Справа № 6042/10/1570
Суддя: Бойко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6042/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2011 року. м.Одеса

головуючого судді Бойко Л.М.

при секретарі Давтян Л. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ГУМВС України в Одеській області, Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУМВС України в Одеській області, Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області про визнання незаконним наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 131 від 26 березня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України, поновлення на роботі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника сектору карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області з 26 березня 2010 року, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 березня 2010 року по час винесення рішення про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що наказ ГУМВС України від 26.03.2010 року є незаконним, виданим з порушенням законодавства, яке регламентує порядок проходження служби в органах МВС, а також порядок звільнення зі служби. Відповідачем було порушено порядок звільнення Позивача з органів внутрішніх справ, а саме ст. 14 Дисциплінарного статуту і звільнення проведено без проведення службової перевірки, результатами якої може бути доведено його провину в дискредитації. Крім цього на момент винесення наказу про звільнення відсутній був вирок суду, який би підтверджував дані факти.

У судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, зазначених в адміністративному позові.

Представники Відповідачів посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, проти задоволення адміністративного позову заперечували у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, зокрема, зазначивши, що Позивач тлумачить норми чинного законодавства не так як того вимагає закон. З адміністративного позову вбачається те, що він шляхом підміни понять намагається схилити суд до думки, що ГУМВС України в Одеській області при його звільненні не дотрималось процедури звільнення передбаченої нормами чинного законодавства. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію»встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 19991 року № 114. Відповідно до п. 66 зазначеного Положення, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому, звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення. Позивач безпідставно посилається на ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, так як дисциплінарний проступок це окрема підстава звільнення співробітників з ОВС, яка передбачена п. 63 «є» Положення про проходження служби рядового та начальницького складу ОВС та ніякого відношення не має до дискредитації, адже це не є тотожні поняття та є різними по суті.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення законодавства, суд встановив наступне.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України підпадає під визначення публічної служби, спори щодо проходження якої, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України відносяться до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до Закону України «Про міліцію», міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Діяльність міліції відповідно до ст. 3 цього Закону будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Стаття 4 Закону України «Про міліцію»зазначає, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Порядок проходження служби особовим складом міліції регламентується Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 та Дисциплінарним статутом ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV.

ОСОБА_2 з 31.03.2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ, остання посада начальник сектору карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, спеціальне звання капітан міліції.

Судом встановлено, що заступником начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_3 було проведено службове розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності працівників СКР Роздільнянського РВ ГУМВС України.

За результатами проведеного службового розслідування 25.03.2010 року складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником ГУМВС України в Одеській області та згідно якого запропоновано за грубі порушення ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, ст.ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію», Кодексу честі працівників ОВС, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих, безпідставному застосуванні сили та спецзасобів до запрошених до підрозділу громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_1, начальника СКР Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ звільнити за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 40-45).

Згідно подання начальника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області полковника міліції ОСОБА_5І.(а.с. 62-63) атестаційною комісією ГУМВС України в Одеській області проведено атестацію начальника сектору карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 за період з травня 2008 року до березня 2010 року.

За наслідками проведеної атестації 25.03.2010 року складено атестаційний лист, згідно якого атестаційною комісією ГУМВС України в Одеській області зроблено висновок про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді, у звязку з чим ОСОБА_2 підлягає звільненню з ОВС за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.46-47).

Відповідно до п. 48 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 р. «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Наказом міністра внутрішніх справ України №181 від 22.03.2005 р. «Про затвердження Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України»була затверджена Інструкція про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, відповідно до п. 1.2 якої головним завданням атестування є оцінка ділових, професійних, особистих якостей особового складу органів та підрозділів внутрішніх справ, їх освітнього та кваліфікаційного рівня, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, які вони обіймають, стимулювання їх творчої активності та відповідальності за стан боротьби зі злочинністю, зміцнення правопорядку, визначення перспектив їх службової кар'єри, запобігання вчиненню працівниками органів внутрішніх справ України протиправних дій, а також виявлення таких працівників, які не спроможні виконувати покладені на них завдання.

