Справа № 2а-1870/8967/11
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2012 р. Справа № 2a-1870/8967/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.

за участю секретаря судового засідання - Високос Я.С.,

представника позивача:ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №2a-1870/8967/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Сумитехно"

до Державної податкової інспекції в місті Суми

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Сумитехно" (надалі по тексту позивач, ТОВ "Інженерно-технічний центр "Сумитехно") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в місті Суми (далі по тексту відповідач, ДПІ в місті Суми), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №/0/57332 від 19 липня 2011 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 197 426,00 гривень, в т.ч. 157 941,00 гривень основного платежу 157 941,00 гривень та 39485 грн. штрафних санкцій;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № /0/57333 від 19 липня 2011 року про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 65 344,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що всі господарські операції TOB «ІТЦ «Сумитехно» проводилися з метою отримання фінансового прибутку, здійснювалися з рентабельністю та мали для підприємства економічний ефект. Як калькуляція вартості зернометачів. так і інші первинні бухгалтерські документи по всім господарським операціям були надані під час перевірки посадовим особам податкового органу.

Крім того, задля забезпечення господарської діяльності грошові кошти витрачалися на оренду адміністративних та виробничих приміщень, телекомунікаційні послуги, паливо для автотранспорту, відшкодовування витрат працівників на відрядження. Своєчасно проводилася виплата заробітної плати та сплата податків.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинною на час виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Пунктом 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат включаються, зокрема:

-суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі виграти з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті;

-суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України «Про систему оподаткування» (крім тих. що прямо не визначені у переліку податків, зборів (обов'язкових платежів), визначених зазначеним Законом), включаючи акцизний збір та рентні платежі, а також збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, за винятком податків, зборів (обов'язкових платежів), передбачених підпунктами 5.3.3. 5.3.4. та пені, штрафів, неустойок, передбачених підпунктом 5.3.5 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих. що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

-або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку па оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі із каси платника податку:

-або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) лата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Всі виграти підприємства підтверджені належним чином оформленими перинними бухгалтерськими документами, які були надані під час перевірки посадовим особам ДПІ в м. Суми. Накладні та акти здачі-передачі містять всі необхідні відомості, передбачені чинним законодавством.

Також, у позивача наявні всі розрахункові документи, які згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» опосередковують рух коштів у безготівковій формі. Будь-яких порушень щодо оформлення документів в ході перевірки не встановлено. За своїм змістом та формою зазначені документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і недійсними не визнавались. Вказані первинні документи, які відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, фіксують факти здійснення реальних господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарської операції.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється об'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. При цьому в наведеному йдеться про діяльність суб'єкта господарювання, направлену на отримання доходу, а не прибутку, який складає різницю між валовими доходами та валовими витратами.

Перевіряючими особами при встановленні збитковості діяльності підприємства не було проаналізовано умови правочинів платника податків. Також проігноровано факт реалізації підприємством продукції невласного виробництва, що призвело до невірного встановлення її собівартості.

Також, відповідач вказує на завищення валових витрат, порівнюючи витрати позивача з доходами. Згідно пункту 3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 17 «Податок на прибуток», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 353 від 28 грудня 2000 року, існує два поняття прибутку (збитку) це:

-Обліковий прибуток (збиток) - сума прибутку (збитку) до оподаткування, визначена в бухгалтерському обліку і відображена у звіті про фінансові результати за звітний період;

-Податковий прибуток (збиток) - сума прибутку (збитку), визначена за податковим законодавством об'єктом оподаткування за звітний період.

Таким чином, результат порівняння доходів, отриманих скаржником в перевіреному періоді із витратами згідно бухгалтерського обліку, є обліковим (тобто бухгалтерським) збитком, визначеним згідно вимог вищевказаного Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 17. і не може бути податковим збитком та являтися об'єктом оподаткування податку на прибуток. При проведенні перевірки податковий орган не керувався нормами податкового законодавства, а просто порівняв бухгалтерські доходи та бухгалтерські витрати підприємства за перевіряємий період.

Отже, висновок ДПІ в м. Суми про завищення валових витрат на суму 763 132 грн.. в т.ч. за 3-й квартал 2010 р. на суму 356 876,71 грн.. за 4-й квартал 2010 р. на суму 340 910,77 грн.. за 1-й квартал 2011 р. на суму 65 344,33 грн. є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Крім того, відповідач в акті перевірки зазначає, що внаслідок порівняння даних декларацій з податку на прибуток, поданих позивачем до податкового органу та даних бухгалтерського обліку на підприємстві, було виявлено заниження валового доходу за 4 квартал 2010 року на суму 438 078 грн. та заниження валових витрат за 4 квартал 2010 року на суму 494 786 грн.

Відповідно до пункту 1.11 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Пунктом 16.15. статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що порядок ведення і складання податкових звітів, декларацій про прибуток підприємств та розрахунків податку встановлюється центральним податковим органом. Форма декларації та порядок її складання, чинні на момент подачі декларацій у даному випадку, були затверджені наказом Державної податкової адміністрації України від 29 березня 2003 року № 143 «Про затвердження форми декларації з на прибуток підприємства та Порядку її складання».

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 143 податок на прибуток за квартал, півріччя, три квартали та рік розраховується за правилами, установленими пункту 11.1 статті 11 і пунктом 16.4 статті 16 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», наростаючим підсумком з початку звітного календарного року.

Пунктом 2.1. Порядку № 143 передбачено, що якщо платником самостійно виявлено помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, то відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (з урахуванням строків давності) такий платник має право падати уточнюючий розрахунок.

Згідно розділу 3 Порядку № 143 рядок 08 декларації розраховується з дотриманням пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» згідно з формулою. Рядок 12 («Нарахована сума податку») включає в себе суму рядків 12.1 (за базовою ставкою) і 12.2 (за пільговою ставкою).

Відповідно до пункту 3.1. статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону: суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 16.2. статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» податок на прибуток нараховується за ставкою, визначеною статтею 10 цього Закону, від прибутку, що підлягає оподаткуванню, розрахованого згідно з пунктом 3.1 цього Закону, з урахуванням положень пунктів 7.12. 7.13. 7.14. 14.1. 16.9 та статей 6 та 13 цього Закону.

У відповідності до вказаних вимог законодавства ТОВ «ІТЦ «Сумитехно» подало до ДПІ в м. Суми Декларацію з податку за прибуток підприємства за 2010 рік. Пізніше, у зв'язку з виявленням помилок, що містилися у цій декларації, позивач подав Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань.

Згідно поданої Декларації з урахування Уточнюючого розрахунку від'ємне значення об'єкту оподаткування складає 66 026 грн., а згідно даних, які обраховані податковим органом під час перевірки від'ємне значення об'єкту оподаткування складає 9 318 грн. Отже, за розрахунками відповідача у даному випадку, відбулося зменшення позивачем від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток на суму 56 708 грн.

Спосіб дій органу державної податкової служби в разі виявлення факту неправильного обрахування платником податків податкового зобов'язання визначений пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, де вказано, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (в редакції, чинній на момент винесення оспорюваних податкових повідомлень - рішень).

За правилами пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 «Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого Наказом ДПА України № 985 від 22 грудня 2010 року, орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у, зокрема, у випадку якщо дані перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Аналізуючи положення наведених норм законодавства, позивач приходить до висновку, що у випадку виявлення контролюючим органом факту зменшення платником податку від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, податковий орган не уповноважений законодавцем приймати податкове повідомлення - рішення, в т.ч. щодо збільшення суми грошових зобов'язань зі сплати даного податку.

Процес складання та оформлення актів перевірок платників податків регулюється «Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового та іншого законодавства», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22 грудня 2010 року. Пунктом 6 розділу 1 даного Порядку передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з підпункту 5.2 пункту 5 розділу 2 Порядку № 984 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень:

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

- у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби гака особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Всупереч вимогам законодавства, в акті перевірки взагалі не зазначені господарські операції платника податків, в результаті яких позивачем занижено суму податку на прибуток: відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт заниження податкових зобов'язань та (або) перелік первинних бухгалтерських документів, відсутніх у позивача.

В силу пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом: податкова інформація: експертні висновки: судові рішення: інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Таким чином, позивач приходить до висновку, що прийняті відповідачем податкові повідомлення - рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 10.06.2011 року по 24.06.2011 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку TOB «ІТЦ «Сумитехно» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 р. по 31.03.2011 р. (а.с. 12).

04.07.2011 року ДПІ в м. Суми за підсумками перевірки складено акт перевірки (а.с. 11-51).

Перевіркою встановлено порушення TOB «ІТЦ «Сумитехно»: п. 1.32. п.4.1 ст. 4. и. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 157941 грн. у т.ч. : за 2010 рік на 157941 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 р. на суму 65344 грн. (а.с. 41).

