Справа № 2а-1870/7672/11
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2011-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2011 р. Справа № 2a-1870/7672/11

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Сахно М.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фламінго плюс" до ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фламінго плюс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Фламінго плюс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 митниці №36 від 7 вересня 2011 року та №40 від 19 жовтня 2011 року.

Свої вимоги мотивує тим, що при тимчасовому ввезенні (вивезенні) митний орган надає дозвіл на переміщення даних товарів через кордон України. А отже він повинен був правильно ідентифікувати даний товар і винести рішення про те чи можливе ввезення (вивезення) даних товарів з використанням податкової пільги. Приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України в режимі тимчасового ввезення (вивезення), ОСОБА_1 митниця погоджувалась з відомостями щодо звільнення від сплати податку на додану вартість, зазначеної імпортером, а тому, вважає позивач, не мала правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про нарахування податкових зобовязань і штрафних санкцій, у звязку з помилковим визначенням пільги з податку на додану вартість.

Вважав висновки зроблені відповідачем в акті перевірки щодо визначення мішків паперових такими, що не можуть бути придатні для повторного використання, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Також вважав безпідставне застосування податковим органом приписів Податкового кодексу України при нарахуванні позивачу штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечував та надав письмові заперечення проти позову (т.1, а.с.23-36, 188-194). Обґрунтовував свою позицію тим, що мішки паперові ввезені за вантажними митними деклараціями (далі - ВМД) №№: 805000003/2009/000045 від 30.01.2009р., №805000003/2009/000257 від 06.05.2009р., № 805000001/2009/010273 від 03.12.2009р., №805000001/2009/010805 від 17.12.2009р. в режимі ІМ 31, не можуть бути використані повторно, так як вони є упаковкою (тарою), в якій вугілля деревне реалізується остаточно тому чи іншому споживачеві і в зворотному напрямку для повторного використання не повертаються. Тому вважають, що відносно товарів «мішки паперові для пакування деревного вугілля, які використовуються в побуті (гриль, камін, барбекю тощо)», що ввезені на митну територію України за вищевказаними ВМД не може бути застосовано режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість. Тому відповідач вважав, що позивач безпідставно скористався пільгою в оподаткуванні податком на додану вартість товару «мішки паперові, призначені для пакування деревного вугілля», що призвело до несплати митних платежів при митному оформленні товару у розмірі 73 838,05 грн.

Додатково зазначив, що статтею 67 Конституції України закріплено безумовний обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом. Підставою припинення податкового обов'язку є лише його повне виконання (стаття 37 Податкового кодексу України). У звязку з цим, ОСОБА_1 митниця, вважає, що вона при нарахуванні основних платежів та штрафних санкцій, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України, а тому підстави для скасування зазначених податкових повідомлень відсутні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у запереченнях та додаткових поясненнях (т.1, а.с.23-36, 188-194), просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2007року, 20.01.2009р., 01.10.2009р. між ТОВ «Фламінго плюс» (продавець) та фірмами «Energoprofil Sp/ Z о.о», фірмою «ACHTEL Sp/ Z o.o» (м. Rzeszow, Польща, покупець), були укладені зовнішньоекономічні контракти щодо поставки вугілля деревного легких порід в тому числі в паперових мішках, що надаються покупцем та підлягають поверненню покупцеві. (т.1,а.с.55-60,63-67,70-71).

На виконання умов зовнішньоекономічних контрактів позивачем було здійснено митне оформлення товару «мішки паперові для пакування деревного вугілля, які використовуються у побуті (гриль, камін, барбекю, тощо)» (код згідно з УКТЗЕД 481940) з умовним повним звільненням від оподаткування, який ввезено позивачем за наступними ВМД в режимі ІМ 31 (тимчасове ввезення) на умовах поставки DDU - м. Лебедин:

- ВМД 805000003/2009/000045 від 30.01.2009р. (т.1, а.с.68-69);

- ВМД 805000003/2009/000257 від 06.05.2009р. (т.1, а.с.61-62);

- ВМД 805000001/2009/010273 від 03.12.2009р. (т.1, а.с.73-74);

- ВМД 805000001/2009/010805 від 17.12.2009р. (т.1, а.с.72).

