн., доплата за 2 кваліфікаційний клас 350грн., надбавка за вислугу років 30% - 852грн., надбавка 15% - 426грн., премія 25% - 710грн., а загалом 4828грн. Отже, сума щомісячного довічного грошового утримання при наявному стажі роботи на посаді судді 20 років, визначена у розмірі 80% заробітної плати яка склала 3862грн. Неправильне нарахування та невиплата заробітної плати у розмірі, визначеному Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. (який діяв на час здійснених виплат) та Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.05р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів») під час роботи на посаді судді призвели до того, що сума призначеного та виплачуваного щомісячного грошового утримання судді у відставці не відповідає тому розміру, який вона має складати за умови нарахування заробітної плати відповідно до діючого законодавства. У вересні 2010р. посадовий оклад мав становити 6660грн. Відтак, при доплаті за другий кваліфікаційний клас у сумі 350грн., надбавка за вислугу років у розмірі 30% мала б складати 2103грн., премія 25% - 1665грн., а загалом заробітна плата за вересень 2010р., обрахована згідно з чинним на той час законодавством повинна була б скласти 11777грн. Відповідного змісту повинна була видаватися довідка для УПФ для обрахування розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

На час виходу у відставку на посаді судді позивач відпрацювала 20 повних років, та їй було нараховано вихідну допомогу у сумі 96560грн. з заробітної плати 4828грн. Однак, виходячи з розміру тієї заробітної плати, на отримання якої позивач мала на той час право згідно з законодавством України, сума вихідної допомоги мала б становити 235540грн. (з розрахунку: належна до нарахування за вересень 2010р. заробітна плата 11777грн. х 20 років).

З фактично нарахованої суми вихідної допомоги у розмірі 96560грн. було утримано податок з доходу фізичних осіб у сумі 14484грн. і 09.11.10р. було виплачено вихідну допомогу у розмірі 82076 грн. Вважає, що утримуючи з належної позивачу суми вихідної допомоги податок з фізичних осіб на підставі означеного Розяснення, відповідач діяв незаконно та необґрунтовано.

Позивач в судове засідання не прибув, просив розглянути справу без його участі, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача - Державної судової адміністрації України та ОСОБА_3 управління державної судової адміністрації в Луганській області у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 було внесено зміни до постанови КМУ від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці суддів», де п. 4-1 було передбачено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Дане положення було передбачено актом (постановою) Кабінету Міністрів України, а тому Державна судова адміністрація України своїми актами не могла провести відповідні зміни по нарахуванню заробітної плати суддям в залежності від збільшуваних розмірів мінімальної заробітної плати. Із розрахунку заробітної плати позивач отримує заробітну плату, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., визначеного постановою КМУ від 03.09.205 року №865 згідно штатних розписів посадових окладів у межах бюджетних асигнувань. Кошториси на відповідні бюджетні роки подавалися згідно норм постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до якої не внесені зміни у звязку з прийнятими судовими рішеннями. Постанова КМУ не скасована, тому ДСА та ТУ ДСА в Луганській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач посилається, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Представник відповідача - ОСОБА_2 фінансів України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заперечення на адміністративний позов від 17.02.2011 року, в яких посилається, що Законами України про Державний бюджет України на 2007-2010 роки видатки для судів на фінансування основної заробітної плати були передбачені в повному обсязі, оскільки такі виплати є обовязковими, та фактично здійснені Державним казначейством України на 100% від плану. З 01 січня 2003 року до 01 січня 2011 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання суддів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Крім того, посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом згідно ст. 99 КАС України. Просить у задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 фінансів України відмовити, справу розглянути без участі його представника.

Представник відповідача - Державного казначейства України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заперечення на адміністративний позов від 21.02.2011 року, зі змісту яких вбачається, що відповідно до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України від 03.03.2003 №182/2003, Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо матеріального забезпечення діяльності судів, фінансового забезпечення суддів. Тобто, Державна судова адміністрація України, як самостійний розпорядник коштів, повинна здійснювати розподіл цих коштів за напрямками. Відповідач вважає, що він не має права розпоряджатися коштами, які призначені для фінансового забезпечення судів загальної юрисдикції. Тому просив в задоволенні позову відмовити та розглянути справу без участі його представника.

Дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_4 працювала суддею Стахановського міського суду Луганської області з 16 квітня 1990 року. 30 вересня 2010 року звільнена з посади судді у відставку за заявою про відставку, що підтверджується копією трудової книжкки.

Заробітна плата позивача обчислювалася виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2007-2009 роки.

Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 статті 126 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-III, Державна судова адміністрація здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів.

Відповідно до статті 128 цього Закону, територіальне управління державної судової адміністрації є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в установах банку. Територіальні управління державної судової адміністрації здійснюють свою діяльність на основі положення про державну судову адміністрацію, яке затверджується Указом Президента України за поданням Премєр-міністра України, погодженим із Радою суддів України.

Відповідно до статті 122 Закону України «Про судоустрій України», яка регулює питання матеріально-технічного забезпечення судів, матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду.

Суди та інші установи, що мають статус юридичної особи, забезпечують поточні потреби своєї діяльності самостійно або на підставі окремих замовлень через державну судову адміністрацію.

В судах загальної юрисдикції відповідний відділ, який здійснював би виплату заробітної плати суддям, відсутній.

Таким чином, суд приходить до висновку, що органами, які здійснюють матеріальне забезпечення суддів, є Державна судова адміністрація України та її територіальні управління.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про статус суддів», незалежність суддів забезпечується, зокрема, матеріальним і соціальним забезпеченням суддів відповідно до їх статусу. Згідно із статтею 14 цього Закону, однією з гарантій самостійності судів і незалежності суддів є належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. Таким чином, заробітна плата суддів, є елементами статусу судді.

Відповідно до пункту 8 статті 14 Закону України «Про судоустрій України» при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів», заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

До обовязкових щомісячних виплат належать:

посадовий оклад;

надбавка до посадового окладу судді за кваліфікаційний клас;

надбавка за вислугу років;

надбавка за почесне звання «Залужений юрист України»;

доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук;

надбавка до посадових окладів особам, які працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо гарантій незалежності суддів у своїх рішеннях, зокрема, від 24 червня 1999 року у справі № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року у справі № 19рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року у справі № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року у справі № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів). У вказаних рішеннях зазначено, що за змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозвязку з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7.

Згідно додатку № 6 до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865, посадовий оклад судді районного суду міста має складати 7,5 мінімальних заробітних плат.

Вказану постанову доповнено, зокрема, пунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865», яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року в адміністративній справі за позовом особи до держави Україна, Кабінету Міністрів України, треті особи Державне казначейство України, Державна судова адміністрація, про визнання протиправною бездіяльності та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, визнано протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів».

Зазначену постанову залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року.

Таким чином, з 3 грудня 2007 року з дня набрання законної сили судовим рішенням, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» є протиправним і скасованим.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» встановлено, що розміри посадових окладів суддів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року по справі №2/174 за позовом особи до Кабінету Міністрів України, треті особи Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України, про визнання незаконними та скасування актів, визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року по справі № 22-а-26751/08.

Таким чином, з 19 серпня 2009 року дня набрання законної сили судовим рішенням, постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів» є протиправними.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає наслідки набрання законної сили судовим рішенням, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, з 3 грудня 2007 року є протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів», а з 19 серпня 2009 року є протиправними постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач мав право на отримання заробітної плати у відповідності зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» з часу набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року у справі № 2/174, тобто з 19 серпня 2009 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» при досягненні суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного грошового утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

З наказу Стахановського міського суду Луганської області №94 від 30.09.2010 року вбачається, що ТУ ДСА призводило виплату ОСОБА_4 щомісячного грошового утримання по 30.09.2010 року.