Пунктом 4.7 Інструкції встановлено порядок проведення атестування, а саме, працівник, який атестується, заздалегідь попереджається про час та місце засідання атестаційної комісії; атестаційний лист розглядається на засіданні атестаційної комісії у присутності працівника, а якщо особа рядового і начальницького складу, яка атестується, не зявилася на засідання атестаційної комісії без поважних причин, то комісія може провести атестацію за її відсутності, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії та атестаційному листі.

Відповідно до п. п. 4.14 - 4.16 Інструкції безпосередні начальники зобовязані одразу після отримання атестаційних листів оголосити їх результати за місцем служби особам рядового і начальницького складу, які атестувалися. Працівникам, які були відсутні на службі з поважних причин, результати оголошуються одразу після їх прибуття до місця служби. Особа, яка атестувалася, ознайомившись із висновком атестаційної комісії, ставить під ним свій підпис і дату. У разі незгоди з висновком атестаційної комісії особа рядового чи начальницького складу після засідання атестаційної комісії протягом 10 днів з часу оголошення цього висновку подає мотивований рапорт на імя безпосереднього начальника. Рапорти підлягають розгляду у місячний термін з дня подання.

Як вбачається з атестаційного листа, старшим начальником зроблено висновок про невідповідність позивача займаній посаді та необхідність звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до атестаційного листа засідання атестаційної комісії ГУ МВС України у Одеській області вирішено звільнити позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підпис позивача на атестаційному листі відсутній, однак, зазначена обставина судом не приймається до уваги та не доводить порушення прав позивача при проведенні атестації та факту неознайомлення з її результатами позивача, враховуючи матеріали справи, що свідчать про обставини проведення атестації та проходження служби позивачем.

Крім цього, позивачем мотивований рапорт на імя безпосереднього начальника щодо висновку атестаційної комісії ГУ МВС України у Одеській про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з запереченнями проти даного висновку не надавався.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 279 від 25.03.2010 року «Про звільнення працівників Роздільнянського РВ ГУМВС»за грубі порушення ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію», Кодексу честі працівників ОВС, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих, безпідставному застосуванні сили та спецзасобів до запрошених до підрозділу громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_1, начальника СКР Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ звільнено за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

26 березня 2010 року наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 131 о/с від 26.03.2010 року капітана міліції ОСОБА_2, начальника сектора карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області з 26 березня 2010 року звільнено у запас Збройних сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 56).

Судом встановлено, що підставою для звільнення капітана міліції ОСОБА_2 став висновок Відповідача щодо грубого порушення Позивачем вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію», Кодексу честі працівників ОВС, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих, безпідставному застосуванні сили та спецзасобів до запрошених до підрозділу громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_1

Суд погоджується з підставами дій відповідача щодо припинення державної служби позивача та звільнення його із займаної посади та вважає, що його звільнення було здійснено у відповідності з нормами законодавства, про що свідчить наступне.

Як слідує з Висновку службового розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності працівників СКР Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, 29.01.2010 року близько 10:00 год. до Роздільнянського РВ ГУМВС звернувся приватний підприємець ОСОБА_6, який повідомив, що в ніч з 25 на 26 січня 2010 року невідомі особи розукомплектували належну йому важку карєрну техніку, яка знаходиться в Новодмитрівському карєрі. При цьому, ОСОБА_6 вказав, що у крадіжці частин і механізмів підозрює мешканців Іванівського району Одеської області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, які деякий час працювали на Новодмитрівському карєрі.

Оперуповноважений сектора карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області старший лейтенант міліції ОСОБА_7 прийняв від ОСОБА_6 письмову заяву, яку в порушення вимог п. 2.1. Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, затвердженої наказом МВС України 400-04, оперативному черговому Роздільнянського РВ для реєстрації в ЖРЗПЗ одразу не передав, що підтверджується витягом з Журналу реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються № 1100 (а.с. 133-134), з якого вбачається, що письмова заява ОСОБА_6 була зареєстрована 29.01.2010 року лише о 17 годині 40 хвилин.

Того ж дня, близько 17:00 год. старший лейтенант міліції ОСОБА_7 привіз до Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 і ОСОБА_8, яких по черзі заводив до свого службового кабінету та опитував по суті заяви ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомили, що ОСОБА_6 заборгував їм заробітну платню у сумі близько 1500 грн. Виїжджаючи додому з Новодмитрієвського карєру вони з метою забезпечення розрахунку з боку ОСОБА_6 зняли з карєрної техніки різні частини та механізми, які забрали з собою.

При опитуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_4 були присутні начальник сектора карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_2 та оперуповноважені сектора карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_9, лейтенант міліції ОСОБА_10 та лейтенант міліції ОСОБА_11

Тільки після опитування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 старший лейтенант міліції ОСОБА_9 CO. передав заяву ОСОБА_6 та зібрані матеріали то чергової частини Роздільнянського РВ, де вони були зареєстровані до ЖРЗПЗ підрозділу за № 289 (а.с. 133-134).

04.02.2010 року за результатами розгляду матеріалів дослідчої перевірки, проведеної по заяві ОСОБА_6, старший лейтенант міліції ОСОБА_7 виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_4 і ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України.

Згідно записів у журналі обліку громадян, запрошені до Роздільнянського РВ, 29.01.2010 року ОСОБА_12 і ОСОБА_1 перебували у вказаному райвідділі до 18:50 год., після чого були відпущенні додому.

Того ж дня, близько 23:00 год. ОСОБА_12 і ОСОБА_1 звернулися до Іванівської ЦРЛ та були госпіталізовані з діагнозом: чисельні забиття тулубу, синці і садна. Опитані в лікарні працівниками Іванівського РВ ОСОБА_4 і ОСОБА_1 повідомили, що їх побили працівники Роздільнянського РВ, вимагаючи від них зізнання у скоєнні крадіжки запчастин з техніки у Новодмитрівському карєрі. При цьому, за словами ОСОБА_4 і ОСОБА_1, працівники Роздільнянського РВ безпідставно застосували до них спецзасіб - наручники, після чого завдали їм чисельні удари ногами, руками та гумовим кийком у різні частини тіла. Крім того, згідно тверджень ОСОБА_4 і ОСОБА_1, працівники Роздільнянського РВ катували їх шляхом застосування електричного струму та обмеження доступу повітря внаслідок надівання на голову поліетиленового пакету. ОСОБА_4 і ОСОБА_1 були видані направлення на проходження судово-медичного обстеження для встановлення ступеню тяжкості їх тілесних ушкоджень.

Згідно акту СМО від 27.02.2010 № 6/6 у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді чисельних синців і крововиливів обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, струс головного мозку, забиття мяких тканин грудного та поперекового відділів хребта, які відносяться до категорії легких та могли бути спричинені 29.01.2010 внаслідок дії тупих предметів, можливо кулаків, взуття та гумових кийків. Крім того, на тильній поверхні великих пальців обох рук ОСОБА_1 були виявлені крапкові синці, які могли утворитися внаслідок теплової дії електричного струму в місці контакту з електричними провідниками.

Згідно акту СМО від 27.02.2010 № 7/7 у ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів правого плеча, правого стегна та правого колінного суглобу, забиття мяких тканин голови, які відносяться до категорії легких та могли бути спричинені 2901.2010 внаслідок дії тупих предметів, що мають грані (наручники), а також кулаків, взуття.

24.03.2010 старший слідчий прокуратури Одеської області ОСОБА_14 в рамках розслідування кримінальної справи № 69, в актовій залі Роздільнянського РВ ГУМВС провів слідчу дію - упізнання, в ході якого ОСОБА_13 і ОСОБА_1 вказали на начальника СКР Роздільнянського РВ ГУМВС капітана міліції ОСОБА_15, оперуповноважених СКР цього ж РВ капітана міліції ОСОБА_9, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_16, лейтенантів міліції ОСОБА_17 та ОСОБА_11, як на осіб, які 29.01.2010 застосовували до них заборонені методи дізнання.

Того ж дня капітани міліції ОСОБА_15 і ОСОБА_9, старший лейтенант міліції ОСОБА_16, лейтенанти міліції ОСОБА_17 та ОСОБА_11 були затримані в порядку ст. 115 КПК України та поміщені до ІТТ Одеського міського управління.

