Справа № 826/6630/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2015 року 14:54 № 826/6630/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Левченко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.2013 р. № ,

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: Михайлюк-Філімонова Є.В.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 вересня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду м. Києва від 02.06.2015 р. касаційну скаргу Фізичної-особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2014 року по справі №826/6630/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом касаційної інстанції, судами першої та апеляційної інстанції в процесі розгляду даної справи не було витребувано та досліджено належних та допустимих доказів, як то відповідних первинних документів та пояснень відповідальних осіб, з метою підтвердження, або спростування доводів відповідача щодо періоду та обсягу вчинення позивачем порушень правил здійснення господарської діяльності у межах спірних правовідносин.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначили, що висновок відповідача про нездійснення обліку готівки у книгах обліку розрахункових операцій не підтверджений жодним доказом і є лише припущенням відповідача, яке спростовується первинними та бухгалтерськими документами позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, оскільки позивачем було допущено порушення норм чинного законодавства в частині не оприбуткування готівки в касі. Так, позивачем не надано до перевірки книги обліку розрахункових операцій.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1, зокрема:

1. п. 2.6 Постанови національного банку України № 637 від 15.12.2004 р. «Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а саме: не оприбуткування готівки в КОРО.

2. п. 6, п. 10 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не зберігання книг обліку розрахункових операцій та контрольних стрічок.

За результатами перевірки складено акт від 12.11.2013 р. № 2275/26-58-17-01-17- та винесено податкове повідомлення - рішення від 17.12.2013 р. № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у сумі 2 333 209,85 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням Міндоходів у м. Києві прийнято рішення від 21.02.2014 р. № 386/с/26-15-10-09-ц, яким податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Міністерством доходів і зборів України прийнято рішення від 03.04.2014 р. № 2003/с/99-99-10-01-01-15, яким податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 р. № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки виявлено факт незберігання позивачем протягом трьох років контрольних стрічок та книг ОРО протягом встановленого строку.

Крім того, позивачем не оприбутковано готівку в касі, а саме не здійснено облік готівкових коштів у повному розмірі їх фактичних надходжень у книзі ОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО у загальному розмірі 466641,97 грн.

В акті перевірки зазначено, що позивачем до перевірки не надано книг ОРО. Зазначена обставина у ході судового розгляду справи позивачем не заперечувалась. При цьому, позивач наполягав на тому, що вказані книги тимчасового були втрачені одним із його працівників, але згодом знайдені тим же працівником у його приватному гаражі. Копії сторінок книг ОРО наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що у зв'язку із втратою книг ОРО 23 жовтня 2013 року його працівник звертався до Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві, однак відповідну довідку позивачем отримано тільки 05 листопада 2013 року.

У матеріалах справи міститься копія вказаної довідки, датованої 31 жовтня 2013 року, зі змісту якої вбачається, що 23 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві із заявою з приводу втрати документів: касових журналів РРО, касових стрічок, книг обліку прибутків та витрат позивача.

Про втрату книг ОРО, як також стверджував позивач у ході судового розгляду справи, відповідача повідомлено у під час перевірки, а після отримання вказаної довідки - письмово шляхом надання пояснюваної записки від 07 листопада 2013 року № 1, тобто після закінчення перевірки.

Оцінюючі спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регламентовано Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі - Закон N 265/95-ВР).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону N 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

До суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 20 цього Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону N 265/95-ВР облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі - Закон N 996-XIV).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи) (п. 2.2 вказаного Положення).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Судом встановлено, що підставою для прийняття податковим органом оскаржуваного у цій справі рішення було порушення позивачем встановлених Положенням правил обігу готівки, зокрема, порядку її оприбуткування після здійснення розрахункових операцій із застосуванням РРО.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регламентовано Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320 (надалі - Положення N 637).

Так, за правилами пункту 2.6 Положення N 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися (абзац перший), при цьому у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книги) (абзац третій).

Абзацом третім частини першої статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року N 436/95 (надалі - Указ № 436/95), який прийнятий згідно зі статтею 25 Конституційного договору між Верховною Радою України та Президентом України від 8 червня 1995 року та діє до прийняття відповідного закону, установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому невідображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, відповідальність за яке встановлена саме Указом № 436/95.

Як встановлено судом, отримання готівкової виручки від реалізації тютюнових виробів у листопаді-грудні 2012 року підтверджується наданими до перевірки банківськими виписками (призначення платежу "торгова виручка"), податковими накладними, податковими деклараціями з податку на додатну вартість, звітами про використання РРО, що не заперечується також і відповідачем.

Суд враховує наявні в матеріалах справи копії сторінок книги обліку розрахункових операцій за період листопад - грудень 2012 року, які, як зазначає позивач, були знайдені.

Дослідивши вказані докази, суд приходить до висновку про наявність у цих книгах обліку розрахункових операцій Z-звітів та записів про облік руху готівки та сум розрахункових операцій за період листопад-грудень 2012 р. на загальну суму 466 641,97 грн.

Вказане вище свідчить про безпідставність висновків відповідача про неоприбуткування готівки позивачем.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача про те, що відсутність книги обліку розрахункових операцій на момент перевірки не доводить її не ведення.

Враховуючи, що Z-звіти реєстраторів розрахункових операцій, які вклеюються у ці книги, формуються реєстраторами розрахункових операцій тільки один раз, відповідач під час перевірки повинен був врахувати інші наявні у позивача первинні документи, які підтверджують оприбуткування готівки.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про безпідставність застосування до позивача за виявлене податковим органом порушення порядку оприбуткування виручки після здійснення готівкових розрахунків із застосуванням РРО санкцій, передбачених Указом № 436/95, а відтак вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 р. № прийнято відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.12.2013 р. № .

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок асигнувань ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук

Повний текст постанови виготовлено30.09.2015 р.