Тобто, розмір щомісячного грошового утримання, вихідна допомога прямо залежать від заробітної плати, яку отримував позивач.

Між тим, заробітна плата позивача з 19 серпня 2009 року обчислювалася виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі відповідних Законів України про Державний бюджет України, чим порушено право позивача на належне матеріальне забезпечення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1232, якою затверджено «Положення про Державне казначейство України», Державне казначейство України (далі - Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3 зазначеного Положення, основними завданнями Казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобовязань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, м.м. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю.

Згідно зі статтею 9.1. Наказу ОСОБА_2 фінансів України від 30.05.2007 № 662 «Про затвердження Порядку взаємодії ОСОБА_2 фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу», Державне казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців) розмір виділених сум.

Суд вважає, що не здійснення перерахунку коштів позивачеві фактично є відмовою державного органу у реалізації позивачу його права, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для заявника, оскільки не надає і не визнає за собою субєктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вимог п. 2 ст. 71 КАС України, відповідачі не надали суду достатніх, беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Таким чином, приймаючи до уваги, що обовязковість рішень суду є конституційною засадою судочинства, передбаченою Конституцією України та відтвореною у нормах Кодексу адміністративного судочинства України, в порушення вимог ст. 129 Конституції України та ст. ст. 7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України, Державною судовою адміністрацією України, ОСОБА_3 управлінням Державної судової адміністрації в Луганській області, ОСОБА_2 фінансів України не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу, грошового забезпечення та вихідної допомоги позивачу, оскільки їх нарахування здійснювалось на підставі скасованого пункту Постанови Кабінету Міністрів України №865.

За таких обставин суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганські області, ОСОБА_2 фінансів України є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині зобовязання провести перерахунок заробітної плати позивача, щомісячного грошового утримання з урахуванням обовязкових виплат з 19.08.2009 року та повернення податку з фізичних осіб утриманого з належної позивачеві вихідної допомоги.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Законодавством передбачений захист прав, свобод та інтересів осіб, як такий, що передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

За таких обставин відновленню підлягають лише ті права, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи і не стосуються дій відповідачів у майбутньому.

З системного аналізу обовязків Державного казначейства України вбачається його обовязок перерахувати на рахунок Державної судової адміністрації належні позивачу кошти із Державного бюджету. За загальної бездіяльності Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 фінансів України, які не прийняли відповідних дій щодо перерахунку заробітної плати позивача, у Державного казначейства України не було передбачених діючим законодавством підстав для перерахунку спірних коштів.

Суд спростовує посилання відповідачів на відсутність коштів, необхідних для виплати позивачу посадового окладу, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законодавством на день проведення виплати, оскільки зазначеними відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обовязки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

Слід зазначити, що відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів», заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Так, частиною 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» було передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» яким внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, зміни до абзацу другому частини четвертої ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність 22 травня 2008 року.

Як вбачається з довідки ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганській області судді Стахановського міського суду Ромашці В.П. станом на 01.01.2008 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, яка передбачена при стажі роботи понад 25 років.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За таких обставин, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог та зобовязати ТУ ДСА в Луганській області провести також перерахунок надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Судом встановлено бездіяльність з боку ДСА України, ТУ ДСА в Луганській області щодо невжиття заходів з повного фінансування та не проведення перерахунку заробітної плати ОСОБА_4 з 19.08.2009 по 30.09.2010 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 в редакції станом на 31.12.2005, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу ОСОБА_4 з зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Оскільки розмір щомісячного грошового утримання, вихідна допомога прямо залежать від заробітної плати, яку отримував позивач, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог та визнати бездіяльність ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганській області щодо не проведення перерахунку заробітної плати ОСОБА_4 та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу позивача з зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та обовязкових виплат; визнати бездіяльність Державної судової адміністрації України та ОСОБА_2 фінансів України щодо невжиття заходів з повного фінансування надбавки за вислугу років та зобовязати ТУ ДСА в Луганській області провести перерахунок ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року надбавки за вислугу років, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу, а також зобовязати ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані виплати.

Крім того, позивач в своєму позові просить визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України в частині не визначення правильного розміру заробітної плати і щомісячного грошового утримання, вихідної допомоги.

Як вбачається з довідки ТУ ДСА в Луганській області від 12.10.2010 року, розмір нарахованої вихідної допомоги судді Стахановського міського суду Ромашки В.П. нараховувалась виходячи з: оклад 2490,00 грн., доплата за клас 350,00 грн., надбавка за вислугу років 30% - 852,00 грн., надбавка 15% - 426,00 грн., премія 25% - 710,00 грн., разом 4828,00 грн. Згідно п.3 ст.43 Закону України «Про статус суддів» вихідна допомога за 20 років роботи на посаді судді становить 96560,00 грн.

З урахуванням того, що позивачу підлягає перерахунку з 22 травня 2008 року по 31 березня 2010 року надбавка за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та обовязкових виплат, а з 19 серпня 2009 року по 31 березня 2010 року - перерахунок заробітної плати, із визначенням її розміру з урахуванням посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, суд приходить до висновку, що підлягає перерахунку із виплатою різниці також виплачена позивачу вихідна допомога за 29 років роботи на посаді судді.

Разом з тим, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобовязання ТУ ДСА в Луганській області повернути податок з фізичних осіб, з наступних підстав.

Вихідна допомога була виплачена позивачу у розмірі 96560,00 грн. З вихідної допомоги було утримано податок з доходу фізичних осіб у розмірі 14484,00 грн.

Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області при утриманні податку з доходу позивача керувалося Розясненням Комітету з питань податкової та митної політики №04-27/25 від 25.01.10р. «Щодо оподаткування доходів окремих категорій фізичних осіб», наданому Комітетом Державній податковій адміністрації України, у якому, зокрема, зазначено, що «З 01.01.04р. обєкт оподаткування визначається відповідно до норм Закону України від 22.05.03р. №889 «Про податок з доходів фізичних осіб», згідно з пунктом 1.2 статті 1 якого доходом фізичної особи є, зокрема, сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. Згідно з нормами підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 цього Закону до загального оподатковуваного доходу відноситься дохід, отриманий платником податку як додаткове благо(за винятками, передбаченими пунктом 4.3 статті4), до якого, відповідно до норм пункту 1.1 статті 1 відносяться кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем, якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку. Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. не визначено конкретного податку, який не підлягає сплаті при виплаті вихідної допомоги (податок неможливо ідентифікувати з будь-яким податком, передбаченим ст..ст.14,15 Закону України «Про систему оподаткування»). Статтею 1 Закону України «Про систему оподаткування» визначено, що встановлення і скасування податків і зборів (обовязкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюється, зокрема, Верховною Радою України. Закон України від 22.05.03р. №889 «Про податок з доходів фізичних осіб» містить пряму норму (пункт 22.2 статті 22), якою визначено, що у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб суперечать нормам цього Закону, то пріоритет мають норми цього Закону. Отже, норми Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. мають бути приведені у відповідність до норм Закону України від 22.05.03р. №889 «Про податок з доходів фізичних осіб».

Утримуючи з належної позивачу суми вихідної допомоги податок з фізичних осіб на підставі означеного Розяснення, відповідач діяв незаконно та необґрунтовано, оскільки:

По перше: частиною другою ст. 147 Конституції України визначено, що виключно Конституційний Суд України дає офіційне тлумачення законів України. Отже Комітет з питань податкової та митної політики не має права офіційно тлумачити Закони України (тобто давати розяснення, обовязкові для виконання іншими органами, установами та особами);

