Справа № 826/19030/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29 вересня 2015 року 12 год. 00 хв. 826/19030/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грід» до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 28.08.2015 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грід» (далі - позивач) до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 26.03.2015 року № та № (далі - оскаржувані рішення).

Ухвалою суду від 04.09.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні 14.09.2015 року.

Присутня у судовому засіданні 14.09.2015 року представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого суду надано підтверджуючі письмові докази.

Представник відповідача у судове засідання 14.09.2015 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. При цьому, 14.09.2015 року до суду через канцелярію від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування із зазначенням про розгляд справи за відсутності його представника, які судом долучено до матеріалів справи для врахування під час прийняття у справі судового рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 14.09.2015 року судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Мікотек», ТОВ «Кью Трейд», ТОВ «Сі Ай ЛТД», ТОВ «Алвор» за період із 01.10.2013 року по 31.03.2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 20.02.2015 року №188/26-54-22-04/35735684 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлені порушення позивачем п. 137.10 ст. 137, з урахуванням п. п. 57.1 ст. 57 та п. 2 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 96153,00 грн., у зв'язку з чим занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік, на загальну суму 65878,00 грн., а також необхідність включення до рядку 01 «Доходи, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування» декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 696269,00 грн.

За результатами оскарження висновків акту перевірки та оскаржуваних рішень у досудовому (адміністративному) порядку, їх залишено без змін.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, у перевіряємий період позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини із ТОВ «Мікотек», ТОВ «Кью Трейд», ТОВ «Сі Ай ЛТД», ТОВ «Алвор».

Щодо відносин із ТОВ «Алвор» судом встановлено наступне.

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень став висновок відповідача про заниження задекларованого позивачем показника рядку 03 ІД «Інші доходи» декларації з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 442877,00 грн., що мала наслідком заниження об'єкта оподаткування на не задекларовану позивачем суму, що на думку відповідача, призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 96153,00 грн. та до заниження податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 65878,00 грн. за 2013 рік при здійсненні господарських відносин із ТОВ «Алвор».

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2013 року між позивачем (продавець) та ТОВ «Алвор» (покупець) укладено договір поставки №35-13, на підставі якого покупцю реалізовано товар загальною вартістю 531452,48 грн.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано наступні документи: податкові накладні від 08.10.2013 року №45, від 18.10.2013 року №80, від 28.10.2013 року №114, від 30.10.2013 року №119, від 06.11.2013 року №12, від 06.11.2013 року №13, від 12.11.2013 року №40, від 22.11.2013 року №74, від 22.11.2013 року №77, від 13.12.2013 року №55, від 13.12.2013 року №54, від 13.12.2013 року №56, від 16.12.2013 року №59, від 19.12.2013 року №70, від 16.12.2013 року №60, від 19.12.2013 року №75, від 19.12.2013 року №76; видаткові накладні від 08.10.2013 року №781, від 18.10.2013 року №818, від 28.10.2013 року №852, від 30.10.2013 року №859, від 06.11.2013 №879, від 06.11.2013 року №880, від 12.11.2013 року №905, від 22.11.2013 року №936, від 22.11.2013 року №939; накладні на повернення товару від 13.12.2013 року №44, від 13.12.2013 року №43, від 13.12.2013 року №45, від 16.12.2013 року №46, від 19.12.2013 року №48, від 16.12.2013 року №47, від 19.12.2013 року №49, від 19.12.2013 року №50.

На підтвердження розрахунку між позивачем та ТОВ «Алвор» надано банківські виписки від 18.10.2013 року на суму 22081,00 грн., від 15.11.2013 року на суму 29850,00 грн., від 09.12.2013 року на суму 55800,00 грн., від 11.12.2013 року на суму 50000,00 грн., від 17.03.2014 року на суму 110000,00 грн., від 19.05.2014 року на суму 63721,48 грн. Всього на загальну суму 531452,48 грн.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що вище зазначена операція з постачання товарів відображена позивачем у податковій звітності, що підтверджується матеріалами справи.

Товари, які реалізовані позивачем ТОВ «Алвор», імпортовані позивачем відповідно до контракту №12/12-1-UA від 01.12.2012 року, укладеного із компанією «Aurora International Holdings Limited», що підтверджується митними деклараціями та інвойсами.

Щодо відносин із ТОВ «ТД Мікотек», ТОВ «Кью Трейд», ТОВ «Сі Ай ЛТД» судом встановлено наступне.

Підставою для висновку відповідача стосовно необхідності включення позивачем до рядка 01 «Доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування» декларації з податку на прибуток за 2014 року у розмірі 696269,00 грн. став висновок відповідача, що відповідно оборотно-сальдовим відомостям бухгалтерського обліку по рахунку 281 «Товари на складі» товари, що нібито, відвантажені позивачем контрагентам: ТОВ «ТД Мікотек», ТОВ «Кью Трейд», ТОВ «Сі Ай ЛТД», списані невстановленими особами, а отже відповідач дійшов висновку, що дохідна частина, яка повинна бути відображена у декларації з податку на прибуток за 2014 рік, повинна бути збільшена на суму 696269,00 грн.

Дані висновки здійснені, виходячи із доводів відповідача про те що господарські операції позивача з контрагентами носять безтоварний характер.

Аналізуючи надані позивачем документи, суд встановив, що 10.02.2014 року між позивачем та ТОВ «Сі Ай ЛТД» укладено договір купівлі-продажу №14-04, за умовами якого позивачем продано ТОВ «Сі Ай ЛТД» товар на загальну суму 329037,20 грн., у тому числі ПДВ - 54839,53 грн.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткові накладні/накладна на повернення товару від 12.02.2014 року №192 на суму 65390,70 грн., від 18.02.2014 року №210 на суму 124856,30 грн., від 25.02.2014 року №213 на суму 35 414,52 грн., від 05.03.2014 року на суму 48250,80 грн., від 12.03.2014 року №237 на суму 55124,88 грн. Всього на загальну суму 329037,20 грн.

Факт оплати за договором підтверджується банківськими виписками від 13.02.2014 року на суму 160000,00 грн. та від 07.04.2014 року на суму 169037,20 грн. Загальна суму за договором становить 329037,20 грн.

Між позивачем та ТОВ «ТД Мікотек» 03.12.2013 року укладено договір купівлі-продажу №40-13.

На виконання умов договору позивачем продано ТОВ «Мікотек» товар загальною вартістю 884958,20 грн., у тому числі ПДВ - 147 493,03 грн.

Факт виконання договору підтверджується видатковими накладними/накладними на повернення товару від 13.12.2013 року №948 на суму 89764,76, від 13.12.2013 року №997 на суму 70617,72 грн., від 13.12.2013 року №1000 на суму 51999,66 грн., від 17.12.2013 року №1004 на суму 36135,30 грн., від 20.12.2013 року №1029 на суму 123463,02 грн., від 23.12.2013 року №1038 на суму 89796,60 грн., від 25.12.2013 року №1045 на суму 89481,06 грн., від 14.01.2014 року №23 на суму 172324,08 грн., від 14.01.2014 року №27 на суму 161376,00 грн. Всього загальна сума становить 884 958,20 грн.

На підтвердження оплати позивачем надано банківські виписки від 25.12.2013 року на суму 120000,00 грн., від 13.01.2014 року на суму 100000,00 грн., від 21.01.2014 року на суму 393592,00 грн., від 23.01.2014 року на суму 271366,20 грн. Всього - на суму 884958,20 грн.

Між позивачем та ТОВ «Кью Трейд» 06.02.2014 року укладено договір купівлі-продажу №14-03, відповідно якого позивачем передано ТОВ «Кью Трейд» товар на загальну суму 172785,20 грн., у тому числі ПДВ - 28797,53 грн.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткові накладні/накладні на повернення від 18.02.2014 року №209 на суму 85471,76 грн., від 05.03.2014 року №232 на суму 40586,10 грн., від 11.03.2014 року №236 на суму 46727,34 грн. Всього виписано на суму 172785,20 грн.

Фактом оплати договору слугують банківські виписки від 13.02.2014 року на суму 70000,00 грн., від 11.04.2014 року на суму 35000,00 грн., від 21.05.2014 року на суму 67785,20 грн. Всього банківських виписок на суму 172785,20 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХII (далі - Закон №996), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, згідно зі ст. 1 Закону №996, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 конкретизував позицію Верховного Суду України (далі - лист ВАСУ) та зазначив, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути:

- фактично здійснені;

- підтверджені належним чином складеними первинними документами;

- документи повинні відображати реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Також, листом ВАСУ визначено, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що у матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського і податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та із дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Судом також встановлено, що товар, реалізований позивачем контрагентам, імпортується позивачем до України на підставі контрактів: від 01.12.2012 року №12/12-1-UA, укладеного з Aurora International Holdings Limited; від 20.07.2013 року №07-13 СZ, укладеного з Verto-Plus A.S.; від 01.12.2013 року з Home Impex Trading Limited Liability Company, що підтверджується митними деклараціями та інвойсами.

Отже, реальність проведених господарських операцій підтверджується наявними у матеріалах справи, вище зазначеними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Також судом встановлено та не спростовано відповідачем, що внаслідок здійснення господарських операцій позивачем із контрагентами, відбулися фактичні та реальні зміни в майновому стані обох сторін, тобто позивач отримав дохід у сумі вартості реалізованого товару та збільшив власні витрати на суму собівартості реалізованих товарів, а контрагенти понесли витрати на придбання товару та отримали право власності на відповідний товар.

Щодо посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних суд зазначає, що їх відсутність не може слугувати підставою для висновків про нереальність господарської операції між контрагентами, оскільки товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника та оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним і безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для беззаперечного висновку відповідача про безтоварність операцій, оскільки вище зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки, укладені між позивачем та його контрагентами.

Суд зазначає, що посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень стосовно посадових осіб контрагентів позивача не є джерелом інформації про певні обставини та не можуть вважатися безумовним доказом у адміністративній справі.

Встановлення певних фактів у ході оперативно-розшукових заходів, слідства у кримінальній справі не є підставою для звільнення від доказування обставин в адміністративній справі, та без відповідного судового рішення у кримінальній справі такі факти самі собою не є достатнім доказом допущення суб'єктом господарювання чи відсутності з боку останнього певного порушення та може оцінюватися судом у сукупності лише з іншими допустимими доказами. До того ж докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Оскільки, ч. 4 ст. 72 КАС України передбачена можливість використання, як доказ у адміністративній справі, вироку суду у кримінальному провадженні чи постанови суду про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

Доказів побудови позивачем фінансово-господарських правовідносин на підставі свідомого укладання договору з фіктивним підприємством з метою перенесення податкового навантаження на особу, яка не виконує свої податкові зобов'язання, відповідачем не надано.

Питання товарності операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентами досліджувалося судом та підтвердилося належними доказами.

Посилання відповідача в акті перевірки на відсутність трудових ресурсів, виробничого, транспортного та торгівельного обладнання у контрагентів-покупців не може свідчити про неможливість фактичної поставки товару, купівлі-продажу товару, оскільки такі обставини не підтверджені належними доказами.

Щодо посилання відповідача на суму коштів, яка отримана позивачем від ТОВ «Альвар» у розмірі 442877,00 грн. як безповоротна фінансова допомога, не відповідає дійсним обставинам справи та не може бути обґрунтованою, оскільки в розумінні п. 137.10 ст. 137 ПК України суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Як встановлено судом, позивач не отримував безповоротної фінансової допомоги від контрагента, а отже у відповідача відсутні докази та правові підстави відносити суми коштів, що надходили від ТОВ «Алвар», на рахунок позивача до безповоротної фінансової допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч. ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За переконанням суду, у ході судового розгляду справи представник відповідача не надав жодних належних доказів, щоб підтвердили його позицію, викладену в акті перевірки, а тому не скористався своїм правом доказування у справі.

У свою чергу, представник позивача надав достатньо належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, а також підтвердив реальність та товарність господарських операцій, здійснених між ним та контрагентами.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грід» до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 26 березня 2015 року № та №.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грід» () здійснений ним судовий збір у розмірі 358,00 грн. (триста п'ятдесят вісім гривень 00 копійок) із Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст. ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин