Справа № 2а-5219/10/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

17:40

18.11.2010 р. Справа № 2а-5219/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельника О. М. при секретарі судового засідання Меленчук М.Ю. розглянувши адміністративну справу

за позовомСуб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (11),Миколаїв,54002

до1. Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв,54036 2. Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва, вул. Г.Петрової, 2-А,Миколаїв,54029

проскасування рішення від 19.07.2010 № НОМЕР_1,
За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №1166, від 10.08.10 р.;

від 1-го відповідача: ОСОБА_3, дов. № 1836/9/10-00, від 07.01.10 р.;

від 2-го відповідача: ОСОБА_3, дов. №7623/7/10112, від 03.08.10 р.;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області (далі: відповідач 1), Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва (далі: відповідач 2 про скасування рішення від 19.07.2010 року №.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що порушення п.12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не допускав, оскільки законодавством України не встановлено обов'язку здійснювати такий облік фізичних осіб - підприємців, доказів невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів зазначених у денному звіті РРО відповідачем здобуто не було, факт порушення не доведено, оскільки не враховано режим роботи торгівельного об'єкту.

Представник Відповідача1 та відповідача 2 заперечив проти задоволення позову з огляду на правомірність встановлення фактів порушень, та відповідності спірного рішення нормам чинного законодавства України.

Вивчивши доводи позову та заперечень на позов, заслухавши думку сторін, всебічно, повно та обєктивно зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд встановив наступне.

05 липня 2010 року посадовими особами ДПА у Миколаївській області головним держподатревізором - інспектором Бондар І.І. та головним держподатревізор-інспектором ОСОБА_4 було проведено планову виїзну перевірку магазину - кафетерію, де фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 здійснюється господарська діяльність.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами ДПА у Миколаївській області було складено акт, в якому було встановлено порушення нібито допущені ФОП ОСОБА_1, які полягали у наступному: не проведення розрахункової операції через РРО на загальну суму 50,75 грн.; незабезпечення зберігання фіскального звітного чеку у КОРО; неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання у встановленому законом порядку у розмірі 17529,90 грн.; невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО в розмірі 31,75 грн.

19 липня 2010 року, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, на підставі висновків акту перевірки було складено рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, яким ФОП ОСОБА_1 було визначено суму штрафних санкцій в розмірі 35808,30 грн. (порушення п.1,2,9,12,13 статті 3 Закону України №265/95-ВР).

Суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не сприймає аргументи позивача про незаконність проведення перевірки виходячи з наступного.

Постанова Кабінету Міністрів України Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року суперечить Законам України Про державну податкову службу в Україні та Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, в частині повноважень органів податкової служби на проведення перевірок та накладання штрафних санкцій.

За таких обставин, відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Стаття 11 Закону України Про державну податкову службу в Україні серед повноважень податкової служби окремо розрізняє повноваження щодо перевірок, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (п.1 ст.11), та контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку; наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону (п.2 ст.11).

Відповідно до ст.ст.8, 9, 10 Закону України Про державну податкову службу в Україні перевірка правильності нарахування і сплати податків і зборів та контроль за порядком проведення готівкових розрахунків, також віднесені до різних функцій податкових органів.

Стаття 11-1 Закону України Про державну податкову службу в Україні стосується перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), а тому обмеження, встановлені в цій статті стосуються лише саме цих перевірок.

Відповідно до п.2 ст. 11 Закону України №509-ХП „Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції га у порядку, встановленому Законами України, мають право, здійснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Згідно ст.11-2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990р. №510-ХП посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України.

Згідно зі ст.15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" контроль за дотриманням порядку проведення розрахунків суб'єктами підприємницької діяльності здійснюється податковими органами шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до законодавства України. 09.10.09 р. проведена планова перевірка ПП ОСОБА_5 з питань дотримання вимог Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Обовязку податкового органу попередньо попереджати субєкта підприємницької діяльності про проведення перевірки щодо порядку проведення готівкових розрахунків, обігу готівки, та наявності торгових патентів та ліцензій, не передбачено ні Законом України Про державну податкову службу в Україні, ні Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Таким чином ч.2 ст. 16 Закону України „ Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" стосується планових перевірок фінансово-господарської діяльності платника податків

На підставі п. 3.1 п. 3 Наказу ДПА України від 27.05.2008 р. №355 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків", планові перевірки проводяться за окремими планами органами державної податкової служби, при цьому план формується та затверджується щомісячно.

Таким чином, відповідно до зазначеного вище, з метою контролю за порядком дотримання розрахунків ФОП ОСОБА_1 відповідно до направлень на проведення такої перевірки та за окремим планом - графіком фахівцями ДПА у Миколаївській області було проведено планову перевірку, тому дії ревізорів щодо проведення перевірки позивача були правомірними.

Щодо порушення позивачем вимог п.1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР від 06.07.1995 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" судом встановлено.

Відповідно до статті 3 Закону №265/95-ВР від 06.07.1995 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зі змінами та доповненнями суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій або у випадках, передбачених цим законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1); видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції (пункт 2).

Перевіркою, проведеною фахівцями ДПА у Миколаївській області (акт від 05.07.2010 № 0373/14/00/23/НОМЕР_2), встановлено, що ОСОБА_1 допущено порушення норм Закону №265/95-ВР, а саме: при продажу 1 пляшки горілки „Неміров на березових бруньках" 0,5 л., пива „Бірмікс" 0,5 л., 1 пачки сигарет „ЬМ", 1 пачки сигарет „Монте Карло" та 1 пачки сигарет „Бонд" розрахункові операції проводились без використання РРО, відповідна розрахункова квитанція не виписана та не видана на повну суму покупки (50грн. 75коп.).

Судом встановлено, що перед початком перевірки посадовими особами ДПА у Миколаївській області на свій розсуд було ініційовано придбання товару (на загальну суму 50,75 грн.) з метою контролю за готівковими розрахунками. Після придбання товару ними були пред'явлені посвідчення та направлення на перевірку. Встановлене до моменту перевірки порушення п. 1, 2 ст. З Закону №265/95-ВР було враховано до акту перевірки та як результат також було застосовано штрафні санкції.

Факт наявності даного порушення не був спростований позивачем в ході судового розгляду справи, його доводи стосувались лише протиправності дій контролерів-ревізорів при проведенні перевірки, однак судом надано оцінку даним діям та визнано їх правомірними.

Щодо встановлення в акті перевірки порушень п.9,13 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суд зазначає наступне.

унктом 9 статті 3 Закону "Про РРО" передбачено обов'язок щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідальність передбачена п.4 ст.17 Закону Про РРО, так в разі незабезпечення зберігання в КОРО фіскального звітного чеку до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20*17*1=340,00грн.).

Акт перевірки позивачем підписано особисто без зауважень, пояснення до акту перевірки надані позивачем стосуються лише порушення порядку ведення обліку товарів.

Жодних доводів щодо заперечення порушення п.9 ст.3 Закону „Про РРО" позивачем ні в позовній заяві ні під час судового засідання не наведено, єдиною підставою не визнання порушення сторона позивача вважає протиправність перевірки в цілому. Правомірність перевірки судом було підтверджено.

Таким чином, позивачем не доведено відсутність порушення п.9 ст.3 Закону „Про РРО", тому фінансова санкція передбачена п.4 ст.17 Закону Про РРО(20*17*1=340,00грн.) застосована рішенням від 19.07.2010 року №-правомірно і в цій частині рішення скасуванню не підлягає.

Крім того, в акті перевірки також було встановлено порушення норм п. 13 ст. 3 Закону України "Про РРО" №265, згідно якої: суб'єкти підприємницької діяльності, мають здійснювати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, (ст. 22 ЗУ № 265).

Як встановлено судом, в акті зафіксовано порушення обліку готівки, а саме встановлено невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО на суму 30,95 грн.

Позивач в судовому засіданні не спростовував наявність даного порушення, на обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині наполягав лише на тому, що перевірка є протиправною. Правомірність перевірки судом було підтверджено.

Так, судом встановлено правомірність застосування фінансової санкції передбаченої ст.22 Закону Про РРО(30,95*5=154,75грн.) рішенням від 19.07.2010 року № і в цій частині рішення скасуванню не підлягає.

Щодо правомірності застосування фінансової санкції передбаченої ст.21 Закону Про РРО (17529,9*2=35059,8 грн.) рішенням від 19.07.2010 року № судом встановлено.

Відповідно до п. 12 ст. З ЗУ №265, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів. За порушення вищевказаної норми ЗУ № 265 встановлено відповідальність: у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 20 ЗУ № 265).

Так, п.12 ч.1 ст.3 Закону є відсильною нормою, і може застосовуватися лише при наявності інших правових норм, які передбачають такий порядок ведення обліку товарних запасів.

Обовязок щодо внесення записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян - суб'єктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886.

Але враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, та він може носити лише рекомендаційний характер.

Посилання відповідача на те, що відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення обліку товарних запасів, суд також вважає безпідставним, оскільки дія Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні розповсюджується лише на юридичних осіб, їх філіали та представництва і не стосується фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, жодним нормативно-правовим актом не зобовязано фізичну особу-підприємця платника податку обліковувати накладні та інші первинні документи.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР не можуть бути застосовані до фізичних осіб-підприємців, оскільки законодавством не передбачено їх обовязку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, і, відповідно нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР у розмірі передбаченому ст.21 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_1 в сумі 35059,80грн. (17529,9грн.*2) за порушення вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону про РРО, відповідальність за яке передбачена ст.22 Закону про РРО, тому в цій частині рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.07.2010 року № -є не правомірним і підлягає скасуванню.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.07.2010 року № до ФОП ОСОБА_1 на суму 35059,80грн.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва № від 19.07.2010 року в частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій на суму 35059 грн. 80 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.М. Мельник