Справа № 826/21406/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 вересня 2015 року м. Київ № 826/21406/15

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Іщук І.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали у справі

за позовомОСОБА_1
доНаціонального банку України
про визнання нікчемними постанов Національного банку Україна щодо заборони банкам видавати вкладникам кошти, відповідно до договорів банківського вкладу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України з позовом про визнання нікчемними постанов Національного банку Україна щодо заборони банкам видавати вкладникам кошти, відповідно до договорів банківського вкладу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.09.2015 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Згідно вказаної ухвали позивачу необхідно було на усунення недоліків позовної заяви надати суду докази на підтвердження наведених у позовній заяві обставин, докази сплати судового збору та уточнення заявлених позовних вимог.

Згідно відмітки служби діловодства, 25.09.2015 р. та 28.09.2015 р. Окружний адміністративний суд м. Києва одержав від позивача уточнені позовні вимоги.

Втім, позивачем не було надано на вимогу ухвали від 11.09.2015 р. доказів, якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме: договорів банківського вкладу від 27.01.2014 р. № 2630/10/155342, від 27.01.2014 р. № 2630/10/155432, від 18.03.2014 р. № 2630/10/167650, від 28.04.2014 р. № 2630/10/177177, від 28.04.2014 р., від 28.04.2014 р. № 2630/10/177188 із ПАТ "Міський комерційний банк"; рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 р., а також доказів сплати судового збору.

Щодо необхідності сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно поштового штемпеля УДППЗ «Укрпошта» на поштовому конверті, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом 31.08.2015 р.

В позовній заяві позивач зазначає, що звільнений від сплати судового збору як споживач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про судовий збір», що діяв на момент подачі позову.

Разом з тим, виходячи із змісту уточнених позовних вимог (оскарження постанов НБУ в частині зобов'язання сплатити суму боргу), суд зазначає, що позивач помилково вважає ці вимоги як такі, що підпадають під ознаки, визначені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, зокрема, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

При цьому, положенням частини третьої статті 22 дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. N 15-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 67 Основного Закону України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року N 2664-III (далі - Закон про фінансові послуги).

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За частиною першою статті 11 вказаного Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та абзацом шістнадцятим частини першої статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року N 2121-III (далі - Закон про банки) - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу.

У частині третій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено правила збору та використання інформації щодо споживача як на стадії укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання.

Положення частин четвертої - одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями статті 1056 1 Кодексу, частини четвертої статті 55 Закону про банки, частини другої статті 6 Закону про фінансові послуги, згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Враховуючи, що зі змісту позовних матеріалів не вбачається відносин споживчого кредиту, відповідно підстави для несплати позивачем судового збору відстуні.

В ухвалі від 11.09.2015 р. суд звернув увагу позивача на необхідність сплати судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру, проте при усуненні недоліків позовної заяви, останнім судовий збір сплачено не було.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що станом на 30.09.2015 р. позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві в зв'язку з неусуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

2. Ухвалу про повернення позовної заяви, разом із позовними матеріалами, повернути позивачу супровідним листом негайно шляхом їх направлення рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук