Справа № 826/9199/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2015 року 11:40 № 826/9199/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик»
до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газовик» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2014 року № 9.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2015р. відкрито провадження в адміністративній справі № 826/9199/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2015р. адміністративну справу передано на розгляд судді Гарнику К.Ю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2015р. адміністративну справу № 826/9199/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 14.09.2015р. представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши адміністративний позову та додані до нього матеріали, всебічного і повно встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газовик» перебуває на обліку в ДПІ в Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податків.

На підставі наказу від 14.02.2014р. № 573, згідно п.п. 78.1.1, 78.1.4, 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Газовик» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту при взаємовідносинах з ТОВ «Укр Медиа Консалт» за жовтень 2013 року, результати якої оформлені актом перевірки від 19.02.2014р. № 165/26-55-22-09/32736800.

Як висновок проведеної перевірки встановлено порушення ст. 185, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 01.11.2011р. за № 1379, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 100009,00 грн. за жовтень 2013 року.

На підставі вищезазначених висновків, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 04.04.2014р. № 9, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Газовик» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 150014,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 100009,00 грн., за штрафними санкціями - 50005,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками Акта перевірки та прийнятими на його підставі податковим повідомленням - рішенням та податковою вимогою й мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження нереальності господарських відносин між ним та ТОВ «Укр Медиа Консалт».

Заперечення відповідача, співпадають з висновками акта від 19.02.2014р. № 165/26-55-22-09/32736800.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011р. №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укр Медиа Консалт», обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Так, між ТОВ «Укр Медиа Консалт» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки № 1/10-13 від 01.10.2013р., відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність продукцію на суму 600056,00 грн. в асортименті, кількості, що узгоджуються сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію. Поставка продукції здійснюється в строк до 31.12.2013р.

Передача продукції здійснюється за видатковими накладними на підставі довіреності уповноваженого представника позивача за місцезнаходженням продукції на складі постачальника або, за узгодженням сторін, шляхом поставки продукції покупцю.

Згідно видаткових накладних від 31.10.2013р. № № 696, 697, 698, 695, 693, 692, 691, 699, 690, 700, 694 позивачем придбано у ТОВ «Укр Медиа Консалт» газові фільтри, регулятори тиску, лічильники, монтажні комплекти, коректор газу.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Медиа Консалт» виписало позивачу податкові накладні від 31.10.2013р. № № 354, 350, 352, 353, 351, 349, 356, 346, 347, 355, 348.

Оплата за придбаний товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по особовому рахунку та карткою рахунку 311 за листопад, грудень 2013 року.

При цьому, суд зазначає, що в платіжних дорученнях № 126 від 04.12.2013р., № 1015 від 19.11.2013р. та № 1028 від 22.11.2013р. позивачем невірно зазначено призначення платежу. Проте, згідно пояснень представника позивача, у вказаних платіжних дорученнях було допущено технічні описки, стосовно яких позивачем направлено лист № 187 від 25.12.2013р. до ТОВ «Укр Медиа Консалт» з проханням вважати вірним наступне призначення платежу: згідно договору №1-10/13 від 01.10.2013р.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податкового кодексу України.

З аналізу статті 198 Податкового кодексу України вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Як вбачається з обставин справи, позивачем задекларовано податок на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Укр Медиа Консалт» у зв'язку з придбанням товару.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ТОВ «Газовик» має право на здійснення виду діяльності 30.30. транспортування газу трубопроводами.

Згідно договору оренди складських приміщень № 12 від 30.12.2012р., укладеного між позивачем (орендар) та ПП «Стожари» (орендодавець) позивачеві передано в оренду склади № 2, 3, 4, 5, гарах-навіс Диспетчерська, гараж-бокс, вбиральня, що знаходяться за адресою: смт Кирнасівка, вул. Леніна, 2-а загальною площею 1525 кв.м.

Згідно договору № 01/12/1 оренди транспортних засобів від 30.12.2011р., укладеного між позивачем (орендар) та ПП «Стожари» (орендодавець) позивачу передані в строкове платне користування для службових перевезень працівників, вантажних перевезень автомобілі згідно переліку.

З наведеного вбачається, що у позивача наявні як приміщення для тимчасового зберігання товарів, придбаних у ТОВ «Укр Медиа Консалт», так і автомобільний транспорт для їх перевезення.

З наданих позивачем пояснень вбачається, що придбаний у ТОВ «Укр Медиа Консалт» товар, керівник позивача отримував згідно видаткових накладних зі складу контрагента, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії наказу від 30 жовтня 2013 року № 373 про відрядження директора ТОВ «Газовик» до м. Києва з 31.10.2013р. по 31.10.2013р. з метою отримання ТМЦ на підставі договору поставки від ТОВ «Укр Медиа Консалт», посвідчення про відрядження, заповнені у відповідності до вимог чинного законодавства, звіт про використання коштів, виданих на відрядження № 651 від 01.11.2013р. та перевозив орендованим згідно договору № 01/12/1 оренди транспортних засобів від 30.12.2011р. на склади, що знаходяться за адресою: смт Кирнасівка, вул. Леніна, 2-а, після чого товар було оприбутковано на вказаних складах.

Інвентаризаційним описом № 12 від 31.12.2013р. підтверджується оприбуткування придбаного у ТОВ «Укр Медиа Консалт» товару на складі позивача.

В подальшому придбаний у ТОВ «Укр Медиа Консалт» лічильники встановлено позивачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії актів на встановлення промислового газового лічильника від 05.03.2014р., 14.03.2014р., 01.04.2014р.

Наведене свідчить про подальше використання придбаного у у ТОВ «Укр Медиа Консалт» товару в рамках здійснення власної господарської діяльності.

Як встановлено контролюючим органом в акті перевірки стосовно ТОВ «Укр Медиа Консалт» правочини, укладені з контрагентами, порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави і суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, а звіркою не підтверджено реальність проведених господарських операцій з контрагентами-покупцями та постачальниками в період з 01.08.2013 по 30.10.2013р.

Проте, судом встановлено, що необґрунтованими є посилання відповідача на те, що господарські операції з контрагентами не мали реального характеру, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Укр Медиа Консалт» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Судом також враховано вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Укр Медиа Консалт» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у встановленому законом порядку.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару та надання послуг входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 р. у справі №К-12509/08.

Суд наголошує, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013р. по справі № 2а-6067/11/1470.

Відтак, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податку.

Крім того, судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 р., заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 р., заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідач, в свою чергу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що Позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було одержання Позивачем податкової вигоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укр Медиа Консалт», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 04 квітня 2014 року № 9 підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати присуджуються на користь позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04 квітня 2014 року № 9.

3.Судові витрати у розмірі 301,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.Ю. Гарник