Справа № 11061/10/2070
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2010-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 жовтня 2010 р. № 2-а- 11061/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання Лишняк І.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою віповідальністю "Яровіт-плюс"
до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова
про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Яровіт - плюс звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова про визнання протиправними дії з прийняття податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року із статусом не визнано як податкова декларація, зобовязання зареєструвати як прийняту та визнану податкову декларацію за червень 2010 року (подану 20.07.2010 року).

Заявою від 06.10.2010 року представник позивача збільшив позовні вимоги, з урахуванням яких, предметом позову є визнання протиправними дій відповідача, що полягають у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість за червень 2010 р., липень 2010р., серпень 2010р. із статусом «не визнано як податкова декларація», зобовязання зареєструвати як прийняту та визнану податкову декларацію за червень 2010 р., липень 2010р., серпень 2010р.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Яровіт - плюс зазначило, що 20 липня 2010 року, 20 серпня 2010 року, 15 вересня 2010 року, надало до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова податкові декларації з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2010 року відповідно, проте, відповідачем податкові декларації всупереч вимогам чинного законодавства прийняти із статусом «не визнано як податкова звітність»та запропоновано направити нові звіти.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у відповідача не має правових підстав для невизнання декларацій з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2010 року як податкової звітності, оскільки всі необхідні реквізити та показники декларації були заповнені, значення показників, що не заповнюються прокреслені, підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю Яровіт-плюс. Отже у відповідача відсутні законні, встановленні Законом України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами від 21.12.2000 року за №2181-ІІІ з наступними змінами та доповненнями (далі за текстом Закон України №2181-ІІІ) підстави для невизнання податкової звітності.

Представником відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність дій та невідповідність декларацій позивача нормативно встановленим вимогам.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю Яровіт - плюс 20липня 2010 року, 20 серпня 2010 року та 15 вересня 2010 року надало до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова податкові декларації за червень, липень, серпень 2010 року відповідно. Отримання декларацій підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення(а.с.19, 39, 44).

Відповідачем на адресу позивача було надіслано лист №15553/10/28317 від 21.07.2010 року та пропозиції №18058/10/28317 від 21.08.2010 року, №20059/10/28-317 від 17.09.2010 року, в яких повідомлено про невизнання декларацій з податку на додану вартість за червень, липень та серпень 2010 року як податкової звітності, відповідно.

В листі від 21.07.2010 року відповідач повідомляє про невизнання податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року, пославшись на вимоги п.п.4.5. п.4 "Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та компютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України", затверджених Наказом ДПА України від 31.12.2008 року №827 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та компютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України (далі - Наказ №827), а також на Наказ ДПА України від 30 травня 1997 року №166 Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення і подання зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 року за №250/2054 з наступними змінами та доповненнями (далі - Наказ №166), та запропонував надати податкову декларацію з податку на додану вартість з наявністю обовязкових реквізитів: прочерки у значеннях показників, що не заповнюються через відсутність інформації.

В пропозиції від 21.08.2010 року відповідач повідомив, що декларація з податку на додану вартість №393641 від 20.08.2010 року за липень 2010 року подана з порушенням вимог п.п.4.1.2. п.4.1. ст.4 Закону України №2181-ІІІ та Наказу №166 а саме: відсутність прокреслень у рядках, що не заповнюються через відсутність інформації у додатках №1 до декларації, тому не визнана як податкова звітність, та запропоновано надати нову податкову декларацію з виправленими показниками.

В пропозиції від 17.09.2010 року на думку відповідача, податкова декларація з податку на додану вартість №95933 від 15.09.2010 року за серпень 2010 року надана з порушенням п.п.4.1.2. п.4.1. ст.4. Закону України №2181-ІІІ та розділу 3 Наказу №166, а саме: відсутність реєстру отриманих та виданих податкових накладних в електронному вигляді та відсутність обовязкових реквізитів - прокреслень у значеннях показників, що не заповнюються через відсутність інформації. Податкова декларація не визнана як податкова звітність та запропоновано надати нову податкову декларацію з виправленими показниками.

Аналізуючи викладені вище обставини в іх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Повноваження податкових органів визначені Законом України Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 року за №509-XІІ з наступними змінами та доповненнями (надалі Закон України №509-XІІ), ст. 10 визначено функції державних податкових інспекцій у тому числі щодо забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження податків, платежів.

Закон України №2181-ІІІ є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Підпунктом 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ на контролюючий орган покладений обовязок щодо прийняття податкових декларацій.

В розумінні п.п.2.1.4 п.2.1 ст.2 зазначеного Закону контролюючими органами стосовно податків та зборів (обовязкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів є податкові органи.

Таким чином, відповідач у справі орган владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції стосовно інших субєктів у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до п.1.11 ст.1 Закону України №2181-ІІІ податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків до контролюючою органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до частини 5 п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно з п 4.1.2. вказаної норми Закону України №2181-ІІІ, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

За наведених норм Закону, податковий орган зобовязаний прийняти податкову декларацію без попередньої перевірки зазначених у ній показників та може не визнати податкову звітність як податкову декларацію виключно з підстав заповнення її всупереч правил, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, а саме: не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Отже, з вищенаведених правових норми суд дійшов висновку, що можливою підставою невизнання податкової звітності податковою декларацією є заповнення декларації всупереч встановленим правилам не у будь-якому випадку порушення цих правил, а лише за умови: не зазначення у декларації обовязкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, подані позивачем податкові декларації з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2010 року містять всі обовязкові реквізити. Підписані відповідними особами та скріплені печаткою платника податків, що підтверджуються копіями наданими позивачем.