По-друге: відсутність у Законі України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. посилання на те, який саме податок не повинен утримуватися з вихідної допомоги, свідчить саме про те, що з неї (вихідної допомоги) не повинен утримуватися ніякий податок, передбачений законами України, а не навпаки. Цілком логічним є те, що за текстом Закону України «Про статус суддів» не наведено перелік усіх можливих (визначених на час прийняття Закону чи встановлених пізніше) видів податків та обовязкових платежів, які не повинні утримуватися з вихідної допомоги судді;

По-третє: даючи розяснення та наводячи частини текстів з різних Законів України, у тому числі і з Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03 №889-ІУ Комітет з питань податкової та митної політики з невідомої причини не навів змісту частини третьої статті 1.1 цього Закону (Стаття1«Визначення термінів»: «у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:…»), у якому чітко прописано, що «Для цілей цього Закону під терміном «заробітна плата» розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у звязку з відносинами трудового найму згідно із законом». Нарахована позивачу на підставі Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. виплата передбачена спеціальним Законом України у звязку з особливим статусом судді і є однією з умов публічної служби, частиною належних виплат, повязаних з оплатою праці (платою за роботу). Отже ця сума підпадає під термін «заробітна плата», тобто вона є заробітною платою, щодо якої у своєму розясненні Комітет зазначив, що до загального оподаткованого доходу по Закону України від 22.05.03р. №889 «Про податок з доходів фізичних осіб» не входить дохід, який є заробітною платою;

По-четверте: даючи тлумачення Законів України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03 №889-ІУ та «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р. Комітет з питань податкової та митної політики проігнорував частину третю статті 22 Конституції України, якою визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, висловивши позицію про необхідність приведення положень Закону раніше прийнятого з питання оподаткування щодо права судді на отримання при звільненні вихідної допомоги без сплати податку («Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.92р.) до положень Закону, ухваленого значно пізніше («Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03 №889-ІУ).

Отже, податок, передбачений Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (15% від нарахованої суми вихідної допомоги, що склало 14484грн.) нараховано і утримано незаконно.

Суд не погоджується з клопотаннями відповідачів про пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, як загального строку подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення на його користь невиплаченої суми заборгованості по заробітній платі, що належить до обовязкових виплат, відповідно до вимог законодавства відповідно до Закону України «Про статус суддів».

Суд звертає увагу, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП).

Отже, загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи, встановлений ст. 99 КАС України, до даних правовідносин не застосовується.

Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає, що, оскільки, судове рішення ухвалене на користь особи, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або з відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З врахуванням ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 18, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 фінансів України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганській області, треті особи - Державне казначейство України, управління Пенсійного фонду України в м.Стаханові Луганської області про визнання дій та бездіяльності незаконними, відновлення порушеного права шляхом покладення зобовязання про прийняття рішення та вчинення дій, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в Луганській області щодо не проведення перерахунку заробітної плати і щомісячного грошового утримання ОСОБА_4 з 19.08.2009 по 30.09.2010 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 в редакції станом на 31.12.2005, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу ОСОБА_4 з зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, з 22 травня 2008 року по 31 березня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невжиття заходів з повного фінансування заробітної плати і щомісячного грошового утримання ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року з розрахунку посадового окладу та грошового забезпечення в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 фінансів України, щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати і щомісячного грошового утримання ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат.

Зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області провести перерахунок ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, яка передбачена при стажі роботи від 20 до 25 років, а з 19 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року перерахунок заробітної плати і щомісячного грошового утримання, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат і вихідної допомоги.

Зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області повернути утриманий податок з фізичних осіб у сумі 14 484 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області відкликати довідку про заробітну плату №29 від 30 вересня 2010р., видану ним для Управління Пенсійного фонду України у місті Стаханові Луганської області на обрахування мені, як судді у відставці, суми належного до виплати щомісячного довічного грошового утримання та видати довідку про заробітну плату з визначенням розміру заробітної плати обрахованої виходячи з посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2010рік» на вересень 2010р.

Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

Зобовязати ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 01.03.2011 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
суддя суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7