19.07.2011 р. на підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкове повідомлення - рішення №/0/57332 від 19 липня 2011 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 197 426,00 грн., в т.ч. 157941,00 грн. основного платежу 157941,00 грн. та 39485 грн. штрафних санкцій та податкове повідомлення - рішення № /0/57333 від 19 липня 2011 р. про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 65344,00 грн. (а.с. 9-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи всі господарські операції TOB «ІТЦ «Сумитехно» проводилися з метою отримання фінансового прибутку, здійснювалися з рентабельністю та мали для підприємства економічний ефект. Як калькуляція вартості зернометачів, так і інші первинні бухгалтерські документи по всім господарським операціям були надані під час перевірки посадовим особам податкового органу.

Крім того, задля забезпечення господарської діяльності грошові кошти витрачалися на оренду адміністративних та виробничих приміщень, телекомунікаційні послуги, паливо для автотранспорту, відшкодовування витрат працівників на відрядження. Своєчасно проводилася виплата заробітної плати та сплата податків (а.с. 96-103)..

Зазначені обставини не заперечувалися представником відповідача у судовому засіданні та в акті перевірки.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п. 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат включаються, зокрема:

-суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі виграти з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті;

- суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України «Про систему оподаткування» (крім тих, що прямо не визначені у переліку податків, зборів (обов'язкових платежів), визначених зазначеним Законом), включаючи акцизний збір та рентні платежі, а також збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, за винятком податків, зборів (обов'язкових платежів), передбачених підпунктами 5.3.3. 5.3.4. та пені, штрафів, неустойок, передбачених підпунктом 5.3.5 цієї статті.

Згідно до п.п. 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

-або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку па оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі із каси платника податку:

-або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) лата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Всі витрати підприємства підтверджені належним чином оформленими перинними бухгалтерськими документами, які були надані під час перевірки посадовим особам ДПІ в м. Суми. Накладні та акти здачі-передачі містять всі необхідні відомості, передбачені чинним законодавством.

Також, у позивача наявні всі розрахункові документи, які згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» безпосередньо опосередковують рух коштів у безготівковій формі. Будь-яких, порушень щодо оформлення документів в ході перевірки не встановлено. За своїм змістом та формою зазначені документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і недійсними не визнавались.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється об'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. При цьому в наведеному йдеться про діяльність суб'єкта господарювання, направлену на отримання доходу, а не прибутку, який складає різницю між валовими доходами та валовими витратами.

Проте, перевіряючими особами при встановленні збитковості діяльності позивача не було проаналізовано умови правочинів платника податків. Також проігноровано факт реалізації підприємством продукції невласного виробництва, що призвело до невірного встановлення її собівартості.

Крім того, посилання відповідача на завищення валових витрат, порівнюючи витрати з доходами, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Згідно пункту 3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 17 «Податок на прибуток», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 353 від 28 грудня 2000 року, існує два поняття прибутку (збитку) це:

-обліковий прибуток (збиток) - сума прибутку (збитку) до оподаткування, визначена в бухгалтерському обліку і відображена у звіті про фінансові результати за звітний період;

-податковий прибуток (збиток) - сума прибутку (збитку), визначена за податковим законодавством об'єктом оподаткування за звітний період.

Таким чином, результат порівняння доходів, отриманих скаржником в перевіреному періоді із витратами згідно бухгалтерського обліку, є обліковим (тобто бухгалтерським) збитком, визначеним згідно вимог вищевказаного Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 17 і не може бути податковим збитком та являтися об'єктом оподаткування податку на прибуток. При проведенні перевірки податковий орган не керувався нормами податкового законодавства, а просто порівняв бухгалтерські доходи та бухгалтерські витрати підприємства за перевіряємий період.

Отже, висновок ДПІ в м. Суми про завищення валових витрат на суму 763 132 грн.. в т.ч. за 3-й квартал 2010 р. на суму 356 876,71 грн. за 4-й квартал 2010 р. на суму 340 910,77 грн. за 1-й квартал 2011 р. на суму 65 344,33 грн. є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Крім того, відповідач в акті перевірки зазначає, що внаслідок порівняння даних декларацій з податку на прибуток, поданих позивачем до податкового органу та даних бухгалтерського обліку на підприємстві, було виявлено заниження валового доходу за 4 квартал 2010 року на суму 438 078 грн. та заниження валових витрат за 4 квартал 2010 року на суму 494 786 грн.