Форма податкової декларації, порядок заповнення та подання декларації затверджена Наказом №166.

Положення цього Порядку кореспондуються з вимогами Закону України №2181-ІІІ, пунктом 4.3 Порядку передбачені аналогічні Закону підстави для невизнання податкової звітності податковим органом, а саме: не зазначення у декларації обовязкових реквізитів, не підписання відповідними посадовими особами, не скріплення печаткою підприємства.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив в чому полягає порушення позивача при заповненні декларацій, а саме: в рядках 042-044 не проставлено прочерки, тобто вбачається порушення Наказу №166, також позивач зазначив, що посилання в пропозиції №20059/10/28-317 від 17.09.2010 року на порушення, що стосується відсутності реєстру отриманих та виданих податкових накладних в електронному вигляді є технічною помилкою.

У рядках 04, 041044 зазначаються: найменування платника ПДВ для підприємства та представництва нерезидента; прізвище, ім'я, по-батькові для фізичної особи; назва, дата і номер договору для спільної (сумісної) діяльності; ідентифікаційний код платника юридичної особи згідно з ЄДРПОУ; ідентифікаційний номер платника фізичної особи згідно з ДРФО; ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ платника представництва нерезидента, що не має статусу юридичної особи, або реєстраційний (обліковий) номер платника.

Твердження відповідача про порушення позивачем при заповненні декларацій (в рядках 04, 041044) не приймається судом, оскільки вказані поля заповнені відповідачем, відсутність прочерків в рядках 042-044 не є обовязковими реквізитами.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність прокреслень у значеннях показників, що не заповнюються через відсутність інформації в деклараціях з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2010 року згідно з Наказом №166 не передбачено в якості обовязкових реквізитів, оскільки про це не зазначено в тексті самого порядку.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на Наказ №827, яким визначено, що однієї з підстав для невизнання податкової звітності є відсутність обовязкового реквізиту, тому що, відповідно до п.4.4. п.4 за змістом вказаною норми під обов'язковими реквізитами розуміються: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період; назва платника податків; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118 "Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України" або реєстраційний (обліковий) номер з ТРДПАУ; ідентифікаційний номер згідно з ДРФО або, у разі відмови від нього - серія та номер паспорта для фізичної особи; місцезнаходження платника податків; назва ОДПС, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); підписи посадових осіб, засвідчені печаткою.

Посилання відповідача на обовязковість реквізитів - відсутність прокреслень у значеннях показників, що не заповнюються через відсутність інформації, не знаходить підтверджень.

Крім того, Наказ №827 не є нормативно правовим актом в розумінні закону та не може встановлювати, змінювати чи припиняти норми права. Державна реєстрація Наказу №827 згідно Методичних рекомендацій відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731, не здійснена.

Як свідчать матеріали справи, подана позивачем декларація з податку на додану вартість за червень, за липень, серпень 2010 року має всі необхідні реквізити, підписана посадовими особами, та скріплена печаткою.

Крім того, зазначені доводи представника відповідача не є підставами для невизнання податкових декларацій податковою звітністю відповідно до вимог частини 5 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону України №2181-ІІІ.

Таким чином, податкові декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року №76940, липень 2010 року №93641, серпень 2010 року №95933 були подані позивачем з дотриманням вимог п.п.4.1.2 ст.4. Закону України №2181-ІІІ містила всі обовязкові реквізити, підписана відповідними посадовими особами та скріплена печаткою платника податків, що підтверджується копіями зазначеної звітності, наданими позивачем та відповідачем.

Також слід зазначити, що відповідно до підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України №2181-ІІІ у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, відповідач не мав правових підстав не визнавати податкові декларації податковою звітністю.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин та правових норм, невизнання декларацій з податку на додану вартість за червень, за липень, серпень 2010 року з підстав, що викладені у листі та пропозиціях відповідача, суд вважає неправомірним, відповідач не дотримав вимог діючого законодавства щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а саме: Законом України №2181-ІІІ.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Отже, суд присуджує позивачу всі здійснені документально підтверджені судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Керуючись ст.ст. 8-14, 71, 159, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Яровіт-плюс»до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова про визнання протиправними дій, що полягають у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість "Яровіт-плюс" за червень 2010 р., липень 2010 р., серпень 2010 р. із статусом «не визнано як податкова декларація», зобов'язання Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт-плюс" за червень 2010 р., липень 2010 р., серпень 2010р. зареєструвати як прийняті та визнані - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова, що полягають у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт-плюс" за червень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року із статусом «не визнано як податкова декларація».

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Харкова податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт-плюс" за червень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року зареєструвати як прийняті та визнані.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт-плюс" витрати зі сплати судового збору у розмірі 3.40 грн (три) 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 18.10.2010 року.

Суддя Біленський О.О.