Справа № 2а-9901/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2011 р. № 2а-9901/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Приватного транспортно-експедиційного підприємства (надалі ПТЕП) «Автотрансекспедиція»до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Франківському районі м.Львова про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ПТЕП «Автотрансекспедиція»звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у Франківському районі м.Львова, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про скасування податкових повідомлень-рішень від 23.02.2011 року за № та за №.

Позивач в позовній заяві стверджує, що під час проведення перевірки в органу державної податкової служби не було підстав вважати нікчемними та недійсними правочини, які були укладені між підприємством та його контрагентами. Окрім того, реальність вчинення господарських операцій, а відтак і правомірність формування валових витрат та податкового кредиту підтверджується податковими накладними та актами виконаних робіт.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву вважає, що у контрагентів позивача ТзОВ «ОСОБА_1 Ко», ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Універсалбуд»власних виробничих потужностей та трудових ресурсів для виконання ремонтно-будівельних робіт немає, що виключає можливість їх подальшого продажу транспортно-експедиційному підприємству. Що стосується послуг, які були надані ПП ТК «Бізнесхолдинг», ПП «Вілмат Елетрик», ПП «Домус-плюс», ПП «Біопроплюс», ПП «Технобренд», ПП «Сапсан-Плюс», ПП «Сігма груп», ТзОВ ТД «Промтех», то з актів здачі-прийняття результатів досліджень не вбачається, які роботи маркетингового характеру та в якому обсязі були виконані підприємствами.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що висновки, викладені в акті перевірки, та оспорюване податкове повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами планової виїзної перевірки ПТЕП «Автотрансекспедиція»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 30.09.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 роу по 30.09.2010 року, ДПІ у Франківському районі м.Львова складено акт від 09.02.2011 року за №4/23-7/25544907 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.02.2011 року:

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 354882 грн. 36 коп., в тому числі, за основним платежем 283905 грн. 89 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 70976 грн. 47 коп.;

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 434798 грн. 04 коп., в тому числі, за основним платежем 347838 грн. 43 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 86959 грн. 61 коп.

Перевіркою встановлено:

- порушення підп.7.2.3, підп.7.4.1, підп.7.4.4, підп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 347838 грн. 43 коп;

- порушення п.5.1, підп.5.2.1, п.5.2, підп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 434864 грн. 49 коп. та завищено податок на прибуток на загальну суму 150958 грн. 61 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Щодо порушень оподаткування прибутку підприємств, то суд досліджує правомірність формування валових витрат по господарських операціях між позивачем та його контрагентами ТзОВ «ОСОБА_1 Ко», ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Універсалбуд», ПП ТК «Бізнесхолдинг», ПП «Вілмат Елетрик»ПП «Домус-плюс», ПП «Біопроплюс», ПП «Технобренд», ПП «Сапсан-Плюс», ПП «Сігма груп», ТзОВ ТД «Промтех».

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до вимог підп.5.2.1 п.5.2 цієї ж статті, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Частиною 4 підпункту 5.3.9 п.5.3 цієї ж статті передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судом встановлено, що взаємовідносини між ПТЕП «Автотрансекспедиція»та його контрагентами підтверджуються наступними первинними бухгалтерськими документами:

- взаємовідносини з ТзОВ «ОСОБА_1 Ко»підтверджуються актом виконаних робіт від 20.07.2010 року за №0243, рахунком-фактурою №0281 від 20.07.2010 року за послуги з гідроізоляції приміщення, податковою накладною від 20.07.2010 роу за №0678;

- взаємовідносини з ТзОВ «Іртас»підтверджуються актами прийому виконаних робіт від 30.04.2010 року за №0301, від 17.05.2010 року за №0300, від 28.05.2010 року за №0461,від 14.06.2010 року за №0536, від 23.07.2010 року за №0932, від 25.08.2010 року за №1152, рахунками-фактурами за роботи по ремонту затопленого приміщення за №1159 від 25.08.2010 року, за №0932 від 23.07.2010 року, за №0545 від 14.06.2010 року, за №0478 від 28.05.2010 року, податковими накладними від 30.04.2010 року за №0537, від 17.05.2010 рокуза №0536, від 28.05.2010 року за №0851, від 14.06.2010 року за №1040, від 23.07.2010 року за №1691, від 25.08.2010 року за №2136;

- взаємовідносини з ПП «Універсалбуд»підтверджуються актами прийому виконаних робіт від 07.07.2009 року за №0142, від 07.07.2009 року, за №0144 від 07.07.2009 року, від 31.12.2009 року за №0001, від 31.01.2010 року за №00012, від 25.02.2010 роу за №0033, від 15.03.2010 року за №0041, податковою накладною від 10.03.2010 року за №0118, від 25.02.2010 року за №0087, від 12.01.2010 року за №0001, від 14.01.2010 року за №0002від 23.12.2009 року за №0651, від 22.12.2009 року за №0650, від 07.07.2009 року за №0281, від 07.07.2009 року за №0280, від 07.07.2009 року за №0279, рахунками фактурами за будівельні роботи за №1393 від 07.07.2009 року, за №1394 від 07.07.2009 року, за №1395 від 07.07.2009 року, за №0055 від 01.12.2009 року, за №0001 від 11.01.2010 року, за №0023 від 25.02.2010 року, рахунком за №0029 від 10.03.2010 року.

З пояснень представників позивача вбачається, що вищенаведені будівельно-ремонтні роботи були проведені у затопленому офісному приміщенні підприємства, що знаходиться у м.Львові по вул.Городоцька, 291/21. Наслідки підтоплення даного приміщення підтверджуються наявними в матеріалах справи фотознімками за 2009 та 2010 роки.

