Справа № 824/1217/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 вересня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/1217/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.,

сторін:

представника позивача - Рудика В.М.,

представник відповідача - не зявився,

представників третьої особи - Сапьолкіної М.В., Кравчука В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя"

до Хмельницької обласної державної адміністрації,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватне підприємство "Аграрна компанія 2004"

про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нове життя" (далі - позивач) звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати повністю розпорядження голови Хмельницької обласної державної адміністрації №213/2015-р від 13.05.2015 р. "Про скасування розпоряджень голови Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації від 02.02.2015 р. №33/2015-р, від 13.02.2015 р. №55/2015-р, від 26.03.2015 р. №148/2015-р, від 31.03.2015 р. №153/2015-р .

В обґрунтування позову позивач вказував, що оскаржуваним розпорядженням скасовано розпорядження голови Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації, якими позивачу затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в користування на умовах оренди земельні ділянки із земель невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рихтівської сільської ради за межами населених пунктів. Вважає оскаржуване розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте виключно на підставі необґрунтованого листа-клопотання Держсільгоспінспекції в Хмельницькій області.

Хмельницькою обласною державною адміністрацією (далі - відповідач) до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими, зазначаючи при цьому, що оскаржуваним розпорядження скасовано розпорядження голови Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації, якими допущено порушення ст. ст. 81, 116, 122 Земельного кодексу України та ст. ст. 7, 31-33 Закону України «Про оренду землі». Так, посадові особи Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації при прийнятті розпоряджень помилково визначили поняття «не розподілена (невитребувана) земельна ділянка» та «земельна ділянка, право на яку вже реалізовано її власником». Посилаючись на ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вказує на помилкову позицію райдержадміністрації щодо віднесення переданих в оренду власниками земельних ділянок після їх смерті до категорії невитребуваних земель у зв'язку із невчасним переоформленням спадкоємцями права власності на земельну ділянку. Вважає, що Кам'янець-Подільська районна державна адміністрація не мала права передавати земельні ділянки в оренду, спадкоємці яких не отримали свідоцтва на право спадщини на ці земельні ділянки. Відтак, на думку відповідача, дані земельні ділянки не набули статусу невитребуваних в розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Також відповідач вказував, що із частиною землевласників зазначених у розпорядженні райдержадміністрації № 55/2015-р. ПП «Аграрна компанія 2004» укладено договори оренди.

Приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» (далі - третя особа) подано до суду письмові пояснення, в яких просило в задоволенні позову відмовити повністю, з аналогічних підстав зазначених відповідачем в запереченні проти позову.

В зв'язку із посиланням в судовому засіданні представником позивача в обґрунтування позовних вимог на постанову Верховного Суду України у справі № 21-34а15 від 24.02.2015 р., судом поставлено на обговорення питання щодо поширення юрисдикції адміністративного суду на спір, який розглядається в суді.

Представник позивача зазначив, що юрисдикція адміністративного суду поширюється на даний спір.

Представники третьої особи поставили дане питання на розсуд суду, при цьому вказували, що скасовані оскаржуваним рішенням розпорядження голови Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації про передачу позивачеві в користування на умовах оренди земельних ділянок із земель невитребуваних земельних часток (паїв) зачіпають їхні права на користування частиною земельними ділянками на підставі укладених договорів оренди з їх власниками.

Відповідач в судове засідання призначене на 07.09.2015 р. не з'явився, про причини не прибуття не повідомив, явку представників не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі не прибуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи приписи ст. 128 КАС України, суд вважає, що неприбуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду без поважних причин, не є перешкодою для розгляду і вирішення поставленого на обговорення питання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши поставлене на обговорення питання, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 08.04.1999 р. № 586-XIV (далі - Закон № 586-XIV) до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Пунктом 6 ст. 20 цього Закону передбачено, що місцева державна адміністрація погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини.

Згідно п. 2, 11 ст. 21 Закону 586-XIV місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону; погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Статтями 3 та 43 Закону № 586-XIV передбачено, що обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю. Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

У постанові Верховного Суду України у справі № 21-34а15 від 24.02.2015 р., на яку представник позивача посилався в обґрунтування позовних вимог зазначено, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 р. у справі №21-228а13, від 11.11.2014 р. у справі № 21-493а14, від 09.12.2014 р. у справі №21-308а14, від 16.12.2014 р. у справі №21-544а14, від 17.02.2015 р. № 21-551а14, від 24.02.2015 р. № 21-34а15 висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.2442 КАС України.

Як видно із поданого позову, позивачем оскаржується розпорядження голови Хмельницької обласної державної адміністрації № 213/2015-р від 13.05.2015 р., яким скасовано розпорядження голови Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації від 02.02.2015 р. №33/2015-р, від 13.02.2015 р. №55/2015-р, від 26.03.2015 р. №148/2015-р, від 31.03.2015 р. №153/2015-р, на підставі яких позивачу затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в користування на умовах оренди земельні ділянки із земель невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рихтівської сільської ради за межами населених пунктів.

Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Оскільки предметом перевірки вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Оскільки до позовної заяви позивачем подано документ про сплату судового збору, а саме квитанцію № 0143 від 05.06.2015 р. про сплату 78,03 грн., суд повертає сплачену суму судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 824/1217/15-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя" до Хмельницької обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватне підприємство "Аграрна компанія 2004" про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Повернути з Державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "Нове життя" суму судового збору в розмірі 73,08 грн., сплачену згідно квитанції № 0143від 05.06.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 14 вересня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький