Справа № 11032/10/2070
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2010-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 жовтня 2010 р. № 2-а- 11032/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання Лишняк І.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Укрбуд-ПБК 21"
до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова
про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним ,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Укрбуд-ПБК 21»(далі - позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова (далі - відповідач), враховуючи уточнення до позовної заяви наданні від 30.09.2010 року вих.№21242, 20.10.2010 року №19, просить суд визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова при проведенні невиїзної документальної перевірки своєчасності подання податкових декларацій з податку на додану вартість; визнати протиправними дії щодо не визнання податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за червень 2010 року (від 20.07.2010 року вхід. №176629), за липень 2010 року (від 19.08.2010 року вхід.№92774), серпень 2010 року (від 20.09.2010 року вхід.№08348), податкової декларації з прибутку за перше півріччя 2010 року (від 06.08.2010 року вхід. №86841); визнати недійсним податкове повідомленнярішення від 02.09.2010 року №/0 про нарахування штрафних санкцій в розмірі 170,00 гривень; зобовязати визнати податкові декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року (від 20.07.2010 року вхід. №176629), за липень 2010 року (від 19.08.2010 року вхід. №92774), серпень (вхід. №08348 від 20.09.2010 року), податкову декларацію з прибутку за перше півріччя 2010 року (від 06.08.2010 року вхід. №86841) такими як податкова звітність.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що дії з невизнання декларацій здійсненні без законних підстав та не у передбачений законом спосіб.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, зазначаючи, що оскаржувані дії та рішення відповідають вимогам Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами від 21.12.2000 року за №2181-ІІІ з наступними змінами та доповненнями (далі за текстом Закон України №2181-ІІІ) та посилається на ОСОБА_3 ДПА України від 30 травня 1997 року №166 Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення і подання зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 року за №250/2054 з наступними змінами та доповненнями (далі - ОСОБА_3 №166). В своїх запереченнях відповідач зазначив, що спірне рішення прийняте колегіально робочою групою з метою адекватного реагування на нові ризики, позивач увійшов до доведеного листом ДПА України переліку підприємств високого ризику вигодоформуючих та вигодотранспортуючих субєктів господарювання, отже, невизнання податкової декларації відповідає приписам п.4.6 ОСОБА_3 ДПА України від 31.12.2008 року №827 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та компютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України (далі - ОСОБА_3 №827).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 20.07.2010 року позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2010 року (вхід. № 176629).

06.08.2010 року позивач подав податкову декларацію на прибуток за перше півріччя 2010 року (вхід. № 86841).

19.08.2010 року платник подав податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2010 року (вхід. № 92774).

20.09.2010 року позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2010 року (вхід. № 08348).

Факт отримання декларацій підтверджується відбитком печатки відповідача на деклараціях та не заперечується відповідачем.

Листом №17010/10/28317 від 21.07.2010 року відповідачем на адресу позивача повідомлено, що відповідно до ОСОБА_3 №827 та ОСОБА_3 №166 декларація з податку на додану вартість за червень 2010 року не визнана як податкова звітність та запропоновано надати нову податкову декларацію з наявністю обовязкових реквізитів.

Листами від 09.08.2010 року вих. №17010/10/28-317 та від 20.08.2010 року вих. №1797/10/28317 відповідачем на адресу позивача було повідомлено про те, що декларація з податку на прибуток за перше півріччя 2010 року та декларація з податку на додану вартість за липень 2010 року були заповнені з порушенням п.п.4.1.2.п.4.1. Закону України №2181-ІІІ, ОСОБА_3 №166, ОСОБА_3 №143 Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її складання зареєстрований в Міністерстві юстиції України 8 квітня 2003 року за №271/7592 з наступними змінами та доповненнями (далі ОСОБА_3 143), а самі декларації «не визнані як податкова звітність». В цих листах відповідач зазначає, що не всі рядки декларацій були заповненні, а саме: відсутність прокреслень у рядках, що не заповнюються через відсутність інформації та запропоновано подати вказані декларації з усуненими недоліками.

18.08.2010 року відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку своєчасності подання податкових декларацій з податку на додану вартість за червень 2010 року. За результатами вказаної перевірки, 02.09.2010 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення рішення №/0 від 02.09.2010 року, яким встановлено порушення абз. "а" пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України №2181-ІІІ та визначено суму податкового зобов'язання з штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170,00 грн.

31.08.2010 року позивачем було направлено запит до відповідача стосовно декларації з податку на додану вартість за липень 2010 року та декларації з прибутку за перше півріччя 2010 року з вимогою про надання розяснень, які саме рядки декларацій не було заповнено.

13.09.2010 року позивач отримав від відповідача відповідь на свій запит, де було зазначено, що в декларації за прибуток відсутні прокреслення в розділі «Пояснення (розкриття) окремих результатів фінансової господарської діяльності», а в декларації з податку на додану вартість за липень 2010 року відсутні прокреслення в полях «Додатки до рядків цієї декларації».

23.09.2010 року позивачем було отримано лист (вих. №20298/10/28-317, датований 21.09.2010 року) про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2010 року не визнана як податкова звітність у звязку з тим, що декларацію було заповнено всупереч вимогам Закону України №2181-ІІІ та ОСОБА_3 №166, а саме: у декларації відсутні прокреслення у рядках, що не заповнюються через відсутність інформації та запропоновано надати нову податкову декларацію з виправленими недоліками.

05.10.2010 року позивачем було отримано лист (вих. №21173/10/15-215, датований 30.09.2010 року) про запрошення позивача для проведення перевірки стосовно порушення строку надання декларації з податку на додану вартість за липень, серпень 2010 року та підписання акту перевірки.

Аналізуючи викладені вище обставини в іх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Повноваження податкових органів визначені Законом України Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 року за №509-XІІ з наступними змінами та доповненнями (надалі Закон України №509-XІІ), ст. 10 визначено функції державних податкових інспекцій у тому числі щодо забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження податків, платежів.

Закон України №2181-ІІІ є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Підпунктом 4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону України №2181-ІІІ на контролюючий орган покладений обовязок щодо прийняття податкових декларацій.

В розумінні п.п.2.1.4 п.2.1 ст.2 зазначеного Закону контролюючими органами стосовно податків та зборів (обовязкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів є податкові органи.

Таким чином, відповідач у справі орган владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції стосовно інших субєктів у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до п.1.11 ст.1 Закону України №2181-III податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків до контролюючою органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до частини 5 п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України №2181-III, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно з п. 4.1.2. вказаної норми Закону України №2181-III, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

За наведених норм Закону, податковий орган зобовязаний прийняти податкову декларацію без попередньої перевірки зазначених у ній показників та може не визнати податкову звітність як податкову декларацію виключно з підстав заповнення її всупереч правил, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, а саме: не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Отже, з вищенаведених правових норми суд дійшов висновку, що можливою підставою невизнання податкової звітності податковою декларацією є заповнення декларації всупереч встановленим правилам не у будь-якому випадку порушення цих правил, а лише за умови: не зазначення у декларації обовязкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою підприємства.

Суд встановив, що подані позивачем податкові декларації з прибутку підприємства за перше півріччя 2010 року, податку на додану вартість за червень, липень та серпень 2010 року містять всі обовязкові реквізити, підписані відповідними посадовими особами та скріплені печаткою платника податків, що підтверджується копіями зазначеної звітності, наданими позивачем та наданими для огляду у судовому засіданні оригіналами.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, про те, що позивачем не було здійснено прокреслень в рядках декларацій з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2010 року, які не заповнюються через відсутність інформації, а саме відсутність прокреслень в полі № 042, 043, 044.

