Справа № 2а-2921/10/1670
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2011-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-2921/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

при секретарі Саченко Н.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - ОСОБА_3,

представника відповідача - Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Полтавській області - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Полтавській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області, Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області про стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2010 року ОСОБА_1 (по тексту -позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Полтавській області про зобов'язання ОСОБА_2 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати на користь ОСОБА_1 та виплатити середній заробіток за час несвоєчасної виплати заробітної плати; стягнення з ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн; зобов'язання ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Полтавській області списати з розрахункового рахунку ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області та перерахувати на користь ОСОБА_1 90000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що грошові кошти належні йому при звільненні з органів внутрішніх справ виплачені не своєчасно, що дає підстави для стягнення з ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказував, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області позивачу було завдано моральну шкоду, що відобразилась у суттєвих душевних стражданнях і як наслідок погіршення стану здоров'я. Крім того, відсутність коштів для існування родини позивача в наслідок того, що ОСОБА_1 з 08.07.2009 незаконно не виплачується заробітна плата, також завдає позивачу душевних та моральних страждань, які останній оцінює у 90000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 липня 2010 року до участі у справі в якості відповідачів залучено Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області , Полтавське міське управління ГУМВС України в Полтавській області.

Під час судового розгляду справи позивач декілька разів змінював позовні вимоги і в останній редакції змін до позовної заяви просив суд: стягнути з ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 30758 грн. 48 коп.; стягнути з ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90000 грн. 00 коп.; зобов'язати Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області списати з розрахункового рахунку ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області та перерахувати на користь ОСОБА_1 90000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області виготовити дублікат трудової книжки в повному обсязі починаючи з моменту початку трудової діяльності з 1986 року відповідно до даних, які маються в особовій справі.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням змін та просив задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що законодавством, яке регулює порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, не передбачено стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено самого факту завдання моральної шкоди. Вимогу позивача про нарахування на його користь та виплату середнього заробітку за час несвоєчасної виплати заробітної плати стягнення відповідно до вимог КЗпП України вважає повністю безпідставною, оскільки ОСОБА_1, як особа старшого начальницького складу ОВС (підполковник міліції) отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення, що визначалося залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Полтавській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх письмових запереченнях зазначав, що позивач у позовній заяві не зазначив в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Вказував, що Головне управління, як юридична особа, самостійно несе відповідальність за свої дії, ніяких протиправних дій щодо позивача не здійснювало та законних прав позивача не порушувало.

Представник Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області в ході судового розгляду справи проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду та наказу ГУМВС України в Полтавській області № 4 о/с від 04.01.2010 ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області та нараховано грошове утримання за період з січня 2009 року по січень 2010 року в розмірі 11 493,40 грн.. Згідно наказу ГУМВС України в Полтавській області № 16 о/с від 27.01.2010 ОСОБА_1 призначено на посаду до Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області з 27.01.2010. Сума, 11194,58 грн. перерахована згідно чинного законодавства (платіжне доручення № 66789 від 26.01.2010) на зарплатну картку ОСОБА_1 в "Приватбанку".

Представник Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх письмових запереченнях зазначав, що підполковник міліції ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління згідно наказу ГУМВС України в Полтавській області від 27.01.2010. На момент призначення грошовий атестат не був наданий до сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, тому нарахування і виплата грошового забезпечення проводилась згідно наказу про призначення, а саме: лютий 2010 - 2301,00 грн., березень 2010 року - 148,46 грн.. 02.03.2010 ОСОБА_1 був звільнений з посади згідно наказу ГУМВС України в Полтавській області від 02.03.2010 № 41о/с. Оскільки ОСОБА_1 не приступав до виконання функціональних обов'язків, до Полтавського міського управління не з'являвся, виплата грошового забезпечення була здійснена при появі ОСОБА_1 27.07.2010.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини в адміністративній справі, обєктивно оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом ОСОБА_2 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 04.01.2010 № 4 о/с ОСОБА_1, було поновлено на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області ( по тексту - УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області).

Наказом ОСОБА_2 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27.01.2010 № 16 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління (по тексту - ПМУ ГУМВС України в Полтавській області), звільнивши його з посади заступника начальника УБОЗ ГУМВС в Полтавській області з 27.01.2010.

02.03.2010 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління згідно наказу ГУМВС України в Полтавській області від 02.03.2010 № 41о/с.