Відповідно до положень підпункту 41.1.2. пункту 41.1 статті 41.1. Податкового кодексу України, контролюючими органами є митні органи - щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Згідно зі статтею 41 Митного кодексу України, однією з форм митного контролю є перевірка митними органами системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, які відповідно до законів справляються при переміщенні товарів через митний кордон України.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України, незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Згідно п.3 Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.11 р. №71, перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення податкового законодавства за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від субєктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з Інтернету, наукової літератури, висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів тощо.

Керуючись пунктом 4 Порядку проведення митними органами на підприємствах перевірок системи звітності та обліку товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004р. № 1730, наказом ОСОБА_1 митниці від 19.07.2011 №400 «Про проведення позапланової перевірки фінансово - господарської діяльності суб'єкта ЗЕД» (т.1, а.с.37-38) відповідачем у період з 26.07.2011р. по 08.08.2011р. було проведено позапланову документальну виїзну перевірку стану дотримання позивачем законодавства України з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.09.2008р. по 01.07.2011р.

В ході перевірки, результати якої зафіксовані в акті від 08.08.2011р. за №0012/1/80500000/НОМЕР_1 (т.1, а.с.4-14), було встановлено порушення ТОВ «Фламінго плюс» вимог Закону України «Про податок на додану вартість» (тут і далі - чинного на момент пропуску товарів через митний кордон України) в частині визначення бази оподаткування податку на додану вартість для товарів, які ввозяться (пересилаються) на митну територію України, що розраховується відповідно до вимог пункту 4.3 закону та пункту 2.1 «б» Порядку справляння податку на додану вартість під час митного оформлення товарів, імпортованих на митну територію України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.09.2006р. за №821, в результаті чого занижено податкове зобовязання по сплаті податку на додану вартість на суму 73838,05грн.

За результатами перевірки відносно позивача ОСОБА_1 митницею було винесено податкове повідомлення-рішення №36 від 07.09.2011р., яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в загальному розмірі 92297грн.56коп., в тому числі основного платежу 73838грн. 05коп. та 18459грн. 51коп. штрафних санкцій (т.1, а.с.16).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Фламінго плюс» оскаржив його до Державної митної служби України. Однак, рішенням Державної митної служби України від 18.10.2011р. за №11.1/2-15.1/14378 (т.1, а.с.53-54), вказане податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, проте встановлено помилку при нарахуванні штрафних санкцій.

За результатами оскарження ОСОБА_1 митницею відносно позивача винесено податкове повідомлення-рішення №40 від 19.10.2011р., яким ТОВ «Фламінго плюс» визначено суму податкового зобовязання (штрафні санкції) за платежем «податок на додану вартість», в загальному розмірі 73838,05грн. (т.1,а.с.15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач відмічає, що ТОВ «Фламінго плюс» правомірно за вищевказаними ВМД товар «мішки паперові» задекларувало як такий, на який нараховується ставка ввізного мита у розмірі 0% з умовним повним звільненням від оподаткування на підставі статті 204 Митного кодексу України.

Однак, суд не може погодитись з такими твердженнями позивача.

Згідно пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 5.17 статті 5 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що звільняються від оподаткування операції з тимчасового ввезення на митну територію України та подальшого вивезення з митної території України (а також з ввезення на митну територію України раніше вивезеного з митної території України) товарів за переліком, визначеним статтею 206 Митного кодексу України.

Згідно ст. 206 Митного кодексу України відмічено, що дозвіл на тимчасове ввезення на митну територію України (тимчасове вивезення за межі митної території України) під зобов'язання про зворотне вивезення допускається зокрема щодо: контейнерів, піддонів, упаковки, а також будь-яких інших товарів, що ввозяться (вивозяться) у зв'язку з якою-небудь комерційною операцією, але ввезення яких саме по собі не є комерційною операцією.

Відповідно до ст. 204 Митного кодексу України тимчасове ввезення - митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Разом з тим, варто відмітити, що паперові мішки, митне оформлення яких здійснювалось в режимі тимчасового ввезення за ВМД №805000003/2009/000045 від 30.01.2009р., ВМД №805000003/2009/000257 від 06.05.2009р., ВМД №805000001/2009/010273 від 03.12.2009р., ВМД №805000001/2009/010805 від 17.12.2009р., ввезено позивачем на митну територію України пустими і відкритими (т.1, 61-62,68-69,72-74), а вивезені - наповненими деревним вугіллям у заклеєному стані остаточно до кінцевих споживачів-контрагентів, та не повернені на митну територію України, що підтверджується в тому числі поясненнями представника позивача, а також копіями ВМД, наданими ТОВ «Фламінго плюс» (т.1, а.с.100-179).

При цьому чинні міжнародні договори, згоду на обовязковість яких надано Верховною ОСОБА_3, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Пунктом а) статті 1 «Конвенції про тимчасове ввезення» від 26.06.1990року (дата набуття чинності для України 22.09.2004р.), термін «тимчасове ввезення» означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби), мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Як статтею 206 Митного кодексу України, зазначеної вище, так і Додатками В.1. В.9, С і D Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.90р., також визначені товари, щодо яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування та умови надання такого дозволу. Так, згідно глав 1,2 Додатку В.3 вказаної Конвенції, для цілей цього додатку термін (b) "упаковка" означає: усі вироби та матеріали, які служать або призначені служити у тому стані, в якому вони ввозяться, для упаковування, захисту, розміщення і кріплення або розділення товарів, за винятком пакувальних матеріалів, таких як солома, папір, скловолокно, стружка тощо, у разі, якщо товари ввозяться навалом. Виключаються також контейнери і піддони, які визначені відповідно у пунктах c і d цієї статті. Правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції користуються такі товари, ввезені в рамках торгової операції, зокрема (a) упаковки, ввезені наповненими з метою реекспорту порожніми або наповненими, або ввезені порожніми з метою реекспорту наповненими. При цьому суд відмічає, що згідно ст. 197 Митного кодексу України, товари, що походять з інших країн, можуть вивозитися за межі митної території України у режимі реекспорту, якщо: товари, що реекспортуються, перебувають у тому ж стані, в якому вони перебували на момент ввезення на митну територію України, крім змін внаслідок природного зношення або втрат за нормальних умов транспортування та зберігання.

У розділі 1 «Тимчасовий ввіз» спеціального додатка G Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, укладеної 18 травня 1973 року у місті Кіото (набрала чинності для України 15.09.2011р.) визначено, що дозвіл на тимчасовий ввіз з повним умовним звільненням від мита та податків повинен надаватися стосовно товарів, передбачених перерахованими у додатках до Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбульська Конвенція) від 26 червня 1990 року, в тому числі: 3) «Контейнери, піддони, упаковки, зразки та інші товари, що ввозяться в рамках торгової операції", згадані в додатку B.3».

В свою чергу згідно пункту 2 Порядку збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 02.10.01р. №224, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2001 року за № 866/6057:

- упаковка - технічний засіб чи комплекс засобів з розміщеним у ньому товаром, який забезпечує захист товару від пошкоджень та втрат у процесі транспортування, зберігання та продажу, а довкілля - від забруднень;

- тара - основний елемент упаковки, що є виробом для розміщення товару;

- використана тара (упаковка) - тара (упаковка), яка була застосована для пакування, транспортування продукції, що повністю або частково втратила свої первісні якості і не підлягає подальшому використанню за своїм прямим призначенням;

- зворотна тара - тара багаторазового використання, що належить до вторинних матеріальних ресурсів і підлягає повторному використанню.

Приймаючи до уваги викладене, на переконання суду, паперові мішки для деревного вугілля, не можуть бути віднесені до зворотної тари, оскільки не є тарою багаторазового використання і не підлягають повторному використанню, що підтверджується технічними документами, що регламентують виробництво вугілля деревного, упаковку, маркування, транспортування та зберігання продуктів лісохімічних, мішків паперових, призначених для сипучої та штучної продукції (т.1, а.с.219-245), а саме:

- ГОСТ 7657-84 «Вугілля деревне. Технічні умови», розділ 5 «Пакування, маркування, транспортування та зберігання» відповідно до ГОСТ 28670, пунктом 5.1 передбачено, що вугілля деревне поставляється в упакованому вигляді або насипом, упаковується у паперові мішки по ГОСТ 2226, які зашиваються або завязуються;

- ГОСТ 28670-90 «Продукти лісохімічні. Пакування, маркування, транспортування і зберігання», пунктом 1.1 якого передбачено, що для пакування лісохімічних продуктів застосовують споживчу і транспортну тару, та пунктом 1.11 передбачено, що при пакуванні у паперові мішки відкритий кінець мішка має бути зашитий машинним способом.

- ГОСТ 2226-88 «Мішки паперові. Технічні умови», пунктом 5.2.4 якого передбачено, що заповнені відкриті мішки повинні зашиватися на швейних машинах класу 38-А або інших аналогічних спеціально пристосованих для цього машинах.

Таким чином, зважаючи на те, що паперові мішки вивезені позивачем кінцевому споживачеві у заклеєному вигляді, що також підтверджувалось поясненнями представника позивача в судовому засіданні, тобто піддавалися змінам, оскільки завозились на митну територію пустими і відкритими, а вивозились внаслідок наповнення деревним вугіллям заклеєними, і не повернуті позивачу для повторного використання на митну територію України через їх псування та непридатність внаслідок розпечатування та вивантаження вугілля на території контрагентів за зовнішньоекономічними контрактами, вказане не дає можливості повторного їх використання, як зворотної тари, упаковки, тощо саме для позивача.

Враховуючи вищевикладене мішки паперові для пакування вугілля деревного не є тарою зворотною у розумінні тари багаторазового використання, а є умовою пакування товару на експорт згідно зовнішньоекономічного договору.

Таким чином, в ході перевірки позивача, ОСОБА_1 митницею правомірно встановлено безпідставне застосування ТОВ «Фламінго плюс» пільг в оподаткуванні товару «мішки паперові, призначені для пакування деревного вугілля», що в свою чергу призвело до несплати податку на додану вартість при митному оформленні товару.

Доводи позивача про противність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з тих підстав, що митні органи, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з відомостями щодо звільнення від сплати податку на додану вартість, зазначеної імпортером, а тому не мав правових підстав для здійснення перевірки, судом не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України (підпункт 41.1.2 Податкового кодексу України). Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно статті 86 Митного кодексу України з моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

З аналізу положень Митного кодексу України випливає, що під фактами, які мають юридичне значення слід розуміти факти переміщення та пропуску товарів через митний кордон України. Разом з тим, відповідність товарів (їхніх текстових описів, що містяться в графі 31), які декларуються, встановленій класифікаційній категорії не може вважатись фактом у розумінні вказаної статті, оскільки це є питанням правової оцінки.

При цьому, виходячи зі змісту статті 40 Митного кодексу України митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Статтею 43 цього Кодексу встановлено, що у разі ввезення на митну територію України товарів і транспортних засобів митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України і закінчується після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Як вже зазначалось вище, статтею 69 Митного кодексу України встановлено, що незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Так, виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки помилково застосовано податкову пільгу та режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість, що призвело до виникнення недоплати з податку на додану вартість.

Таким чином, ОСОБА_1 митницею в межах своєї компетенції та у відповідності до норм чинного податкового законодавства та з питань митної справи проведено виїзну документальну перевірку ТОВ «Фламінго плюс».

