Справа № 2-а/1970/3413/11
Суддя: Мандзій О.П.
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3413/11

"17" листопада 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

при секретарі Бойко Н.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі про скасування постанов про арешт майна боржника то оголошення заборони на його відчуження, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (надалі відповідач) про скасування постанов про арешт майна боржника то оголошення заборони на його відчуження.

Вимоги позивача вмотивовано тим, що 17 жовтня 2011 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції неправомірно винесено постанови від 17.10.2011 ВП №29261112 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена при примусовому виконанні вимоги №468 від 13.10.2011 року, виданої ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі про стягнення ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Тернополі коштів в сумі 854,46 грн., та постанови ВП №29260947 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена при примусовому виконанні вимоги №467 від 13.10.2011 року, виданої УПФУ в м. Тернополі про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Тернополі коштів в сумі 878,34 грн.

Окрім цього позивачем вказано, що державним виконавцем не враховано положення ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження»щодо звернення на будинок, квартиру, інше приміщення, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна, не перевірив наявність у позивача коштів та інших цінностей для задоволення вимог УПФУ у м. Тернополі і наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. Водночас вимоги про сплату боргу №467 та №168 від 13.10.2011 року набирають чинності в десятиденний термін з дня їх отримання, а тому станом на 17.10.2011 року вказані вимоги не набрали законної сили.

Ухвалою суду від 10.11.2011 керуючись статтею 53 КАС України до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі, додатково вказавши, що вимоги про сплату боргу на його адресу не надходили. Звернув увагу на порушення відповідачем вимог ч.15 ст.106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що при винесенні постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державний виконавець діяв у межах своєї компетенції і у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила у повному обсязі, надавши копії вимог №467 та №168 від 13.10.2011 року з підписами позивача про їх отримання.

Заслухавши в судовому засіданні позивача, представників відповідача та третьої особи без самостійних вимог, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі 01.03.2011 року на адресу позивача надіслано вимоги №468 на суму 854,46 грн. та №467 на суму 878,34 грн. про сплату боргу зі страхових внесків, які отримані ним 28.03.2011 року.

Згідно абз. 7 пункту 8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 р. N 21-1 (надалі Інструкція N 21-1 ), вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установлених Кабінетом Міністрів України.

Вказані вимоги №468 на суму 854,46 грн. та №467 на суму 878,34 грн. позивачем не були оплачені та не оскаржені у визначеному законом порядку, а тому відповідно п. 8.8 Інструкції N 21-1 дані вимоги ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі було скеровано для виконання до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на основі направлених УПФУ в м. Тернополі вимог №647 та №648 від 13.10.2011 року та отриманих на виконання 14.10.2011 року, державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, на підставі ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження»17 жовтня 2011 року винесено постанови ВП №29261112 та ВП №29260947 про відкриття виконавчого провадження про стягнення ОСОБА_1 коштів на суму 854,46 грн. та на суму 878,34 грн. відповідно. Згідно вищевказаних постанов, боржнику надано термін для самостійного виконання до 24.11.2011 року.

Згідно ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Також, відповідно до ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження»копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У заявах про направлення вищенаведених вимог до виконання від 13.10.2011 року ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі просить накласти арешт на майно і кошти боржника (а.с. 18, 22).

Державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 17.10.2011 року ВП № 29260947 та ВП №29261112 винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно яких накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику на суму 878,34 грн. та 854,46 грн. відповідно.

Постанови про арешт майна боржника ВП № 29260947 та ВП №29261112 направлені сторонам для відома та виконання 17.10.2011 року листами (а.с. 20 -21)

Згідно з ч.2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешткоштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

17.10.2011 року Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, за вих. №19/55100/02 та №19/55102/02 на адреси сторін виконавчого провадження та БТІ у м. Тернополі, УДАІ в Тернопільській області, УПФУ в м. Тернополі направлено копії постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження для виконання та відома, винесені на підставах вимог №467 та №468 УПФУ в м. Тернополі.

Твердження позивача про те, що державним виконавцем не враховано тієї обставини, що вартість майна, на яке накладається арешт значно перевищує суму відшкодування спростовуються тим, що в вищевказаних постановах ВП № 29260947 та ВП №29261112 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення 878,34 грн. та 854,46 грн. відповідно.

Суд вважає за необхідне зазначити, що викладені позивачем обставини, щодо не набранням чинності вимог про сплату боргу №467 та №468 від 13.10.2011 року станом на 17.10.2011 року, не єдостовірними, оскільки в самих вищенаведених вимогах зазначено, що датою набрання чинності є 10.10.2011 року, тобто на день відкриття виконавчих проваджень дані вимоги набрали законної сили. Обґрунтування позивача про неотримання даних вимог УПФУ про сплату боргу спростовується його особистим підписом про їх отримання від 28.03.2011 року, та поясненням, що сплата страхового внеску до УПФУ є добровільною.

У відповідності з п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2010, № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Виходячи з системного аналізу положень ч.15 ст.106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд зазначає, що дана норма Закону стосується примусового стягнення фінансових санкції (штраф, пеня) та адміністративних стягнень органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, а не примусових стягнення заборгованості по страхових внесках до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 70, 71, 77, 94, 128, 160-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Тернополі про скасування постанов про арешт майна боржника то оголошення заборони на його відчуження - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

/Постанова складена в повному обсязі та підписана 21 листопада 2011 року/

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.