Справа № 810/3804/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року 810/3804/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головне управління МВС України в Київській області третя особа - Управління Пенсійного фонду України в місті Ірпені Київської області,

про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

25 серпня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (далі - відповідач), третя особа: Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області (далі - третя особа) про визнання протиправним рішення від 16 червня 2015 р. № 2/т-26 та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховано подвійного розміру окладу, виплаченого позивачу, заробітної плати за квітень травень 1986 р. з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за работу у світковий день, добові за відрядження, а також одноразову грошову допомогу, а тому вважає рішення відповідь відповідача від 16 червня 2015 р. № 2/т-26 щодо відмови у перерахунку заробітної плати та видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження з 29 квітня по 1 травня 1986 р. протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що він не мав та не має законного права видавати довідку про грошове забезпечення позивача за несення служби в зоні відчуження за період з 29 квітня по 1 травня 1986 р. із зазначенням складових грошового забезпечення незазначених у розрахунковому листі за запитуваний період (а.с. 35-39).

Третя особа позов не визнала, подала до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просила відмовити. Стверджує, що відмова відповідача у проведенні перерахунку заробітної плати, є правомірною, оскільки відповідає нормативно правовим актам, якими врегульовано оплату праці осіб начальницького та рядового складу органів МВС, а також розпорядженням керівництва, виданим у 1986 р. щодо оплати праці за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 33-34).

2, 10 та 15 вересня 2015 р. представниками сторін було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, клопотання сторін, суд не знаходить перешкод для розгляду справи та вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в порядку письмового провадження, без участі повноважних представників сторін та відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України за наявними в ній матеріалами.

Суд дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

27 травня 2015 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29 квітня по 1 травня 1986 р. та видачу довідки для предявлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу заробітної плати за квітень-травень 1986 р. з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги (а.с. 40).

Листом відповідача від 16 червня 2015 р. № 2/т-126 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви та розяснено причини такої відмови (а.с. 9-10).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржуване рішення та дії відповідача протиправними, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 р. № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 р.р. осіб, які виконували робот, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено наступне.

ОСОБА_2 УРСР від 13 червня 1989 р. № 10-769 повідомлено, що ОСОБА_3 Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР, ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156, ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195, ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 р. № 1767-рс та від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Крім того, вказано, що розсекречуються прийняті до виконання постанови ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 8 травня 1986 р. № 168-5, від 10 червня 1986 р. № 207-7, розпорядження ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс, від 16 грудня 1986 р. № 694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи ОСОБА_2 УРСР, якими доводилися зазначені рішення ОСОБА_3 Міністрів УРСР: № 4с від 9 травня 1986 р., № 58с від 11 червня 1986 р., № 132с від 16 вересня 1986 р., № 179с від 25 грудня 1986 р., № 8с від 22 січня 1988 р.

Відповідно до вимог п.п. 1 п. 1 ОСОБА_3 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забруднення навколишнього середовища» оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи, середньомісячна заробітна плата, провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Згідно з вимогами постанови ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитися з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР, ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100 %. ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195, постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі. Відповідно до постанови ОСОБА_2 СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови ОСОБА_3 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7). ОСОБА_3 ОСОБА_2 СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 р. № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР, ОСОБА_3 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Позивач, має статус інваліда 2 групи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено копіями довідки № 0414797 МСЕК та посвідчення серія А № 133115 (а.с. 14-15).

Згідно з довідкою відповідача від 5 червня 2015 р. № 3/Т-456 позивач є колишнім працівником 3-ї роти окремого батальйону ППСМ УВС Київського облвиконкому, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в період з 29 квітня по 1 травня 1986 р. (а.с. 12).

Як вже зазначалося, 27 травня 2015 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29 квітня по 1 травня 1986 р. та видачу довідки для предявлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу заробітної плати за квітень-травень 1986 р. з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги (а.с. 40).

До зазначеної заяви позивачем було долучено лише копію розрахункового листа за 1986 р.

Листом відповідача від 16 червня 2015 р. № 2/т-126 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви та розяснено причини такої відмови (а.с. 9-10).

Зокрема, в ньому зазначено, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами п. 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Згідно з вимогами п. 17 Порядку відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Як вбачається з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене свідчить, що відповідач не мав законного права видавати довідку про грошове забезпечення позивача за несення служби в зоні відчуження за період з 29 квітня по 1 травня 1986 року із зазначенням складових грошового забезпечення не зазначених в розрахунковому листі (первинний фінансовий документ) за запитуваний період.

Зокрема, судом встановлено, що довідка від 15 червня 2015 р. № 375 позивачеві була видана виходячи з даних розрахункового листа за 1986 рік (єдиного документа долученого позивачем до заяви), який є первинним документом нарахування грошового забезпечення позивачеві за період несення служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто, всі дії відповідача по видачі позивачеві довідки ґрунтуються виключно на нормах діючого законодавства.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин нарахування основного грошового забезпечення працівникам органів внутрішніх справ у 1986 році здійснювалось на підставі норм визначених в Положенні про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ", яке було обумовлене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 року № 090.

Згідно з розпорядженням ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 17 червня 1986 р. № 964 постанові ОСОБА_3 Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 р. №207-7 керівникам міністерств та відомств надано право проводити оплату праці працівникам, занятих на роботах по ліквідації аварії у відповідних зонах небезпеки у відповідній кратності.

Як вбачається з довідки, виданої ГУ МВС України в Київській області та даних розрахункового листа позивача за 1986 рік, йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення у кратності відповідній до зони перебування.

У матеріалах справи, є розрахунковий лист позивача про нарахування за період в зоні відчуження у 1986 році.

Також зазначаємо, що відповідач наказів про виплату премії позивачу не видавав.

Тобто, грошове забезпечення позивача за час несення служби в зоні особливого контролю в 1986 році нараховане та виплачене згідно законодавства, яке діяло на той період.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що наведені позивачем твердження та подані докази не спростовують доводів відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, судом не можуть бути взяті до уваги подані позивачем докази, оскільки вони жодним чином не спростовують доводів відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів понесених ним зазначених судових витрат, в даній адміністративній справі такі витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

ОСОБА_3 набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.