Справа № 816/2833/15
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 рокум.ПолтаваСправа №816/2833/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.

представника позивача - Незвицької Г.С.,

представника відповідача - Дзюби І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВГ ПЛЮС" до Полтавської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СВГ ПЛЮС" (надалі - позивач, ТОВ "СВГ ПЛЮС") звернулось до суду з позовом до Полтавської митниці ДФС (надалі також відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (надалі - відповідач-2, ГУ ДКС України у Полтавській області) про:

- визнання протиправним та скасувати рішення митного посту "Лтава" Полтавської митниці ДФС від 14.05.2015 №806020002/2015/000044/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.05.2015 №806020002/2015/00120;

- визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортуються;

- зобов'язання ГУ ДКС України у Полтавській області повернути ТОВ "СВГ ПЛЮС" надмірно нараховані суми митних платежів (8028,34 грн надмірно нарахованого імпортного збору на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання /код виду надходжень 022/, 33719,01 грн надмірно нарахованого податку на додану вартість з товарів, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання /код виду надходжень 028/).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Полтавською митницею ДФС порушено права та інтереси ТОВ "СВГ ПЛЮС" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне коригування митної вартості товарів до збільшення. Стверджував про те, що ним правомірно розраховано митну вартість товару (суміш газів вуглеводневих скраплених) на підставі основного методу - за ціною договору.

Відповідач-1 позов не визнав. У письмових запереченнях посилався на те, що митним органом під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару виявлено розбіжності у поданих для митного оформлення документах, а саме - до митного оформлення надано експортну декларацію від 30.04.2015 №50713/300415/0000772, яка містила посилання на інвойс від 06.04.2015 №1 /десять нулів один/, а фактично декларантом надано інвойс від 06.04.2015 № /дев'ять нулів один/. Стверджував, що Полтавською митницею ДФС правомірно, із застосуванням положень статті 64 Митного кодексу України, визначено митну вартість товару, яка ґрунтується на раніше визнаній митній вартості такого самого товару, оформленого на підставі митної декларації від 14.04.2015 №125130005/2015/542799.

Відповідач-2 надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що повернення надмірно сплачених митних та інших платежів органами казначейської служби здійснюється на підставі висновку митного органу, який до ГУ ДКС України у Полтавській області не надходив. При вирішення спору покладався на розсуд суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях Полтавської митниці ДФС.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи попереджався належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 16.04.2015 між Tarone Trade LLP (Великобританія) (по тексту договору - Продавець) та ТОВ "СВГ ПЛЮС" (по тексту договору - Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №150416-LPG, за умовами якого Продавець реалізує, Покупець придбаває у відповідності з дійсним контрактом та на умовах, обумовлених в Додатках до дійсного контракту, зріджені вуглеводневі гази (газ вуглеводневий паливний для комунально-побутового споживання СПБТ) та світлі нафтопродукти (надалі по тексту - Товар). Відвантаження Товару здійснюється в період з моменту підписання даного Контракту по 31.12.2015 включно. Кількість Товару, що поставляється підтверджується вагою, вказаною в кг, в графі 13 залізничних накладних (SMGS) /а.с. 16-24/.

На підставі зовнішньоекономічного контракту від 16.04.2015 №150416-LPG здійснено ввезення на митну територію України товару "газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання, суміш пропану та бутану технічна".

Декларантом ТОВ "СВГ ПЛЮС" для проведення митного оформлення подано митну декларацію від 13.05.2015 №806020002/2015/004401 та пакет документів до неї /а.с. 123-124/.

Митну вартість товару визначено за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) в розмірі 360,00 дол. США за 1 метричну тону товару та загалом становить 140 510,16 дол. США.

На підтвердження заявлених відомостей до митного органу подано: зовнішньоекономічний контракт від 16.04.2015 №150416-LPG /а.с. 142-148/, додаткову угоду від 21.04.2015 №2 /а.с. 149-150/, накладні УМВС від 30.04.2015 №№ Л0178457 - Л0178468 /а.с. 25-60, 127-138/, рахунок-фактуру (інвойс) від 06.04.2015 №, рахунок-фактуру (інвойс) від 30.04.2015 №0430/2-СІ /а.с. 62, 141/, сертифікат відповідності від 13.05.2015 UA1.185.0024611-15 /а.с. 63, 151/, паспорти якості від 28.04.2015 №№88, 88а-г, від 28.04.2015 №№89, 89а-г, від 29.04.2015 №№ 91, 91а /а.с. 64-75, 152-154/, митну декларацію країни відправлення від 30.04.2015 №50713/300415/0000772 /а.с. 76-77, 155-156/, котирування товару офіційного видання Argus International LPG від 30.04.2015 /а.с. 78, 139/.

