Справа № 2а-2713/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2011-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2011 р. Справа № 2a-2713/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості в сумі 33822,45 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в Тисменицькому районі звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу в сумі 32822,45 грн., мотивуючи тим, що відповідачем допущено заборгованість зі сплати орендної плати за земельну ділянку за 2010 рік та 2011 рік, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем плати за землю.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за земельну ділянку, що передано відповідачу в оренду, станом на 30.08.2011 року становить 33822,45 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача в доход бюджету заборгованість в сумі 33822,45 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечила, пояснила суду, що визначена податковим органом заборгованість зі сплати орендної плати за земельну ділянку, що передана відповідачу в оренду, в сумі 33822,45 грн., що виникла за 2010 та 2011 роки, не сплачена у звязку з недостатністю грошових коштів. Позов визнала в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що містить відомості щодо відповідача станом на 19.08.2011 року, відповідач ОСОБА_3 є приватним підприємців та відповідно до статті 15 Податкового кодексу України є платником податків, який перебуває на податковому обліку з 24.02.2005 року, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомості про наявні земельні ділянки, які є додатком до податкової декларації, у 2010 році Слобідською сільською радою передано відповідачу на умовах договору оренди земельну ділянку загальною площею 10.0000 га, грошова оцінка якої становить 26027,10 грн. (а.с. 12, 17).

03.08.2011 року відповідачем подано до податкового органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2010 рік, відповідно до якої річна сума оренди становить 27552,12 грн., тобто з урахування щомісячного розміру орендної плати в сумі 2296,01 грн. (а.с. 13-16).

29.03.2011 року відповідачем подано до ДПІ в Тисменицькому районі податкову декларацію з плати за землю за 2011 рік, згідно з якої орендна плати за земельну ділянку, якою користується відповідач, становить 26027,10 грн., щомісячна сплата оренди 2168,93 грн. (а.с. 8-11).

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідачем за період з 01.01.2010 року по 30.08.2011 року не сплачувалася в повному обсязі сума щомісячної орендної плати за земельну ділянку, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати щомісячних платежів орендної плати за землю в сумі 33822,45 грн., яка є недоїмкою, що підтверджується випискою з облікової картки платника податків (а.с. 26-28).

Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України «Про систему оподаткування» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин у 2010 році) визначені види податків і зборів (обовязкових платежів), що справляються на території України. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 9 вказаного Закону платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законом терміни.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 14 цього Закону плата (податок) за землю належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі).

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів визначені Законом України «Про плату за землю».

Згідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар (ст.5 цього Закону).

За приписами статті 14 наведеного Закону юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про плату за землю» підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

В силу статті 27 Закону України «Про плату за землю» контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Приписами частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Законом України від 02.12.2010 року № 2756-VI прийнятий Податковий кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2011 року. Даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Положеннями Податкового кодексу України, зокрема, пунктом 269.1 статті 296 встановлено, що платниками податку є, в тому числі, землекористувачі. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пп. 288.1 ст. 288 даного Кодексу).

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк плати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 Податкового Кодексу України (пп. 288.7 ст. 288 вказаного Кодексу).

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 вказаного Кодексу передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 Кодексу).

Пунктом 14.1.175 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Положеннями статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України).

Орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п. 95.4 ст.95 Кодексу).

Судом встановлено, що наявна заборгованість відповідача в загальній сумі 33822,45 грн. є податковим боргом, який виникла за період з 21.02.2010 року по 30.08.2011 року, що підтверджується, в тому числі, довідкою про стан розрахунків з бюджетом (а.с. 18).

Оскільки суду не надано відповідачем доказів сплати податкового боргу, суд вважає, що встановлений борг відповідача по орендній платі за землю в сумі 33822,45 грн. підлягає стягненню до бюджету в судовому порядку.

Крім цього, відповідно до частини 2 статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач скористався наданим йому правом визнання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення у звязку з визнанням адміністративного позову відповідачем ухвалюється якщо це не суперечить закону, а також не порушує чиї-небудь права, свободи та інтереси.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з розрахункових рахунків у банках, що обслуговують фізичну особу підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та за рахунок готівкових коштів, що належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід бюджету податковий борг в сумі 33822 (Тридцять три тисячі вісімсот двадцять дві гривні) 45 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 12.09.2011 року.