Також, з метою відновлення нормального функціонального стану вищезазначеного приміщення ПП ТК «Бізнесхолдинг»та ПП «Вілмат-електрик»позивачу були надані послуги з ремонту та модернізації компютерної мережі та послуги з ремонту та модернізації телефонії. Обставини надання даних робіт підтверджуються наявними в матеріалах справи рахунками фактурами, податовими накладними та актами прийому виконаних робіт.

Окрім того, судом встановлено, що не маючи у штаті спеціалістів в галузі маркетингу, позивач для залучення нових клієнтів звернувся для надання маркетингових послуг до ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Домус-плюс», ПП «Біопро-плюс», ПП «Техно-бренд», ПП «Сапсан-Плюс», ПП «Сігма-груп»та ТзОВ ТД «Промтех».

Надання маркетингових послуг вищезазначеними контрагентами позивача підтверджується наявними звітами про надані маркетингові та рекламні послуги, актами виконаних робіт, рахунками фактурами та податковими накладними.

При цьому, економічна доцільність від наданих маркетингових послуг в подальшій господарській діяльності позивача вбачається із наявних звітів про надані маркетингових послуги згідно яких внаслідок проведення дослідження ринку послугами транспортно-експедиційного підприємства скористався цілий ряд нових замовників (ТзОВ «Хімпромгурт», ТзОВ «Монді ОСОБА_4 Юкрейн, ВАТ «Будівельно-монтажне управління №3», ПП ПКФ «Система оптимум»Ю ТзОВ «Пікарт», ТзОВ «КОНО», ТзОВ «Промсервіс», ТзОВ «Захід-Пол Інвест-Експорт», ПП «Свен Ленд»). Обставини надання послуг перевезень зазначеним контрагентам підтверджуються відповідними договорами про надання послуг, актами звірки розрахунків та картками рахунку, які відображають розрахунки за надані послуги.

Таким чином, наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами підтверджується надання позивачеві послуг з будівельно-ремонтних та інших монтажних робіт у затопленому офісному приміщені у м.Львові по вул.Городоцька, 291/21, а також маркетингових послуг, які були використані позивачем у своїй господарській діяльності.

Щодо порушень оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до підп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, чинного на момент оподаткування згаданих господарських операцій, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з підп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 даного Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевірений період були надані податкові накладні, що знаходяться в матеріалах справи, які не мали недоліків та, порядок заповнення яких, відповідав встановленому чинним законодавством.

Окрім того, відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підп. „а, „в, „г, „д п.10.1 ст.10 вищезазначеного Закону, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 згаданого Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування.

У відповідності до вимог підп.7.2.6 п.7.2 ст.7 згаданого Закону, зокрема, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Щодо нереальності господарських операцій.

Такі висновки органу державної податкової служби ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.228, ст.216 ЦК України.

Так, перевіряючі приходять до висновку про недоведеність реальності господарських операцій, не підтверджується реальність часу здійснення операцій, місцезнаходження майна (технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів), що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності.

Однак, на думку суду, дані обставини не можуть вказувати на нереальність господарських операцій в сукупності з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи (акти прийому виконаних робіт, рахунки фактури, податкові накладні, звіти про надання маркетингових та рекламних послуг, докази використання їх у господарській діяльності), оскільки виконані будівельно-ремонтні та монтажні роботи, а також надані маркетингові та рекламні послуги не потребували наявності неабияких виробничих потужностей та трудових ресурсів.

Окрім того, доказами надання рекламних послуг є наявні в матеріалах справи поліграфічна продукція, витяги з інтернет сайтів та звіти про надання маркетингових та рекламних послуг, внаслідок надання яких позивач перебував у ТОП-5 у пошуковій системі Google.

А тому, висновки органу державної податкової служби про нереальність господарських операцій між позивачем та вищезгаданими контрагентами ґрунтуються на припущеннях перевіряючих та спростовуються наявними первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, дані досудового слідства не можуть братись судом до уваги оскільки відсутній вирок суду щодо контрагентів позивача.

На викладені обставини також звертає увагу Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що враховуючи своєчасне і повне виконання покупцем своїх зобовязань щодо подання звітності з податку на додану вартість, неможливість ним забезпечити дотримання постачальником обовязку подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що жодних протиправних дій з боку контрагента про які знав чи міг знати покупець вчинено не було, суд вважає, що покупець не повинен відповідати за наслідки невиконання продавцем свої зобовязань своєчасно подавати звітність з податку на додану вартість і в результаті чого вдруге сплачувати податок на додану вартість, а також пеню.

Не можна залишити поза увагою і той факт, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З врахуванням того, що орган державної податкової служби при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки покликався саме на ст.228 ЦК України, наведені обставини враховуються судом при прийнятті судового рішення.

Таким чином, висновки органу державної податкової служби про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту є протиправинми та не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення, які прийняте на підставі акта перевірки, є неправомірними та підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень, а тому адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Окрім того, з врахуванням вимог ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне в резолютивній частині постанови зазначити про протиправність та скасування оспорюваних актів індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у Франківському районі м.Львова, податкові повідомлення-рішення від 23.02.2011 року за № та за №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного транспортно-експедиційного підприємства «Автотрансекспедиція»(), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 291/21, 3 грн. 40 коп. судового збору.

4.Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 листопада 2011 року.

Суддя В.Я.Мартинюк