Судом встановлено, що згідно протоколів обшуку 24.03.2010 року у оперуповноваженого СКР ОСОБА_7 за місцем його мешкання, а також в його автомобілі «Фольксваген Джета»інтересуючих предметів не виявлено; за місцем мешкання начальника СКР ОСОБА_2 було виявлено та вилучено: ніж мисливський 0,15 кг., ніж мисливський 0,25 кг., ніж мисливський 0,3 кг., ніж мисливський 0,15 кг. та наручники; за місцем мешкання оперуповноваженого СКР ОСОБА_17 було виявлено та вилучено пристрій схожий на зарядку акумуляторних батарей; за місцем мешкання оперуповноваженого СКР ОСОБА_11 було виявлено та вилучено пластикову коробку з вилкою для підключення до електромережі з дротами з надписом «Орбіта», підсилювач ТАИ-2141 ТХ-25-7606.0001-89, шкіряний чохол для резинового кийка, шкіряний чохол для наручників, картонна коробка з надписом «Модель електродвигуна розбірна «МЄР»з пристроєм з метала і пластика з інструкцією; за місцем мешкання оперуповноваженого СКР ОСОБА_9 була виявлена та вилучена сумка чорного кольору спортивного вигляду, що підтверджується рапортом в.о. начальника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_18 від 24.03.2010 року (а.с. 53-55).

На підставі встановлених під час розгляду справи по суті фактів, суд приходить до висновку, що Позивачем ОСОБА_2 було порушено вимоги вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію», Кодексу честі працівників ОВС.

Так, судом встановлено, що порушення норм Закону України «Про міліцію»полягало у недотриманні Позивачем ст.ст. 12,14, якими передбачений порядок та підстави застосування спецзасобів (до яких належать наручники) які, як вставлено судом, Позивач застосував 29.01.2010 року до ОСОБА_1 і ОСОБА_4 під час нанесення їм тілесних ушкоджень.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що про застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, а також про будь-які ушкодження або смерть, які спричинені особі внаслідок застосування працівником міліції заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, працівник міліції негайно та письмово доводить до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві.

Проте, судом встановлено, що жодного документу по факту застосування спецзасобів Позивач не склав. Крім того, Позивач взагалі не мав підстав для застосування наручників, що передбачені у ст. 14 Закону України «Про міліцію».

Так, ст. 14 Закону України «Про міліцію»встановлено, що працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби звязування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак у таких випадках:

1) для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров'ю;

2) для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку;

3) для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення;

4) для затримання і доставки в міліцію або інше службове приміщення осіб, які вчинили правопорушення, а також для конвоювання і тримання осіб, затриманих і підданих арешту, взятих під варту, якщо зазначені вище особи чинять опір працівникам міліції або якщо є підстави вважати, що вони можуть вчинити втечу чи завдати шкоди оточуючим або собі;

5) для припинення масового захоплення землі та інших дій, що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь, які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров'я людей;

6) для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов'язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю;

7) для звільнення заложників.

Згідно з ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV), службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України.

Приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоровя, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобовязаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обовязків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ визначено види дисциплінарних стягнень, а саме: на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

При цьому, поняття вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, законодавством не визначено. В кожному конкретному випадку відповідач як субєкт владних повноважень самостійно визначає, чи є конкретне діяння таким, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що Позивачем ОСОБА_2, а саме його діям, які виразилися у безконтрольності за діями підлеглих, безпідставному застосуванні сили та спецзасобів до запрошених до підрозділу громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_1 дійсно порушено вимоги вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст. 12, 14 Закону України «Про міліцію», Кодексу честі працівників ОВС, у звязку з чим, суд вважає, що дані дії були правомірно кваліфіковані відповідачами, як проступок, що дискредитує звання співробітника міліції.

Суд не приймає до уваги посилання Позивача на те, що на момент винесення наказу про звільнення відсутній був вирок суду, який би підтверджував факти протиправності його дій, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про міліцію»працівник міліції несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Як вже зазначалось, згідно з п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. Дана норма не передбачає звільнення середнього, старшого і вищого начальницького складу у звязку з порушенням відносно особи кримінальної справи.

Пунктом 67 зазначеного Положення, встановлено, що особи рядового і начальницького складу, засуджені за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду.

В даному випадку наказ про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України, прийнято на підставі п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Статтею 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України передбачено, що дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Таким чином, судом встановлено, що Позивач був звільнений на підставі п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та висновку по матеріалам службового розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності працівників СКР Роздільнянського РВ ГУМВС України, однак жодним чином не на підставі порушення відносно нього кримінальної справи.

Відповідно до вимог ст. 15 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, Відповідачем було враховано тяжкість скоєного проступку, обставини за яких його скоєно, попередню поведінку Позивача, ставлення Позивача до виконання службових обовязків, а також встановлена його несумісність з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, у звязку з чим суд вважає, що Відповідачем головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області наказ № 131 о/с від 26 березня 2010 року, яким капітана міліції ОСОБА_2 звільнено у запас Збройних Сил, за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо того, що він у період з 23.03.2010 року по 10.05.2010 року перебував у відпустці згідно з його власноручно написаним рапортом від 23.03.2010 року, так як зазначений рапорт не зареєстрований. Крім цього, судом встановлено, що наказ про надання чергової відпустки за 2010 рік начальнику СКР ОСОБА_2 Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області не видавався, у звязку з тим, що ОСОБА_2 рапорт на чергову відпустку подав 23.03.2010 року, а черговий наказ по особовому складу був виданий 31.03.2010 року, на той день ОСОБА_2 був звільнений з органів внутрішніх справ. Зазначені обставини підтверджуються довідкою щодо надання чергової відпустки за 2010 рік начальнику СКР ОСОБА_2 від 04.11.2010 року, яка видана заступником начальника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області з кадрового забезпечення підполковника міліції ОСОБА_19 (а.с. 80) та копією графіка чергових відпусток особового складу Роздільнянського РВ на 2010 рік (а.с. 75-78), з якого вбачається, що у 2010 році позивач не перебував у черговій відпустці та в графі № 65 напроти прізвища, імя та по батькові Позивача зазначено - «звільнено».

Крім того, суд не приймає до уваги доводи Позивача стосовно того, що він дізнався про своє звільнення в запас Збройних сил України лише 10 травня 2010 року, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 09 квітня 2010 року було отримано трудову книжку АВ № 727546 та військовий квиток ББ № 245046 в Роздільнянському райвідділі, про що свідчить відповідний запис в журналі видачі трудових книжок та військових квитків Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області та власноручний підпис Позивача про отримання зазначених документів (а.с. 137).

Окрім вищевикладеного, суд вважає необхідним зазначити, що з листів ГУМВС України в Одеській області від 06.04.2010 року № 9/1115 вбачається, що Позивачу було розяснено, що на підставі вимог чинного законодавства України, у тому числі нормативних актів МВС України, він має право прибути до ГУМВС України в Одеській області (м. Одеса, вул. Єврейська,12, каб. 352, тел. 779-41-72) для ознайомлення з дисциплінарним наказом ГУМВС України в Одеській області № 279 від 25.03.2010 року та висновком службового розслідування (а.с.121-123), у звязку з чим суд приходить до висновку, що Відповідачем були вжиті заходи щодо ознайомлення позивача з висновком службового розслідування та наказом про звільнення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ є законним, будь-яких порушень чинного законодавства не встановлено, у звязку з чим вимоги Позивача щодо поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачі надали суду належні докази в підтвердження правомірності та обгрунтованості винесення оскаржуваного Позивачем наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтовані та не відповідають чинному законодавству, а отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164, 167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ГУМВС України в Одеській області, Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 131 від 26 березня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України, поновлення на роботі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника сектору карного розшуку Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області з 26 березня 2010 року, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 березня 2010 року по час винесення рішення про поновлення на роботі відмовити у повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду виготовлений та підписаний суддею 28 січня 2011 року.

Суддя Л.М.Бойко

Повний текст постанови складений 28 січня 2011 року .

/