Що стосується доводів позивача про безпідставність нарахованих штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

У свою чергу, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

Водночас зворотна дія нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми застосовуються до правовідносин, які існували до набрання ним чинності, тобто приписи нового нормативно-правового акта змінюють правило поведінки, яке було встановлено попередніми нормативно-правовим актами.

Якщо ж новий нормативно-правовий акт не змінює закріплені у попередніх нормах правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти однаково визначають зміст прав та обовязків субєктів відносин), зворотна дія нормативно-правового акта не має місця.

Виходячи з викладеного, за податкові правопорушення, вчинені до набрання чинності Податковим кодексом України, якщо їх склад є тотожним зі складом правопорушення, визначеним Податковим кодексом України може бути застосовано відповідальність, передбачену цим Кодексом.

Разом з тим, питання щодо підстав для застосування встановлених Податковим кодексом України санкцій за правопорушення, вчинені до набрання чинності цим Кодексом, зміни до перехідних положень Податкового кодексу не врегулювали. Тому слід виходити з приписів частини другої статті 58 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, незалежно від дати вчинення або виявлення певного діяння таке діяння може кваліфікуватися як порушення норм податкового законодавства лише в тому разі, якщо воно визнавалося протиправним згідно з нормами, чинними на час вчинення відповідного діяння.

Виходячи з викладеного, штрафні санкції за порушення податкового законодавства, вчинені до набрання чинності Податковим кодексом України, можуть бути застосовані як до набрання чинності пунктом 11 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, так і після цієї дати (6 серпня 2011 року) лише в тому разі, якщо збігаються склади правопорушень, визначені Податковим кодексом України та попереднім законодавством.

При цьому суд відмічає, що згідно п.123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Станом на момент митного оформлення діяла норма підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якою також було визначено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Як засвідчує порівняльний аналіз змісту підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» та приписів підпункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, ці норми встановлюють відповідальність за одне й те ж правопорушення. Відповідно склади правопорушення, передбаченого нормами Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» та нині чинними нормами Податкового кодексу України, збігаються. А тому, на переконання суду, з огляду на встановлені в судовому засіданні допущені позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», відсутні перешкоди для застосування приписів Податкового кодексу України для визначення відповідальності платника податків, яке мало місце до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлені контролюючим органом після 1 січня 2011 року. При цьому, враховуючи, що виявлене порушення було зафіксовано після 6 серпня 2011 року, розмір штрафних санкцій за його вчинення податковим повідомленням-рішенням від 07.09.2011року за №36 відповідачем правомірно було визначено на підставі пункту 11 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобовязання, як це передбачено пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Що стосується застосованих штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням від 19.10.2011р. за №40, суд відмічає, що згідно п.123.2 ст. 123 Податкового кодексу України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Станом на момент митного оформлення діяла норма підпункту 17.1.6-1 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), яка також передбачала, що платники податку (посадові особи платників податку), які використовують податкову пільгу всупереч умовам та цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, вважаються такими, що умисно ухиляються від оподаткування. У цьому випадку такі особи додатково до штрафів, визначених у підпунктах 17.1.1 - 17.1.5 цього пункту, сплачують суму податків, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, а також штраф у розмірі 200 відсотків від такої суми.

Тобто порівняльний аналіз змісту вказаних норм зазначає, що ці норми встановлюють відповідальність за одне й те ж правопорушення. Відповідно склади правопорушення, передбаченого нормами Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» та нині чинними нормами Податкового кодексу України, збігаються. А тому, на переконання суду, застосування фінансових санкцій вказаним податковим повідомленням-рішенням, з огляду на встановлені в судовому засіданні допущені позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», також було правомірним.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, Податкового кодексу України, є обґрунтованими та такими, що прийняті з дотриманням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому не вбачає підстав для їх скасування.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Фламінго плюс" до ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 36 від 07 вересня 2011 року та № 40 від 19 жовтня 2011 року відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) І.Г. Шевченко

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко

Повни й текст постанови складено 28.12.2011року.