Справа № 810/2377/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2377/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року 810/2377/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стіропласт" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, скасування рішення та картки відмови,

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є незаконним, оскільки позивач правомірно і правильно визначив митну вартість імпортованих ним товарів (полістирол вторинний загального призначення, агломерат) 0,55 дол. США за кг., тоді, як відповідач безпідставно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом та незаконно застосував шостий (резервний) метод і визначив митну вартість імпортованих товарів незалежно від їх характеристик 0,77 дол. США за кг.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що під час здійснення митних процедур було встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості заявлених до митного оформлення товарів. За таких обставин, вважав правомірним прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості названих товарів (а.с.57-68).

3 вересня 2015 р. представниками сторін було подано до суду клопотання, у якому вони просили розглянути справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, клопотання сторін, суд не знаходить перешкод для розгляду справи та вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в порядку письмового провадження, без участі повноважних представників сторін та відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

12 липня 2007 р. позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 40-42).

2 вересня 2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “RSA Group” (продавцем) та позивачем (покупцем) було укладений контракт №0209, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товари виробничо-технічного призначення на умовах поставки FCA, відповідно до Інкотермс 2010.

На виконання умов названого контракту позивач неодноразово ввозив на територію України товари (полістирол вторинний загального призначення, агломерат).

2 квітня 2015 р., під час чергового ввезення позивачем на митну територію України товару – полістиролу вторинного загального призначення, агломерат, з метою його митного оформлення, було подано до відповідача вантажно-митну декларацію № 125130009/2015/661315 та зазначені в графі 44 цієї декларацій інші документи (а.с. 70-71).

Відповідачем, з метою перевірки вартості імпортованих товарів, було витребувано від позивача додаткові документи, перелік яких наведено у протоколі обробки електронного документу (а.с. 6).

7 квітня 2015 р., позивачем на виконання зазначених вимог, було подано до відповідача всі витребувані додаткові документи (а.с. 6-7).

Не погоджуючись із названими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України (далі - МК України), Положенням про вантажну митну декларацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1997 р. № 574 (далі - Положення), Порядком декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766 (далі - Порядок), Інструкціїю про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Національного банку України від 24 березня 1999 р. № 338/3631 (далі - Інструкція), статтею VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (далі – ст. VII ГАТТ).

Відповідно до вимог ст. 40 МК України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Митними процедурами вважаються операції, пов’язані із здійсненням митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно з вимогами ст. 42 МК України митні органи самостійно визначають форму та обсяг митного контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи при здійсненні митного оформлення товарів.

Як убачається зі ст. 45 МК України, особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов’язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Відповідно до вимог ст. 54 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органові при декларуванні товарів і транспортних засобів.

Згідно з вимогами ст. 70 МК України метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів.

Митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню (ст. 72 МК України).

Як убачається зі ст. 81 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Умови та порядок застосування форм декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, визначається Кабінетом Міністрів України.

Декларування товарів і транспортних засобів здійснюється декларантами - юридичними чи фізичними особами, які в силу частини другої ст. 88 МК України зобов’язані здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів ст. 259 МК України є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Як убачається ч. 1 ст. 260 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості (ч. 3 ст. 260 МК України).

Відповідно до вимог ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості товарів декларант зобов’язаний на вимогу митного органу надати йому необхідні для цього відомості.

Митний орган, що проводить митне оформлення товарів, здійснює контроль за правильністю визначення декларантом їх митної вартості, у тому числі правильністю й можливістю застосування обраного декларантом методу визначення митної вартості, повнотою (комплектністю) поданих декларантом документів (обов’язкових і додаткових) та їх відповідністю встановленим вимогам.

Як убачається зі ст. 265 МК України, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості товарів.

Якщо митний орган вважає, що певні конкретні елементи витрат, які формують частину вартості для митних цілей, понесені покупцем, але не включені до ціни, що фактично сплачено або підлягає сплаті за імпортовані товари, то митний орган має право відповідним чином коригувати заявлену митну вартість товарів.