За наслідками здійсненого посадовими особами Полтавської митниці ДФС контролю наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо його ціни, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме - до митного оформлення надано експортну декларацію від 30.04.2015 №50713/300415/0000772, яка містить посилання на інвойс від 06.04.2015 №1 /десять нулів один/, а фактично декларантом надано інвойс від 06.04.2015 № /дев'ять нулів один/.

Враховуючи наведене, митним постом "Лтава" Полтавської митниці ДФС складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №806020002/2015/00120, за змістом якої декларанту відмовлено у митному оформленні товарів /а.с. 159-160/.

Під час консультацій декларанта, відповідно до вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України, зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Листом від 14.05.2015 вих. №362 позивач повідомив митний пост "Лтава" Полтавської митниці ДФС про те, що розбіжності в номері інвойсу, зазначеного в експортній декларації та в оригіналі самого представленого до товаросупровідних документів інвойсу, є виключно технічною помилкою, допущеною декларантом при оформленні експортної декларації /а.с. 90/.

Полтавською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 14.05.2015 №806020002/2015/000044/2, яким митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу /а.с. 157-158/. Визначена митна вартість товару обумовлена наявною у Полтавської митниці ДФС інформацією про раніше визнану контролюючим органом митну вартість аналогічного товару за МД від 14.04.2015 №125130005/2015/542799 /а.с. 169-170/.

Здійснене контролюючим органом коригування митної вартості товару призвело до її збільшення з 0,36 дол. США за кг до 0,38 дол. США за кг.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення ; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що фактичною підставою для коригування митної вартості товару відповідач визначив розбіжність у номері інвойсів, зазначеного у експортній декларації та наданого до митної декларації (різницю у кількості нулів в номері інвойсу).

При цьому відповідач вказав, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України не міг бути прийнятий у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не були підтверджені документально (документи, які підтверджували числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містили розбіжності).

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості).

Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Митну вартість товару визначено за резервним методом. Підставою для коригування митної вартості товарів слугувала наявна у відповідача інформація щодо митної вартості раніше імпортованих подібних товарів, а саме - інформація, що рівень заявленої декларантом митної вартості товару - "газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання, суміш пропану та бутану технічна, ГОСТ 20448-90" становить 0,36 дол. США за кг, а рівень митної вартості подібних товарів, оформлених за ВМД від 14.04.2015 №125130005/2015/542799, що визнана митним органом, становив 0,38 дол. США за кг.

Суд не погоджується із зазначеними доводами контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише в разі, якщо митна вартість не може бути визначна шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця /частина п'ята статті 58 Митного кодексу України/.

Отже, митною вартістю товарів є сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю.

Суд зазначає, що за поставлені компанією Tarone Trade LLP (Сполучене Королівство) товари позивач сплатив кошти загалом в розмірі 140510,16 дол. США /а.с. 207, 210, 213/. Дана сума коштів є ціною товарів, що визначена у інвойсі від 30.04.2015 №0430/2-СІ /а.с. 62/.

Фактів здійснення позивачем на користь постачальника чи третіх осіб будь-яких інших платежів (страхових виплат, транспортних послуг, комісійної чи брокерської винагород тощо) відповідачем не встановлено та суду відповідних доказів не надано.

Суд погоджується з доводами позивача відносно того, що розбіжність у номерах інвойсу є суто технічною помилкою. Залученою до матеріалів справи копією листа компанії Tarone Trade LLP від 19.05.2015 вих. №0519/2 підтверджено, що відвантаження спірної партії товару відбулось на підставі інвойсу від 06.04.2015 № /а.с. 88/. Разом з цим, до експортної декларації представником декларанта помилково внесено інформацію про номер інвойсу із десятьма цифрами "0".

Про вказані обставини позивач повідомив Полтавську митницю ДФС листом від 14.05.2015 вих. №362 /а.с. 90/.

Однак, відповідачем зазначений лист ТОВ "СВГ ПЛЮС" при прийнятті спірних рішень не враховано.

Суд зазначає, що за приписами пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, окрім іншого, зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п'ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

А відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості контролюючий орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов'язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Оскільки під час митного оформлення спірного товару жодних інших розбіжностей, окрім технічної помилки в частині визначення номеру інвойсу, контролюючим органом не встановлено, суд не знаходить підстав для виходу за межі досліджуваних обставин справи щодо визначеної відповідачем необхідності встановлення вимог, умов та підстав транспортування товару.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до положень пунктів 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, за яким на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти заявленого позову, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Посилання контролюючого органу, як на підставу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, на наявність інформації щодо митної вартості раніше імпортованих подібних товарів, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої - четвертої 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У свою чергу, варто зазначити, що згідно положень статей 53-55, 64 Митного кодексу України законодавець допускає використання митним органом при визначенні митної вартості товарів наявної у такого органу інформації про раніше визнані (визначені) митні вартості лише в тому випадку, коли подані декларантом обов'язкові документи містять істотні розбіжності, що унеможливлюють визначення митної вартості імпортованих товарів за основним методом (ціна договору).

У даному випадку, контролюючим органом не надано доказів існування таких істотних розбіжностей.

Суд акцентує увагу на тому, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

З огляду на вищенаведене, посилання контролюючого органу на раніше визнану Полтавською митницею ДФС митну вартість товарів "газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання, суміш пропану та бутану технічна, ГОСТ 20448-90" в розмірі 0,38 дол. США є неправомірними.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок щодо доведення правомірності спірного рішення про коригування митної вартості товарів покладено на контролюючий орган як на суб'єкта владних повноважень,

Однак, відповідачем таких доказів суду не надано. Натомість, матеріалами справи підтверджено правомірність визначення позивачем митної вартості товарів на підставі основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Оскільки в судовому засіданні належними доказами не спростовано твердження позивача, що надані в сукупності документи фактично підтверджують контрактну ціну імпортованого товару та правильність визначення за вказаною ціною його митної вартості, підстави для висновку суду про те, що заявлена позивачем митна вартість товару за ціною договору на рівні 0,36 доларів США за кг є заниженою чи необ'єктивною, відсутні.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що контролюючий орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог в частині щодо визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.05.2015 №806020002/2015/00120, суд зазначає наступне.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вона вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

У даній справі судом встановлено, що рішення про відмову у митному оформленні товарів є результатом неправомірної відмови контролюючого органу у визнанні задекларованої позивачем митної вартості товару за основним методом, а тому картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення також сформовано незаконно, у зв'язку з чим її необхідно визнати протиправною та скасувати, а позов ТОВ "СВГ ПЛЮС" в даній частині - задовольнити.

Щодо позовних вимог в частині визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортуються, суд вважає їх такими, що не можуть бути задоволені, з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постанові від 17.12.2013 у справі 21-439а13 (номер ЄДРСР - 36475586) зазначив, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів.

Тобто, повноваження відповідача щодо визнання митної вартості товарів є його дискреційним повноваженням та виключною компетенцією.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційне право контролюючого органу обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ "СВГ ПЛЮС" в частині визнання заявленої декларантом митної вартості товарів, що імпортуються, задоволенню не підлягають.

Так само не підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ "СВГ ПЛЮС" в частині зобов'язання ГУ ДКС України у Полтавській області повернути позивачу надмірно нараховані суми митних платежів.

При цьому суд виходить з наступного.

Верховний Суд України у постановах від 12.11.2014 у справі №21-491а14, від 09.12.2014 у справі 21-205а14, від 12.05.2015 у справі №21-161а15 зазначив, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07. 2007 №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за №1097/14364, передбачено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Оскільки на дату розгляду справи судом позивач до Полтавської митниці ДФС із заявою про повернення надміру сплачених сум митних платежів (з урахуванням висновків суду) не звертався, позовні вимоги в даній частині є передчасними, а відтак, в їх задоволенні необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову ТОВ "СВГ ПЛЮС" частково.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою вказаної статті, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СВГ ПЛЮС" до Полтавської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення митного посту "Лтава" Полтавської митниці ДФС від 14 травня 2015 року №806020002/2015/000044/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 травня 2015 року №806020002/2015/00120.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВГ ПЛЮС" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 91,35 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко