Справа № 2а-1870/723/12
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/723/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., суддів - Прилипчука О.А., Гелети С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1М.) 03 листопада 2006 року звернулася до суду з позовною заявою до Міністерства фінансів України (далі відповідач), Міністерства юстиції України (далі - 2-й відповідач), Державного казначейства України (далі - 3-й відповідач), Державної судової адміністрації України (далі 4-й відповідач) про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2004-2006 роки у розмірі 12210,00грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з 29.04.2004р. перебуває на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області. За 2004-2006рр. вона не отримувала службове обмундирування або грошову компенсацію його вартості. А тому, посилаючись на ст. 130 Конституції України, ст. ст. 49,119-122 Закону України «Про судоустрій України», Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.04.1994 року №16/5, просить стягнути з відповідачів грошову компенсацію за невидане службове обмундирування у розмірі 12210,00грн.

Ухвалою суду від 21.02.2012року було допущено заміну відповідача - Державного казначейства України його правонаступником - Державною казначейською службою України (а.с.46).

Ухвалою суду від 13.03.2012року було залишено без розгляду позовні вимоги позивачки в частині стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2004р. (а.с.68).

Відповідач, Міністерство фінансів України проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. В письмовому запереченні зазначив (а.с.48-50), що право на отримання грошової компенсації за невидане службове обмундирування у Законі України «Про статус суддів» та в інших законах України не передбачено. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 04.09.2003р. №1393 визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 19.03.1994р. за №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України», а тому вважає, що законні підстави забезпечувати службовим обмундируванням (крім мантії та суддівського нагрудного знаку) суддів судів загальною юрисдикції України з 2000-2007р. відсутні. Також наголошує, що наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України» від 22.04.1994р. за №16/5 також втратив чинність згідно наказу Міністерства юстиції України від 13.03.2003р. за №19/5. Видатки, передбачені у Державному бюджеті України на 2003-2007роки, на оплату праці суддів були фактично здійснені Державним казначейством України на 100% від плану. Відмічає, що з 01.01.2003 року головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка здійснює матеріальне та соціальне забезпечення суддів та несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Відповідач наголошує, що в позові не зазначено підстав звернення з вимогами до Міністерства фінансів України, також не наведено фактів та не надано доказів порушення прав позивача на отримання заробітної плати саме Міністерством фінансів України, а тому вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Просив в задоволенні позовних вимог до Міністерства фінансів України відмовити повністю (а.с.48-50).

2-й відповідач, Міністерство юстиції України проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. В письмовому запереченні (а.с.64-65) з посиланням на Бюджетний кодекс України, ст. 44 Закону України «Про статус суддів» зазначив, що виплата грошової компенсації за невикористане службове обмундирування в період до 2003 року повинна була передбачатись Міністерством фінансів України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України», а починаючи з 2003 року - Державною судовою адміністрацією України. При цьому Міністерство юстиції України зазначає, що його дії не суперечили нормам діючого законодавства, а тому просив відмовити в задоволенні позову (а.с.64-65).

3-й відповідач Державна казначейська служба України та 4-й відповідач - Державна судова адміністрація України заперечуючи проти позову відмічали, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби розмір і цільове спрямування цих видатків. Кошти бюджету, які отримують фізичні особи та юридичні особи, що не мають статусу бюджетної установи надаються їм лише через розпорядника бюджетних коштів в даному випадку через Державну судову адміністрацію України. При цьому розподіл коштів за напрямками видатків Державна судова адміністрація України як головний розпорядник коштів здійснює самостійно. При цьому, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а у зазначений період Державним бюджетом не було передбачено асигнувань на компенсацію вартості невикористаного службового обмундирування. В той же час відмічали, що Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.04.1994 року №16/5 втратив чинність згідно наказу Міністерства юстиції України від 13.03.2003р. за №19/5, також втратила чинність і постанова Кабінету Міністрів України від 19.03.1994р. за №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України». Тому вважали, що жодні підстави для задоволення позову відсутні. Просили відмовити у задоволенні позову (а.с.22,56-58).

В судове засідання, позивачка, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.55) не зявилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати у її відсутності (а.с.63).

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, просили справу розглядати у їх відсутності (а.с.22,50,58,65).

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які приймають участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст.ст. 12, 41 КАС України не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 29.04.2004 року працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Вказані обставини підтверджуються змістом позовної заяви, довідкою (а.с.9а).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Відповідно до вимог частини дванадцятої статті 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції, що була чинною до внесення змін законом №1459-ІІІ від 17.02.2000р. (до 11 березня 2000 року), судді забезпечувалися безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначалися Урядом України.

На виконання вказаних вимог Закону, Кабінетом Міністрів України було затверджено постанову від 19 березня 1994 року №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України».

Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 1994 року № 16/5 було затверджено Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України. При цьому пунктом 2.10 вказаного Положення дійсно було передбачено, що за одяг, який не виданий, згідно з нормами забезпечення з причин незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного одягу і згідно із нормами зараховується у термін його носіння. Для оформлення компенсаційних виплат подається заява судді на ім'я голови Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного (міського) суду, арбітражного суду, Міністра юстиції Республіки Крим, начальника управління юстиції.

Виплата грошової компенсації проводилася бухгалтеріями Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного, Київського, Севастопольського міського суду, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя, Міністерства юстиції Республіки Крим, управлінь юстиції обласних, Київського, Севастопольського міських держадміністрацій.

В той же час 11 березня 2000 року набрав чинності Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ, пунктом 1 статті 1 якого перше речення частини 12 статті 44 Закону України «Про статус суддів» (судді забезпечуються безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України) - виключено.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 пункт 1 статті 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» визнано неконституційними.

Разом з тим, 13 березня 2003 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №19/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказ Мін'юсту України від 22 квітня 1994 року №16/5», а з 04 вересня 2003 року постанова Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України» втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04 вересня 2003 року №1393 «Про норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції».

Отже, забезпечення службовим обмундируванням суддів або виплата грошової компенсація за невикористане службове обмундирування були передбачені законодавством у період з 1996 року по 11 березня 2000 року та з 20 березня 2002 року по 13 березня 2003 року. При цьому як вбачається з матеріалів справи (а.с.9а), позивачка працює на посаді судді з 29.04.2004р. та просить стягнути грошову компенсацію за невидане службове обмундирування саме за 2005-2006 роки, тобто за період часу, в якому така компенсація чинним законодавством не передбачалась.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги, що у 2005-2006 роках, жодним законом чи іншим нормативно-правовим актом не передбачалося забезпечення суддів службовим обмундируванням, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2005-2006 роки.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2005-2006 роки відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) І.Г. Шевченко

Судді (підпис) О.А.Прилипчук

(підпис) ОСОБА_2

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко