Справа № 2а-4895/10/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

15:58

07.09.2010 р. Справа № 2а-4895/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Мельника О.М.

при секретарі судового засідання Янєві Ю.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Електронна, 19-А, м.Миколаїв,54007

доДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва, вул. Гмирьова, 1/1, м.Миколаїв,54028

провизнання недійсним податкового повідомлення-рішення №2 від 24.06.10 року,
За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довір20.07.09, ;

від відповідача: ОСОБА_3, довір, від 11.01.10; № 7/9/10-007

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення №2 від 24.06.10 року про визначення податкового зобов'язання за платежем з земельного податку з фізичних осіб за 2010 рік в сумі 30832 гривні 99 копійок.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він як фізична особа-підприємець здійснює підприємницьку діяльність з надання в оренду власного нерухомого майна і є платником єдиного податку, а тому вимоги Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва (далі ДПІ) про необхідність сплати ним земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку на якій розташовано нерухоме майно, яке він як фізична особа-підприємець здає в оренду, є такими що суперечать вимогам законодавства про спрощену систему оподаткування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що субєкт підприємницької діяльності звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного.

На підставі договорів купівлі-продажу від 11.10.2006 року ОСОБА_1 належить нежитловий обєкт, який складається з цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою м. Миколаїв, вулиця Кінцева, 1.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.02.2008 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.11.2007 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7629 кв.м., розташованої за адресою м. Миколаїв, вулиця Кінцева, 1. Цільове призначення (використання) земельної ділянки обслуговування майнового комплексу.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 21.05.2008 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку від 19.12.2008 року субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 є платником єдиного податку на 2009 рік. Від діяльності здавання в оренду власного нерухомого майна.

Відповідно до договору оренди цілісного майнового комплексу від 01.01.2008 року укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Приватавтолюкс», останньому передається в оренду, цілісний майновий комплекс, розташований за адресою м. Миколаїв, вулиця Кінцева, 1, загальною площею 7629 кв.м.

Відповідно до абзацу 5 частини 1статті 6 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати (податку) за землю.

Відповідно до пункту 6 Постанови Кабінету міністрів України від 16.03.2000 року № 507 «Про розяснення Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727»субєкт малого підприємництва, який не є платником плати (податку) за землю , звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для проведення підприємницької діяльності.

Таким чином, діюче законодавство прямо зазначає, що субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати (податку) за землю.

Земельна ділянка, на якій знаходиться цілісний майновий комплекс, є його складовою частиною і використовується позивачем для проведення підприємницької діяльності, тому не повинен сплачувати земельний податок з фізичних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди мають перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем зазначених вимог при прийнятті ним рішенні щодо позивача дотримано не було.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У відповідності до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2010 року.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається Одеському апеляційному адміністративному суду через Миколаївський окружний адміністративний суд.

Суддя О.М. Мельник