Як убачається з ч. 1 ст. 266 МК України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюються за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість товарів); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних ) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 266 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до вимог ст. 267 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Як убачається ч. 7 ст. 267 МК України, передбачено, що при продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант доведе, що така вартість є максимально наближеною до вартості однієї з нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно з оцінюваними товарами або майже в той же час: 1) вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 271 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями ст. 272 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 268 і 269 МК України, за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог ст. 271 (метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості), або обчислена відповідно до вимог ст. 272 (метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до вимог п. 14 Порядку якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п. 5 Порядку для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до ст. 267 МК України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1 (декларація форми ДМВ-1).

Відповідно до вимог п. 7 Порядку для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Як убачається з п. 9 Порядку, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів у разі, коли продавець та покупець пов'язані між собою, декларант подає за наявності митному органові: бухгалтерські та банківські документи покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; документи, що підтверджують участь продавця у здійсненні розподілу прибутку, одержаного від провадження діяльності покупцем, якщо продавець є власником акцій або частини статутного капіталу покупця; довідку про відсутність у покупця фінансових зобов'язань перед продавцем, які прямо чи опосередковано стосуються купівлі-продажу оцінюваних товарів; бухгалтерські документи виробника, що підтверджують вартість товарів; довідку про вартість у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

Відповідно до вимог п. 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі “Для відміток митниці” декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Згідно з вимогами п. 13 Порядку передбачено, що декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у п. 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Як убачається з п. 14 Порядку у разі, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п. 2 цього Положення ВМД - письмова заява встановленої форми, що подається митному органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів.

Наявні матеріали справи свідчать, про таке.

Як вже зазначалося, 2 вересня 2014 р. між позивачем (покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю “RSA Group” (продавцем) було укладений контракт №0209, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товари виробничо-технічного призначення на умовах поставки FCA, відповідно до Інкотермс 2010 (а.с. 13-16).

Згідно з п.2.1 Контракту його валютою, яка може використовуватися для вираження ціни та вказується в Спеціфікаціях й Інвойсах для кожної партії товару, може бути EURO (євро), USD (долар США) або PLN (польський злотий).

На виконання умов названого Контракту позивач неодноразово ввозив на територію України передбачений ним товар (полістирол вторинний загального призначення, агломерат).

Зокрема, 2 квітня 2015 р., мало місце чергове ввезення позивачем на митну територію України товару – полістиролу вторинного загального призначення, агломерату, у формі різнофракційних пористих кусків або пилоподібного порошку, однорідний термопластичний матеріал.

З метою митного оформлення цих товарів позивачем до відповідача було подано вантажно-митну декларацію № 125130009/2015/661315 та зазначені в графі 44 цієї декларацій інші документи (а.с. 70-71).

Згідно з переліченими документами митна вартість товару (полістирол вторинний загального призначення, агломерат) була визначена з урахуванням ціни, визначеної у Контракті та інвойсі, тобто, за основним (першим) методом, та складала 0,55 дол. США за кг.

У зазначену дату посадовою особою відповідача було опрацьовано подані позивачем документи та наявну цінову інформацію ЄАІС на подібні товари, що ввозились на митну територію України у період заявлення позивачем товарів до митного оформлення, за результатами чого було прийнято рішення про витребування у позивача додаткових документів.

Зокрема, листом від 3 квітня 2015 р. відповідачем було витребувано у позивача зазначені в цьому листі додаткові документи (а.с. 6).

7 квітня 2015 р. позивачем було надано відповідачу витребувані додаткові документи (а.с. 6-7).

Однак, з наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів – полістиролу вторинного загального призначення, агломерат, подавалися митному органу відповідні обов’язкові та додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості імпортованих товарів, які не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

Зокрема, позивачем до відповідача на підтвердження митної вартості товарів було подано такі документи:

виробника ZAPTECH Sp.j.Sobanscy: прайс - лист від 4 березня 2015 р. (а.с. 108);

постачальника "RSA Group Sp.zo.o.":

- контракт від 2 вересня 2014 р. № 0209 (а.с. 13-16);

- специфікацію № 6 від 26 березня 2015 р. (а.с 17);

- рахунок - фактуру від 1 квітня 2015 р. (а.с. 19);

- пакувальний лист № 1 від 1 квітня 2015 р. (а.с. 30);

- проформу інвойс від 3 березня 2015 р. (31);

- таблицю цін (а.с. 34).

Суд вважає зазначені документи такими, що повною мірою ідентифікують оцінювані товари та містять об’єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують їх ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначених товарів за ціною договору.

Крім того, судом також враховано, що вартість товару - полістиролу вторинного загального призначення, агломерат відповідачем було скориговано на підставі вантажно - митної декларації позивача від 10 лютого 2015 р. № 125130009/2015/660480.

Проте, судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що ввезений за даною декларацією товар є не «аналогічним», а лише «подібним» товару, який ввозився позивачем 2 квітня 2015 р.

Зокрема, зазначений в поданій відповідачем декларації товар за своїми ознаками лише частково співпадає з з товаром, який позивачем було заявлено до митного оформлення 2 квітня 2015 р. Так, співпадає лише загальна назва та код товару, тоді як фасування, країна походження, форма товару зовсім різними.

До того ж судом не можуть буди взяті до уваги посилання представника відповідача на те, що надані відповідачем прайс-лист від 4 березня 2015 р. та інвойс від 1 квітня 2015 р. містять розбіжності в ціні, оскільки в прайс-листі ціна визначена виробником, тоді як в інвойсі ціна зазначена постачальником з урахуванням транспортних витрат (а.с.). Так, у прайс – листі зазначено AGLOMERAT PS (GREY COLOR) за ціною 480 EUR/T, AGLOMERAT PS (LIGHT COLOR) за ціною 550 EUR/T, тоді як за інвойсом - AGLOMERAT PS за ціною 550 USD/T.

Крім того, також судом не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на ціну вказану в прайс – листі виробника від 4 березня 2015 р. на AGLOMERAT PS (LIGHT COLOR) - 550 EUR/T, оскільки відповідачем згідно з технічним описом товару ввозився агломерат полістиролу сірого кольору (а.с. 33).

Як убачається з заперечень відповідача, він стверджує, що подані позивачем документи містять розбіжності в назві товару, а саме - AGLOMERAT PS, AGLOMERAT PS – Velux, AGLOMERAT PS Styrofoam, однак, дані твердження спростовуються наявним в матеріалах справи листом постачальника "RSA Group Sp.zo.o.", згідно з яким зазначені назви відповідають одному й тому ж товару (а.с. 34).

Крім того, відповідачем не надано суду жодного документа на підтвердження застосування ним послідовно 2, 3, 4 та 5 методу визначення митної вартості товарів.

Вимога щодо послідовного застосування кожного методу міститься у постанові Верховного Суду України від 21 березня 2012 р. № 21-15а12.

Враховуючи те, що наведені відповідачем твердження та подані докази не спростовують доводів позивача, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги, зазначені в п. 2 прохальної частини позовної заяви, щодо визнання неправомірним нарахування позивачу унаслідок коригування митної вартості товарів за рішенням № 125130009/2015/710041/1 додаткових сум митних платежів: 5690 грн 47 коп. мита, 4377 грн 29 коп. додаткового імпортного збору на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання та 19 522 грн 69 коп. податку на додану вартість, оскільки, позивачем не було надано суду жодного документу на підтвердження розрахунку та складових зазначених вище сум, що унеможливлює перевірку їх достовірності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами правомірність винесення оскаржуваного рішення та картки відмови.

Водночас суд вважає, що позовні вимоги, викладені у п. 2 прохальної частини позовної заяви, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 3 грудня 2014 р. № 125130005/2014/610116/2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.