Справа № 809/2657/15
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа № 809/2657/15

м. Івано-Франківськ

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.,

За участю секретаря Драгомирецького І.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області,

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 31.01.2015 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 31.01.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно, за результатами невиїзної документальної перевірки, прийнято податкові повідомлення-рішення № від 31.01.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в розмірі 24633,99 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 31.01.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати мита на товари, які ввозяться громадянами в розмірі 11197,26 грн. Позивачем зазначено, що в червні 2012 року ним на підставі довіреностей від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбано в Королівстві Бельгія для довірителів транспортні засоби та доставлено їх на митну територію України. Тому на думку позивача він не є особою, на яку у відповідності до приписів чинного законодавства покладено обовязок щодо сплати податку на додану вартість чи ввізного мита, так як в спірних правовідносинах позивач діяв в інтересах інших осіб, які і є субєктами сплати відповідних зобовязань, які виникли згідно митних декларацій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив з підстав викладених в письмовому запереченні. Вказав, що згідно положень митного законодавства позивач, як уповноважена довірителями особа, яка здійснила ввіз на митну територію України транспортних засобів, несе повну відповідальність за достовірність відомостей вказаних у митних деклараціях, в тому числі щодо визначення митної вартості транспортних засобів. За таких обставин повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 31.01.2015 року вважає такими, що прийняті податковим органом правомірно. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

На підставі статей 345, 351 Митного кодексу України, відповідно до пунктів 4, 16 Положення про Державну фіскальну службу України та наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 16.12.2014 року за № 93 посадовою особою ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведена невиїзна документальна перевірка з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_4 по МД №206050000/2012/405527 від 03.07.2012 року та №206050000/2012/405529 від 03.07.2012 року, відповідно під час здійснення митного оформлення транспортного засобу - вантажний автомобіль марки RENAULT модель KANZOO, номер кузова НОМЕР_3, календарний рік виготовлення 2005 та по МД №206050000/2012/405529 легкового автомобіля марки AUDI, модель А4, номер кузова НОМЕР_4, календарний рік виготовлення-2011.

Перевіркою встановлено, що громадяни України ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на підставі та на виконання укладених усних договорів, довіреностями від 16.06.2012 року, уповноважили ОСОБА_4, купити за кордоном за ціну та на умовах йому відомих, транспортні засоби любої марки, підписати від їх імені договори купівлі-продажу, представляти їх інтереси у відповідних органах митної служби з питань оформлення документів на ввезені на їх ім'я транспортні засоби. Для чого уповноважили ОСОБА_4 подавати від їх імені заяви та документи в необхідні установи та організації, отримувати довідки та документи, підписувати договори купівлв-продажу, отримувати свідоцтво про реєстрацію ТЗ, сплачувати необхідні платежі та виконувати всі дії і формальності, повязані із довіреностями.

Громадянином ОСОБА_4 27.06.2012 року ввезено через Львівську митницю, на митну територію України вантажний автомобіль марки RENAULT модель KANZOO, номер кузова НОМЕР_3, календарний рік виготовлення 2005 та легковий автомобіль марки AUDI, модель А4, номер кузова НОМЕР_4, календарний рік виготовлення-2011.

При перетині митного кордону України ОСОБА_4, як підставу для переміщення вказаних транспортних засобів, було подано митним органам України на вантажний автомобіль марки RENAULT модель KANZOO фактуру б/н від 23.06.2012, в якій зазначена вартість товару 1600 євро, та на легковий автомобіль марки AUDI, модель А4, фактуру б/н від 19.06.2012, згідно якої вартість товару становить 3700 євро.

Дані фактури від 23.06.2012, надавалися позивачем ОСОБА_1 митниці для митного оформлення товару та нарахування митних платежів за:

- МД №206050000/2012/405527 від 03.07.2012 року, згідно якої вартість транспортного засобу вантажний автомобіль марки RENAULT модель KANZOO, номер кузова НОМЕР_3, календарний рік виготовлення 2005 на день митного оформлення 03.07.2012 року становить 16103грн. 93 коп. по курсу Національного банку України;

- МД №206050000/2012/405529 від 03.07.2012 року, згідно якого вартість транспортного засобу легкового автомобіля марки AUDI, модель А, номер кузова НОМЕР_4, календарний рік виготовлення-2011 на день митного оформлення 03.07.2012 року становить 37240, 33 грн. по курсу НБУ.

На виконання вимог п.8 статті 336 Митного кодексу України, ОСОБА_1 митниця направила запит до уповноваженого органу іноземної держави для встановлення автентичності поданих митному органу під час митного оформлення документів.

В ході перевірки встановлено, що від Федеральної державної служби фінансів Королівства Бельгії надійшла відповідь в якій зазначено, що рахунки, надіслані митними органами України не відповідають рахункам, які є в справах адміністрації митного акцизного управління, а саме фактично транспортний засіб вантажний автомобіль марки RENAULT модель KANZOO, номер кузова НОМЕР_3, календарний рік виготовлення 2005 був проданий фірмою «HOUARI CARS» ОСОБА_4 за ціною 2700 євро, легковий автомобіль марки AUDI, модель А4, номер кузова НОМЕР_4, календарний рік виготовлення-2011 був проданий компанією B.V.B.A.-KVN-CARS для пана ОСОБА_6 за ціною 11500 євро( рахунок № 286 від 20.06.2012 року).

З метою прийняття рішення про проведення документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 митниця ДФС надіслала лист від 21.11.2013 року за № 12-43/2/3227 до ГУ ДФС в Івано-Франківській області з матеріалами по даній справі.

Підставою для проведення документальної невиїзної перевірки ОСОБА_4 стали матеріали ОСОБА_1 митниці отримані від митних органів Королівства Бельгії на запит Департаменту митної справи України, згідно яких документально не підтверджена автентичність поданих ОСОБА_1 митниці документів.

Таким чином за результатами перевірки податковим органом встановлено, фактичне заниження громадянином ОСОБА_4 рівня митної вартості товарів, що є порушенням ст.52 МК України в частині достовірності визначення митної вартості товарів.

Як наслідок перевіркою зроблено висновок про те, що у результаті здійснення митного оформлення за недостовірними відомостями про митну вартість товарів спричинено недоплату митних платежів до Державного бюджету України в розмірі 28665 грн., в тому числі мито 8957,81 грн., податок на додану вартість 19707,19 грн. та прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення №,№ НОМЕР_2 від 31.01.2015 року.

В той же час, суд не може погодитись із висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Митного Кодексу України (надалі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із ч.1 ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Пунктами 4, 5 ч. 5 ст. 54 визначено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартост.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно із ч. 1 ст. 262 МК України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 МК України митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно із ч. 13 ст. 264 МК України документи, відомості про які зазначені в митній декларації, повинні зберігатися декларантом або уповноваженою ним особою протягом не менше ніж 1095 днів. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену цим Кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації, за знищення або втрату документів, відомості про які зазначені в митній декларації, до закінчення строку зберігання, передбаченого цією частиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 МК України декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Частиною 5, 6 ст. 265 МК України встановлено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені. Декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Згідно ч.5 ст.266 МК України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Відповідно до ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом. Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 МК України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв'язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів в тому числі і направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Частиною 1 статті 345 МК України встановлено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Так, згідно ч. 3, 6 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи. Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Згідно із 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до ч.1 ст.354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Згідно із ч.1 ст.368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (ч.3 ст.368 МК України).

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч.4 ст.368 МК України).

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 3 п. 1 ст. 16 ПК платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно із п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до абз. 3 п. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Згідно із п.206.1 ст.206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Таким чином, аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку, що декларантом є особа, яка вправі вчиняти щодо товарів юридично значущі дії від свого імені або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

В судовому засіданні встановлено, що громадяни України ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на підставі та на виконання укладених усних договорів, довіреностями від 16.06.2012 року, уповноважили ОСОБА_4, купити за кордоном транспортні засоби, підписати від їх імені договори купівлі-продажу, та представляти їх інтереси у відповідних органах митної служби з питань оформлення документів на ввезені на їх ім'я транспортні засоби. Вказані обставини відображені в акті перевірки та не заперечуються представниками сторін.

Відповідно до договору купівлі-продажу покупцем вантажного автомобіля марки RENAULT модель KANZOO, номер кузова НОМЕР_3, календарний рік виготовлення 2005, є ОСОБА_5, покупцем легкового автомобіля марки AUDI, модель А4, номер кузова НОМЕР_4, календарний рік виготовлення-2011- ОСОБА_6, а платником згідно фактури ОСОБА_4

Таким чином, позивач ввозив вказані транспортні засоби на підставі нотаріально посвідчених доручень, якими його уповноважили на такі дії громадяни ОСОБА_6, ОСОБА_5

Саме ці особи були вказані у графі митних декларацій №206050000/2012/405527 та № №206050000/2012/405529 як "особи, відповідальні за фінансове врегулювання", а тому саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є платниками мита та податку на додану вартість (а.с. 17,22). Як зазначив представник позивача та не спростував представник відповідача саме цими особами було здійснено оплату митних платежів у відповідності до даних, які містяться в ВМД.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом. Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а податкові повідомлення рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 31.01.2015 року підлягають до скасування.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Враховуючи дане положення, суд присуджує стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 182,70 грн. судового збору, сплаченого згідно наявної в матеріалах справи квитанції ОСОБА_1 філії ощадбанку № 96.8.1/20249 від 09.07.2015 ( а.с.2).

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 31.01.2015 року скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 ( ідентифікаційний код НОМЕР_5) 182 ( сто вісімдесят дві) грн.. 70 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_7

Постанова складена в повному обсязі 11.09.2015 року.