Відповідно до пункту 1.11 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Згідно п. 16.15. статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що порядок ведення і складання податкових звітів, декларацій про прибуток підприємств та розрахунків податку встановлюється центральним податковим органом. Форма декларації та порядок її складання, чинні на момент подачі декларацій у даному випадку, були затверджені наказом Державної податкової адміністрації України від 29 березня 2003 року № 143 «Про затвердження форми декларації з на прибуток підприємства та Порядку її складання».

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 143 податок на прибуток за квартал, півріччя, три квартали та рік розраховується за правилами, установленими пункту 11.1 статті 11 і пунктом 16.4 статті 16 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», наростаючим підсумком з початку звітного календарного року.

Пунктом 2.1. Порядку № 143 передбачено, що якщо платником самостійно виявлено помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, то відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (з урахуванням строків давності) такий платник має право падати уточнюючий розрахунок.

Згідно розділу 3 Порядку № 143 рядок 08 декларації розраховується з дотриманням пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» згідно з формулою. Рядок 12 («Нарахована сума податку») включає в себе суму рядків 12.1 (за базовою ставкою) і 12.2 (за пільговою ставкою).

Відповідно до пункту 3.1. статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону: суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Згідно пункту 16.2. статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» податок на прибуток нараховується за ставкою, визначеною статтею 10 цього Закону, від прибутку, що підлягає оподаткуванню, розрахованого згідно з пунктом 3.1 цього Закону, з урахуванням положень пунктів 7.12. 7.13. 7.14. 14.1. 16.9 та статей 6 та 13 цього Закону.

У відповідності до вказаних вимог законодавства. 09.02.2011 року ТОВ «ПІД «Сумитехно» подало до ДПІ в м. Суми Декларацію з податку за прибуток підприємства за 2010 рік (а.с. 80-82).

09.06.2011 року у зв'язку з виявленням помилок, що містилися у цій декларації, позивач подав Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань (а.с. 83-84).

Згідно поданої Декларації з урахування Уточнюючого розрахунку від'ємне значення об'єкту оподаткування складає 66 026 грн., а згідно даних, які обраховані податковим органом під час перевірки від'ємне значення об'єкту оподаткування складає 9 318 грн. Отже, за розрахунками відповідача у даному випадку, відбулося зменшення позивачем від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток на суму 56 708 грн.

Відповідно до п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначений спосіб дій органу державної податкової служби в разі виявлення факту неправильного обрахування платником податків податкового зобов'язання, а саме, зазначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках .

За правилами пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 «Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого Наказом ДПА України № 985 від 22 грудня 2010 року, орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у, зокрема, у випадку якщо дані перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Аналізуючи положення наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що у випадку виявлення контролюючим органом факту зменшення платником податку від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, податковий орган не уповноважений законодавцем приймати податкове повідомлення - рішення, в т.ч. щодо збільшення суми грошових зобов'язань зі сплати даного податку.

Крім того, суд зазначає, що процес складання та оформлення актів перевірок платників податків регулюється «Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового та іншого законодавства», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно п. 6 розділу 1 даного Порядку передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з підпункту 5.2 пункту 5 розділу 2 Порядку № 984 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень:

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

- у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби гака особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Проте, всупереч вимогам законодавства, в акті перевірки взагалі не зазначені господарські операції платника податків, в результаті яких позивачем занижено суму податку на прибуток, відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт заниження податкових зобов'язань та (або) перелік первинних бухгалтерських документів, відсутніх у позивача.

В силу пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом: податкова інформація: експертні висновки: судові рішення: інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби. Викладені в акті перевірки судження суб'єкта владних повноважень не ґрунтуються на визначених статтею 83 Податкового кодексу України джерелах.

Крім того, відповідачем взагалі не зазначено в чому полягає порушенням позивачем щодо порядку формування валових витрат та валових доходів.

Згідно ч.1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Суми від №/0/57332 від 19 липня 2011 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 197 426,00 гривень, в т.ч. 157 941,00 гривень основного платежу 157 941,00 гривень та 39485 грн. штрафних санкцій та № /0/57333 від 19 липня 2011 року про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 65 344,00 гривень винесені з порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, а тому підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Сумитехно" до Державної податкової інспекції в місті Суми про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №/0/57332 від 19 липня 2011 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 197 426,00 гривень, в т.ч. 157 941,00 гривень основного платежу 157 941,00 гривень та 39485 грн. штрафних санкцій.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № /0/57333 від 19 липня 2011 року про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 65 344,00 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 20.02.2012 року