Справа № 2а-3133/11/1470
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2011-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

09.09.2011 р. Справа № 2а-3133/11/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. за участю секретаря судового засідання Салової І.О. розглянувши адміністративну справу

за позовомТОВ "Вознесенський шкірсировинний завод", вул. Жовтневої революції, 287/3,Вознесенськ,Миколаївська область,56500

доВознесенська обєднана ДПІ Миколаївської області, пров. Б.Іпатових, 6,Вознесенськ,Миколаївська область,56500

проскасування акта №675/23/35433681 від 18.03.2011 р. скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2011 року,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення від 28 березня 2011 року за № (надалі по тексту рішення) про збільшення суми грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в розмірі 63389грн. основного платежу та застосування штрафних санкцій в сумі 15847,25грн., зазначивши про необґрунтованість підстав (відсутність у позивача достатніх первинних документів, які б підтверджували товарність господарських операцій та надавали право формувати податковий кредит, фіктивність підприємства-контрагента) визначення контролюючим органом податкового зобовязання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач в запереченнях на позов та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи на неправомірне формування позивачем податкового кредиту з ПДВ в звязку з фіктивністю підприємства-контрагента, відсутністю у позивача достатніх первинних документів, які б підтверджували товарність господарських операцій та надавали право формувати податковий кредит по господарським операціям, оформлення яких стало підставою для нарахування податкового кредиту, та поставку шкірсировини іншими особами (не номінальним контрагентом - ТОВ «Вершина Мрії»).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову. Доводи позивача про неправомірність дій відповідача щодо визначення зобовязання з податку на додану вартість були предметом судового дослідження та визнанні судом невмотивованими, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивач зареєстрований субєктом господарювання виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області з 08.10.2007.

ТОВ "Вознесенський шкірсировинний завод" перебуває на податковому обліку в Вознесенській ОДПІ Миколаївської області.

18.03.2011 відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка позивача, за підсумками якої 18.03.2011 контролюючим органом складено акт за №675/23/35433681 про результати документальної невиїзної перевірки з питань правомірності нарахування сум податкових зобовязань з ПДВ та правомірності формування сум податкового кредиту з ПДВ, задекларованих в податковій декларації з ПДВ за грудень 2010 року при здійсненні взаєморозрахунків з ТОВ «Вершина мрії»(надалі по тексту Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 ЗУ Про податок на додану вартість, ст.ст.203, 215, 216 ЦК України, що потягло заниження податку на додану вартість за грудень 2010 року на суму 63389грн..

28.03.2011 за результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в розмірі 63389грн. основного платежу та застосування штрафних санкцій в сумі 15847,25грн..

Підставою для визначення (нарахування) контролюючим органом суми податкового зобовязання з податку на додану вартість є відсутність у позивача достатніх дійсних первинних документів, які б підтверджували товарність господарських операцій саме з ТОВ «Вершина мрії»та надавали право формувати податковий кредит, фіктивність підприємства-контрагента та відповідно і фіктивність господарських операцій (придбання шкірсировини на суму 601079,02грн.), оформлених на підставі договору з ТОВ «Вершина мрії»(продавець) від 26.11.2010 №35-к на поставку шкірсировини.

Правовідносини, що є предметом судового дослідження, врегульовані ЗУ Про податок на додану вартість, ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Статтею 7 п.7.1. ЗУ Про податок на додану вартість встановлено, що поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. Із пп.7.2.1, 7.2.6 п.7.2 ст.7 ЗУ Про податок на додану вартість слідує, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну. Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 ЗУ Про податок на додану вартість сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до ст.1 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 ЗУ Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 1.8 ст.1 ЗУ «Про податок на додану вартість»визначено, що бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом», а п.1.7 ст.1 цього ж Закону встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Дані правові норми визначають, що до складу витрат, на підставі яких може бути сформовано податковий кредит, можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо повязані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення саме з контрагентом зазначеним в договорі.

Аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідношення, вказує на слушність доводів відповідача про те, що для підтвердження товарності господарських операцій при їх здійсненні по поставці (придбанні) шкур ВРХ учасники угоди повинні дотримуватись вимог чинного законодавства щодо транспортування вказаної сировини та наявності супроводжувальних документів, в тому числі документів про якість, ветеринарних свідоцтв.

Так, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.656 ЦК України). За ст. 662 ЦКУ продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документ (сертифікат якості, технічний паспорт, тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або активів цивільного законодавства.

За твердженням позивача 26.11.2010 між ТОВ «Вершина мрії» (поставщик) та ТОВ «Вознесенський шкірсировинний завод»(покупець) укладено договір за №35-к про поставку шкірсировини, відповідно до якого постачання сировини здійснюється на підставі ЗУ «Про ветеринарну медицину», сировина супроводжується ветеринарними свідоцтвами форма №2 (п.1.3), шкірсировина поставляється автотранспортом, оплата за перевезення проводиться покупцем (п.2.1, п.2.2), приймання шкірсировини проводиться за участю представника продавця на складі покупця (п.3.2).

При цьому, позивачем не надано до суду документів на підтвердження транспортування товарів від ТОВ «Вершина мрії»за рахунок покупця, в тому числі договір про транспортування шкірсировини (як зазначено в договорі на поставку шкірсировини) з ПП Денисюк (перевізник), а також ветеринарних свідоцтв на підтвердження супроводження транспортування сировини з м. Запоріжжя Запоріжської області (місцезнаходження ТОВ «Вершина мрії») до м. Вознесенськ Миколаївської області.

Відповідно до п.3 Правил видачі ветеринарних документів на вантажі, що підлягають обовязковому ветеринарно-санітарному контролю та нагляду, затверджених наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 19.04.2005 №32 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 15.06.2005 за №659/10939), продукти тваринного походження повинні супроводжуватись ветеринарними документами (ветеринарними свідоцтвами, ветеринарними сертифікатами, довідками) установленого зразка, що видаються відповідними державними установами ветеринарної медицини субєктам господарювання, громадянами, які перебувають у зоні їх діяльності.

Згідно п.15 Правил видачі ветеринарних документів на вантажі, що підлягають обовязковому ветеринарно-санітарному контролю та нагляду, затверджених наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 19.04.2005 №32 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 15.06.2005 за №659/10939) при відправлені тварин, продуктів та сировини тваринного походження автомобільним транспортом чи при переміщені тварин дублікат свідоцтва не заповнюється, а ветеринарне свідоцтво видають відправнику (провіднику, водієві) для предявлення на вимогу в дорозі та для передачі одержувач в пункті призначення. Особа, яка одержала ветеринарне свідоцтво і дублікат форми №2, розписується про її отримання на корінці свідоцтва.

Відповідно п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568: договір про перевезення вантажів двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, прав, обовязків та відповідальність сторін щодо їх додержання; дорожній лист документ установленого законодавством зразка для визначення та обліку роботи автомобільного транспорту засобу; приймання вантажу подання вантажовідправником підготовленого для відправлення вантажу та товарно-транспортних документів перевізнику з наступним навантаженням на транспортний засіб та оформлення документів про прийняття вантажу перевізником вантажу та обліку виконаної роботи; подорожній лист первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство; товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу, та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для усіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матерьяльних цінностей, обліку на шляху ї переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунку за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно п.11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспорні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти, тощо), що визначається правилами перевезення зазначених вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлень перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печатки (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортної накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обовязковим зазначенням відомостей про вантаж (графи1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватися для розрахунків із Замовником. Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобовязаний зазначити відповідно до пункту 8.25 і 8.26 цих правил.

Посилання позивача на договір купівлі-продажу мокросолочних шкур ВРХ від 26.11.2010 за №35-к, укладеного між ТОВ «Вершина мрії» (продавець) та ТОВ «Вознесенський шкірсировинний завод» (покупець), видаткові накладні та податкові накладні, ветеринарні свідоцтва, як на підтвердження товарності оспорюваних господарських операцій, суд вважає безпідставними, оскільки при розгляді справи встановлено, що фізична особа ОСОБА_1, який зазначений керівником ТОВ «Вершина мрії», не підписував договір та інші документи (податкові, видаткові накладні), які, на думку позивача, є підтвердженням реальності господарських операцій, а отже відповідно до ст.9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні вказані документи не можуть вважатися первинними документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій та були б підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

При розгляді справи, в тому числі на підставі наданих відповідачем пояснень ОСОБА_1 (пояснення відібрані 01.02.2011 працівниками податкової міліції ДПІ Орджонікідзевського району м. Запоріжжя), встановлено, що ТОВ «Вершина мрії»на ОСОБА_2 було переоформлене за грошову винагороду, при цьому останній фінансово-господарської діяльності від імені підприємства не здійснював, документів, в тому числі податкових декларацій, бухгалтерських документів, не підписував, місце знаходження підприємства ОСОБА_2 (номінальний засновник та керівник ТОВ) невідоме.

ТОВ «Вознесенський шкірсировинний завод»до перевірки надано ветеринарні свідоцтва форми №2, які видані Рівненською міською ветлікарнею м. Рівне Рівненської області. Проте, вказані документ не є належними та допустими доказами, оскільки не стосуються господарських операцій по транспортуванню сировини з м.Запоріжжя Запоріжської області (а не з Рівненської області) до м. Вознесенськ Миколаївської області.

При цьому, за відсутності факту придбання товарів чи послуг в особи, вказаної в первинних документах (в тому числі в разі фактичної поставки товарів або послуг іншими особами), відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Відповідно до п. 2, 5, 18 Наказу Державної податкової адміністрації України від 30.05.97 № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.97 за № 233/2037 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення": податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в подат ковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість (п. 2 Порядку заповнення податкової накладної); податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку (п.5 Порядку заповнення податкової накладної); всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваже ною платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печат кою такого платника податку - продавця (п.18 Порядку заповнення податкової наклад ної).

На думку суду, у випадку, що є предметом судового дослідження, з врахуванням встановлених обставин (фіктивність підписів вчинених на документах від імені директора ТОВ «Вершина мрії» (на договорі, податкових накладних іншою особою, фіктивність ветеринарних свідоцтв), наявність документа про транспортування товару (шкір ВРХ) від постачальника до покупця є обовязковою умовою підтвердження реального вчинення господарських операцій з поставки позивачеві (покупцеві) мокросолочних шкур ВРХ та права на формування податкового кредиту саме ТОВ «Вершина мрії», а не іншими особами, які незаконно діяли від імені ТОВ «Вершина мрії».

Непідтвердження позивачем первинними документами (дійсними товарно-транспортними накладними та ін..) факту поставки (реального отримання) товару саме від ТОВ «Вершина мрії», в даному конкретному випадку (при недійсності ветеринарних свідоцтв, фіктивності підписів виконаних на документах від імені директора ТОВ «Вершина мрії»), свідчить про невідповідність реального і заявленого змісту господарських операцій, що в свою чергу є правомірною підставою для визначення контролюючим органом податкового зобовязання за платежем з податку на додану вартість.

Суд вважає встановленим, що дослідженні фактичні дані вказують на те, що фіктивна господарська діяльність від імені ТОВ «Вершина мрії», в тому числі підписання договорів, податкових накладних, видаткових накладних та інших документів здійснювалась неуповноваженими на це особами, які мали на меті отримання незаконного доходу, в тому числі за рахунок несплати до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість.

Доводи позивача, який відповідно до ст.42 ГК України здійснює господарську діяльність на власний ризик, про те, що останній діяв добросовісно, в даному конкретному випадку не мають правового значення, оскільки господарські операції, що були предметом судового дослідження, від імені ТОВ «Вершина мрії» (фіктивного підприємства) оформлялись та проводились, в тому числі шляхом підроблення підписів на документах, особами, які не мали відношення до законної господарської діяльності субєкта господарювання, а тому не можуть взагалі вважатися вчиненими від імені ТОВ «Вершина мрії», а отже у позивача не має права на формування податкового кредиту по вказаним господарським операціям, в тому числі на підставі податкових накладних, виданих та підписаних неуповноваженою на це особою, оскільки відповідно до ст.9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні вказані документи не можуть вважатися первинними документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Таким чином, відповідач, який є субєктом владних повноважень, в правовідношеннях, що були предметом судового дослідження, діяв на підставі та в спосіб, що передбачені законами України, з дотриманням принципу рівності перед законом та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії.

Вищенаведене вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 70-71, 86, 122,138, 158-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І. В. Желєзний