Відповідно до п.3.2. розділу 3 ОСОБА_3 №166 встановлено, що податкова декларація має вступну частину, службові поля та чотири розділи податкової декларації з податку на додану вартість. Порядок заповнення декларації окремо за кожним розділом наводиться в розділі 5 цього Порядку. При цьому нормами вищезгаданого Порядку поля № 042, 043, 044, вступної частини декларацій, що містять загальну інформацію про юридичну особу не віднесено до рядків декларацій, що знаходяться в Розділах І ІІІ. У полях 042044 зазначаються: найменування платника ПДВ для підприємства та представництва нерезидента; прізвище, ім'я, по-батькові для фізичної особи; назва, дата і номер договору для спільної (сумісної) діяльності; ідентифікаційний код платника юридичної особи згідно з ЄДРПОУ; ідентифікаційний номер платника фізичної особи згідно з ДРФО; ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ платника представництва нерезидента, що не має статусу юридичної особи, або реєстраційний (обліковий) номер платника.

Твердження відповідача про порушення позивачем при заповненні декларацій (в полях 042044) не приймається судом, оскільки вказані поля заповнені відповідачем, відсутність прочерків в рядках 042-044 не є обовязковими реквізитами. Отже, вказані поля не повинні прокреслюватися позивачем.

Судом не беруться до уваги посилання відповідача на відсутність прочерків в графі «Додатки до рядків декларації»у звязку з тим, що вказані поля не є рядками декларацій.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що в декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року присутня дата подання, тому посилання відповідача у листі від 21.07.2010 року про відсутність дати подання не відповідає дійсності.

Крім того, суд дійшов висновку, що відсутність дати заповнення в декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року, за наявності дати її подання через канцелярію відповідача, не можна вважати порушенням Закону України №2181-ІІІ виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 пп.4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону України №2181-ІІІ «податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження».

Як випливає з наведеного, підставою для невизнання податкової декларації є заповнення з порушенням встановленого порядку та за наявності трьох наступних ознак: не зазначено обов'язкових реквізитів; не підписано відповідними посадовими особами; не скріплено печаткою платника податків.

Відповідно до п.1.6 Порядку «у декларації зазначаються усі передбачені в ній показники. Якщо будь-який рядок декларації не заповнюється через відсутність операції (суми), то такий рядок прокреслюється, крім випадків, прямо визначених у декларації». В той же час, графа «Пояснення (розкриття) окремих результатів фінансово-господарської діяльності на…»не належать до спеціальних полів та рядків, які мають прокреслюватися платником податків за відсутності інформації. Таким чином твердження відповідача щодо порушення позивачем ОСОБА_3 №143 є необгрунтованим.

Аналізуючи зміст частини третьої підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України №2181-III суд зауважує на тому, що відповідач має право, а не обов'язок не визнавати податкову декларацію. При цьому зазначене обумовлює обґрунтоване безстороннє, добросовісне та розсудливе рішення. Як випливає з зазначеного підпункту закону підставою для не визнання податкової декларації є наступні критерії: не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. Оцінюючи логічний ряд зазначених підстав, перелік яких є вичерпним, суд вважає, що зміст цих підстав визначає умови за яких здійснити належне оброблення декларації податковій службі є неможливим. При цьому така неможливість фактично має об'єктивний характер, як по суті (відсутність чисел, рядків та іншого, що унеможливлює фактичну обробку декларації по суті), так і за правосуб'єктним аспектом (юридичних наслідків) оформлення і подання платником податків відповідної декларації.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на ОСОБА_3 №827, який не є нормативно правовим актом в розумінні закону та не може встановлювати, змінювати чи припиняти норми права. Державна реєстрація ОСОБА_3 №827 згідно Методичних рекомендацій відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92 року №731, не здійснена.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд вважає дії відповідача щодо невизнання декларацій з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2010 року, податкової декларації з прибутку за перше півріччя 2010 року є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам Закону України №2181-ІІІ, ОСОБА_3 №166, ОСОБА_3 №143.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 Закону України №509-XІІ податкові органи мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі.

Виходячи з аналізу наведеної норми невиїзна документальна перевірка проводиться на підставі поданих декларацій. Таким чином, невиїзна документальна перевірка не може проводитися з підстав того, що податкова декларація не подана. В той же час, в запрошенні до позивача та в акті перевірки відповідач вказує, що податкову декларацію з ПДВ за червень 2010 року позивачем не було подано. Вказані відомості, які містяться в листі відповідача від 02.08.2010 року та в акті перевірки від 18.08.2010 року, не заперечуються відповідачем. Отже, відповідачем було проведено перевірку на підставі податкових декларацій, які на його думку не було подано.

Таким чином, податкова перевірка була проведена безпідставно, що стало причиною прийняття неправомірного податкового повідомлення рішення про нарахування штрафних санкцій в розмірі 170,00 гривень.

Щодо визнання недійсними податкового повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі міста Харкова від 02.09.2010 року №/0 суд вважає, що податкові декларації були подані вчасно та відповідно до вимог чинного законодавства України, що відповідачем не оспорюється, невизнання податковим органом декларацій потягло застосування до позивача штрафних санкцій, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки дії, щодо невизнання декларацій, не відповідають вимогам законодавства України, що встановлено судом, то рішення за результатами та на підставі таких дій підлягають скасуванню.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач не дотримався вимог чинного законодавства України щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України №2181-ІІІ, а тому дії відповідача є неправомірними.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Отже, суд присуджує позивачу всі здійснені документально підтверджені судові витрати в розмірі 13,60 грн.

Керуючись ст.ст. 8-14, 71, 94, 159, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Укрбуд-ПБК 21" до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова про визнання протиправними дій при проведенні невиїзної документальної перевірки своєчасності подання податкових декларацій з податку на додану вартість, визнання протиправними дій щодо невизнання податкових декларацій з податку на додану вартість за червень 2010 року (від 20.07.2010 року вхід.№176629), за липень 2010 року (від 19.08.2010 року вхід.№92774), за серпень 2010 року (вхід. №08348 від 20.09.2010 року), податкової декларації з прибутку за перше півріччя 2010 року (від 06.08.2010 року вхід.№86841), визнання недійсним податкового повідомлення рішення від 02.09.2010 року №/0 про нарахування штрафних санкцій в розмірі 170,00 гривень, зобовязання визнати податкові декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року (від 20.07.2010 року вхід.№176629), за липень 2010 року (від 19.08.2010 року вхід.№92774), за серпень 2010 року (вхід. №08348 від 20.09.2010 року), податкову декларацію з прибутку за перше півріччя 2010 року (від 06.08.2010 року вхід.№86841) такими як податкова звітність - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова при проведенні невиїзної документальної перевірки своєчасності подання податкових декларацій з податку на додану вартість Приватного підприємства "Укрбуд-ПБК 21".

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова щодо невизнання податкових декларацій Приватного підприємства "Укрбуд-ПБК 21" з податку на додану вартість за червень 2010 року (від 20.07.2010 року вхід.№176629), за липень 2010 року (від 19.08.2010 року вхід.№92774), за серпень 2010 року (вхід. №08348 від 20.09.2010 року), податкової декларації з прибутку за перше півріччя 2010 року (від 06.08.2010 року вхід.№86841).

Визнати недійсним податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова від 02.09.2010 року №/0 про нарахування штрафних санкцій Приватному підприємству "Укрбуд-ПБК 21"в розмірі 170,00 гривень.

Зобовязати Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Харкова визнати податкові декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року (від 20.07.2010 року вхід.№176629), за липень 2010 року (від 19.08.2010 року вхід.№92774), за серпень 2010 року (вхід. №08348 від 20.09.2010 року), податкову декларацію з прибутку за перше півріччя 2010 року (від 06.08.2010 року вхід.№86841) такими як податкова звітність.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Укрбуд-ПБК 21" витрати зі сплати судового збору у розмірі 13.60 (тринадцять грн. 60 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 25.10.2010 року.

Суддя Біленський О.О.