Справа № 826/15873/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2015 року

№ 826/15873/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті».
про визнання протиправними, зобов'язання вчинити дії
Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києві з вимогами про визнання протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження № 479954421; про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2015 року № 479954421 та про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо передачі транспортного засобу позивачу, який йому належав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконність вчинених дій та оскаржуваної постанови, у зв'язку з недотриманням відповідачем правил територіальної підвідомчості при вчиненні дій щодо відкриття виконавчого провадження та як наслідок порушення частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 06.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15873/15 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті».

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи. 19.08.2015 року відповідачем скеровано копії матеріалів виконавчого провадження № 47995421.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

В судовому засіданні положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2015 ВП № 47995421 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 837 від 20.06.2015 року зобов'язання звернути стягнення на транспортний засіб марка - Volkswagen, модель-golf, номер шасі НОМЕР_2, рік випуску - 2012, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Позивач не погоджується з вказаною постановою та відповідно діями відповідача при її винесенні, виходячи з того, що місцем проживання позивача та місцем перебування транспортного засобу на яке звернуто стягнення знаходяться в місті Дніпропетровськ, що з урахуванням положень частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює вчинення виконавчих дій саме Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києві у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-IV (далі по тексту - Закон "Про виконавче провадження"), Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за N 865/4158 (далі по тексту - Інструкція № 74/5), Конституцією України, тощо.

Відповідно до статті 1 Закону 606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні статтею 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Так, статтею 17 Закону № 606-ХІV встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, судові накази.

Згідно зі частин 1, 2 статті 25 Закону № 606-ХІV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи та вказувалось вище, 26.06.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвським С. М. винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження № 47995421.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про розшук майна боржника від 06.07.2015 року оголошено в розшук майно боржника, а саме: транспортний засіб марка - Volkswagen, модель-golf, номер шасі НОМЕР_2, рік випуску - 2012, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Тобто, аналіз викладеного свідчить, що станом на момент вчинення виконавчих дій, а саме відкриття виконавчого провадження державному виконавцю не було відомо місце знаходження об'єкту стягнення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Аналіз викладеного свідчить, що дії з примусового виконання в даному випадку виконавчого напису нотаріуса можуть бути вчинені державним виконавцем як за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні ТОВ «Порше Мобіліті» із заявою про відкриття виконавчого провадження, зазначено місцезнаходження транспортного засобу: м. Київ, вул. Леся Курбаса, 2-Б.

Суд звертає увагу, що Закон України «Про виконавче провадження» не відносить до повноважень відповідача обов'язкову фактичну перевірку даних, вказаних у заяві про відкриття виконавчого провадження в тому числі і перевірку місцезнаходження транспортного засобу.

При цьому, статтею 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» надано право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Враховуючи, що станом на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 47995421 у державного виконавця була наявна інформація про місцезнаходження об'єкту стягнення на території міста Києва, що в силу згадуваної норми Закону надає право відповідачу вчинювати відповідні виконавчі дії, а також з огляду на право стягувача вибору місця вчинення виконавчих дій, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб передбачені Закону України «Про виконавче провадження.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 122, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда