Справа № 2а-872/09/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 грудня 2010 року № 2а-872/09/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В.І., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 голлови Святошинського рай.суду міста Києва ОСОБА_3 заступника голови Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_4 судді Святошинського рай.суду міста Києва ОСОБА_5
про скарга на неправомірні дії
ВСТАНОВИВ:

Позивачкою подано позов про зобов'язання відповідачів усунути порушення прав та законних інтересів, шляхом надіслання цивільної справи № 2-5-1/03 для розгляду заяви від 2(3) лютого 2004 про перегляд Ухвали Апеляційного суду від 13.11.2003 у зв'язку нововиявленими обставинами до Апеляційного суду міста Києва; долучення до матеріалів справи відсутні документи; надання можливості прослухати лазерний диск; про зобов'язання відповідачів не створювати в подальшому порушення прав та законних інтересів, здійснювати належне фіксування руху справи з надісланням супровідних листів на адресу позивачата вказувати в цих листах точні дані.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно частини другої статті 126 Конституції України вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предметом оскарження до адміністративного суду є вчинення дій щодо перегляду Ухвали Апеляційного суду м. Києва.

Пунктом 4.2. рішення Конституціного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 р. (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 2483 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 2483 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 2483 ЦПК України) визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

За вимогами ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно ст. 3 КАС України визначено поняття, які у цьому Кодексі вживаються у такому значенні, так зокрема під справою адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Під терміном суб'єкт владних повноваженьрозуміють орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правовий аналіз наведених норм права, дає всі підстави стверджувати, що під справою адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду спір, що виник між двома суб'єктами суспільства, стосовно їх прав та обов'язків у певних правовідносинах, в яких хоча б один з цих суб'єктів законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого, а останній зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Таким чином, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій у тих правовідносинах в яких виник спір між сторонами.

Отже, у випадку коли суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції по відношенню до іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не відноситься до компетенції адміністративних судів.

Згідно вимог ст. 124 Конституції України на судові органи покладено лише повноваження щодо здійснення правосуддя в державі. Іншими повновавженнями, зокрема й управлінського характеру судові органи не наділені.

За положеннями ч. 2 ст.1 Закону України «Про судоустрій України», який діяв при виникненні спірних правовідносин, судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у формі цивільного, господарського, адміністративного, кримінального, а також конституційного судочинства. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Повноваження суддів передбачені ст. 23 Закону України "Про судоустрій України" відповідно до якої суддя здійснює правосуддя, процесуальні дії щодо розгляду справи, контроль за зверненням до виконання рішень суду.

Інших управлінських функцій Закон України "Про судоустрій України" не визначав, а тому суд приходить до висновку, що ні судові органи, ні їх посадові особи не підпадають під визначення «субєкта владних повноважень» наданому ст.3 КАС України, а тому такі вимоги позивача не можуть бути вирішені в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, предметом оскарження до адміністративного суду не є дії, рішення та бездіяльність субєктів владних повноважень (в тому числі і суддів), які повязані з управлінськими функціями таких субєктів, а стосуються здійснення правосуддя.

Також, суд вбачає за необхідне зазначити, що невиконання суддею передбаченої закондавством процесуальної дії є підставою для оскарження даної дії або бездіяльності в апеляційному та касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного, п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу негайно.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому повернуті супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріали будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки встановленні ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо ухвалу не було оскаржено.

Суддя В.І. Келеберда