Позивач вважає, що при звільненні було порушено його права та законні інтереси у звязку із несвоєчасною виплатою належних йому при звільненні сум, а тому звернувся до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: згідно із довідкою про грошове утримання заступника начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_1, останньому в січні 2010 року було донараховано 11 493,40 грн..

При цьому, як встановлено судом вище з посади заступника начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_1В було звільнено 27.01.2010.

Згідно довідки УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області, наявної в матеріалах справи, грошове забезпечення в розмірі 11194, 58 грн. перераховано платіжним дорученням № 66789 від 26.01.2010 на зарплатну картку ОСОБА_1В в «Приватбанку».

Разом із тим, суд дійшов висновку, що УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області розрахунок при звільненні з посади заступника начальника ОСОБА_1 здійснено несвоєчасно, тобто повного розрахунку при звільненні позивач не отримав, враховуючі слідуюче.

Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріали справи свідчать, що грошове забезпечення ОСОБА_1 перебуваючи на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області отримував особисто, тобто без використання зарплатної картки. Про вказане свідчить також і виписка ПГРУ «ПриватБанк», у відповідності до якої зарахування заробітної плати та будь-які операції по зарплатній картці позивача не здійснювалося в період з 05.03.2008 по 26.01.2010.

Позивач, в обґрунтування доводів, щодо несвоєчасності виплати йому грошового забезпечення при звільненні вказував, що про те, що належне йому грошове забезпечення було перераховано на зарплату картку не знав, постійно звертався до відповідачів із проханням провести із ним остаточний розрахунок, при цьому дізнавшись вже під час судового розгляду даної справи, що грошові кошти перераховані на зарплатну картку одразу звернувся до каси відділення ПАТ КБ «Приват Банк».

Вказані твердження позивача, підтверджуються наявними в справі матеріалами, так у відповідності до листа ГУМВС України в Полтавській області від 12.07.2010 ОСОБА_6 проінформовано, що для отримання трудової книжки та фінансового розрахунку йому необхідно прибути до відділу кадрового забезпечення та фінансової частини УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області.

Згідно із заявою, позивача на імя начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області, яка отримана останнім 22.07.2010, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_7В просить повідомити час та місце видачі трудової книжки з відповідним фінансовим розрахунком, вказуючи при цьому, що у при спілкуванні з співробітниками кадрового забезпечення УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області в телефонному режимі зясувати дату та час отримання трудової книжки з фінансовим розрахунком не представилося можливим.

Також, як вбачається із заяви ОСОБА_1 датованої 30.08.2010 на імя прокурора Полтавської області, позивач неодноразово звертався до прокуратури щодо прокурорського реагування в питанні захисту його прав та охоронюваних законом інтересів у вигляді виплати заробітної плати, на що були отримані відповіді з прокуратури в Полтавській області за № 07/107 від 09.03.2010 , № 05/2/3-282-07 від 13.05.2010 та 07/1-282-07 від 13.08.2010.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до листа УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області від 26.01.2011 ОСОБА_1 про можливість отримання належних йому грошових коштів при звільнені не повідомлявся, так як він звільнявся з посади Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області несвоєчасно здійснено виплата ОСОБА_1 належної йому при звільненні 27.01.2010 суми, які як вбачається із довідки ПГРУ «ПриватБанк»позивач отримав в касі відділення особисто (не шляхом зняття коштів за допомогою зарплатної карти) 03.09.2010.

Також, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на посаді начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління згідно наказу ГУМВС України в Полтавській області нараховано грошове забезпечення за лютий 2010 року в розмірі 2301,00 грн. , за березень 2010 року в розмірі 148,46 грн..

Як встановлено судом вище, звільнено позивача із зазначеної вище посади 02.03.2010.

У відповідності до відомості на видачу грошового утримання співробітниками ВДСБЕЗ ПМУ за лютий 2010 року та березень 2010 року ОСОБА_1 отримав належні йому грошові кошти особисто 27.07.2010, а не в день звільнення 02.03.2010.

Доводи ПМУ ГУМВС України в Полтавській області відносно того, що ОСОБА_1 не працював 02.03.2010, а тому виплата була здійснена під час його появи до установи, суд оцінює критично, оскільки із фактичних обставин справи вбачається та в ході судового слідства було встановлено, що непоодинокі дії позивача були направлені на отримання належного йому грошового забезпечення, що виразилося насамперед у зверненні до суду 18.06.2010, до ГУМВС України в Полтавській області, прокуратури Полтавської області).

Також, про зацікавлення позивача в отриманні грошового забезпечення та несвоєчасність сплати його з боку відповідача свідчить той факт, що трудову книжку позивача було на вимоги суду від 13.07.2010 було представлено 13.10.2010.

Таким чином, твердження позивача про порушення його прав та інтересів в даному випадку, є обґрунтованим.

Згідно із статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючі викладене, суд дійшов висновку, що із фактичних обставин справи вбачається, що з боку УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області та ПМУ ГУМВС України в Полтавській області мало місце несвоєчасність виплати ОСОБА_1 належних йому при звільненні 27.01.2010 та 02.03.2010 сум грошового забезпечення, які як встановлено вище отримані позивачем 03.09.2010 та 27.07.2010 відповідно.

Питання проходження публічної служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовані спеціальними законами, зокрема, Законом України «Про міліцію»від 20.12.1990, № 565-XII, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про міліцію»правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про міліцію»форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, визначений інструкцією "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" , що затверджена наказом міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007, № 499 ( по тексту Інструкція № 499).

У відповідності до пункту 1.18., 1.19 Інструкції № 499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

При призначенні особи рядового чи начальницького складу на іншу посаду грошове забезпечення виплачується за новою посадою з дня призначення на посаду, указану в наказі про особовий склад. Якщо в наказі про особовий склад дата призначення на посаду не зазначена, грошове забезпечення виплачується з дня підписання цього наказу.

Згідно із пунктом 4.1 Інструкції № 499 при звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення.

При цьому, суд звертає увагу, що чинне законодавство не містить визначення терміну «грошове забезпечення». В окремих нормах, як то в частині першій статті 19 Закону України «Про міліцію», йдеться про «грошове утримання»працівників міліції, без визначення цього поняття.

З огляду на предмет регулювання терміни грошове забезпечення та заробітна плата є синонімами, тобто оплатою праці, які розкриваються через перелік грошових форм, розмірів оплати, тощо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8 КАС України гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції.

Статтею 1 Конституції України Україна проголошено демократичною, соціальною, правовою державою. Статтею 2 Конституції України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Відповідно до статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 22 Конституції України встановлено, що зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, статус, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, як в даному випадку, законодавчо визначено статус працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, законодавчими актами, що регулюють правовий статус працівників органів внутрішніх справ не визначено можливість захисту ними своїх прав та законних інтересів в разі несвоєчасної виплати грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ.

Згідно із частиною 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

При цьому, у відповідності до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

А тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання нормативних актів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через законодавчо визначений статус не є підставою для виправдання дискримінуючої несвоєчасної виплати грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ.

Отже, при розгляді справи, суд керується саме принципом верховенства права і вважає, що право ОСОБА_1 на отримання в день звільнення грошового забезпечення повинно бути захищено.

При цьому, як встановлено судом позивач проходив службу та був звільнений з посади заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області та начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління.

Саме вказані субєкти нарахували позивачу грошове отримання та здійснювали розрахунок з позивачем під час його звільнення.

Відповідно до пунктів 1.4-1.6 Інструкції № 499 грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізничному транспорті, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, Управління по боротьбі з організованою злочинністю ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області та Полтавське міське управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області є належними відповідачами по справі, як суб'єкти владних повноважень, які порушили право позивача на своєчасне отримання грошового утримання при звільненні.

За таких обставин, суд вважає за правильне зобов'язати Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 27.01.2010 по 03.09.2010 та зобов'язати Полтавське міське управління ГУМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 02.03.2010 по 27.07.2010.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 90 000 грн., висунутих позивачем, то вони не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем ні в позові, ні в поясненнях у судовому засіданні не наведені обґрунтовані обставини, які б свідчили про завдання йому моральної шкоди діями відповідача, не доведено, що погіршення здоров'я пов'язане з неправомірними діями відповідачів, не зазначено якими доказами це підтверджується, чим підтверджується факт її заподіяння, яких моральних (душевних, психічних) страждань зазнав позивач від дій відповідачів, не надано розрахунку цієї шкоди.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1. підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Полтавській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області, Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області про стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку,а саме: за період з 27 січня 2010 року по 03 вересня 2010 року.

Зобов'язати Полтавське міське управління ГУМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 02 березня 2010 року по 27 липня 2010 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову в повному обсязі складено 04 лютого 2011 року.

Суддя С.О. Удовіченко