Справа № 826/12375/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2015 року № 826/12375/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ПАТ "Укрсоцбанк"
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання повернути виконавчий напис №2063 вчинений 06.06.2011 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Позов обґрунтовано тим, що квартира, на яку звертається стягнення за виконавчим написом №2063 вчинений 06.06.2011 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України".

Відповідач письмових пояснень по суті спору суду не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибув, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріуса.

Згідно ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постановою від 24.04.2015 відкрито виконавче провадження №47346044 з примусового виконання виконавчого напису №2063 виданого 06.06.2011 про звернення стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 19.02.2007, відповідно до якого останній є майновим поручителем за зобов'язаннями громадянина ОСОБА_2 за договором кредиту від 19.02.2007 №028/25-57.

Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання наступне нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору кредиту від 19.02.2007 №028/25-57 укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк та ОСОБА_2 кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 50 000 доларів США. Кредит надається позичальнику на споживчі цілі.

Отже, згадувана квартира є предметом іпотеки як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті.

Згідно п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення (виконавчі написи) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягають виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що згадувана квартира використовується позивачем як місце постійного проживання (відсутнє інше житлове майно), загальна площа квартири не перевищує 140 кв м.

В матеріалах справи відсутня згода позивача (власника квартири) на відчуження зазначеної квартири.

З системного аналізу викладеного вбачається, що згадувана квартира підпадає під дію мораторію встановленого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно ч. 2, 4 ст. 47 Закону про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

При цьому при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника.

Враховуючи, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» встановлено заборону на звернення стягнення на квартиру позивача, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, проте в порушення вказаної норми Закону державним виконавцем не повернуто виконавчий документ стягувачу. З огляду на викладене, суд вбачає наявними підстави для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо повернення ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчого напису №2063 виданий 06.06.2011 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщенко В.С. та, як наслідок зобов'язання відповідача прийняти рішення про повернення ПАТ «Укрсоцбанк» згадуваного виконавчого напису.

У відповідності до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо повернення ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчого напису №2063 виданого 06.06.2011 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщенко В.С.

3. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві прийняти рішення про повернення ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчого напису №2063 виданого 06.06.2011 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщенко В.С.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда