Справа № 826/21805/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент"

до

Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві

про

скасування Наказу № 1162

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 03.09.2015 №1162 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржений наказ є протиправним, оскільки перевірку позивача призначено повторно за той же період з тих самих питань, що на думку позивача вказує на протиправність оскарженого наказу.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Державної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.09.2015 №1162 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» наказано організувати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з 01.06.2012 по 30.04.2014 та податку на прибуток з 01.04.2012 по 31.12.2014 при взаємовідносинах з ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед Лоу» по операціях з купівлі-продажу товарів (робіт, послуг).

Видання керівником податкового органу наказу про проведення позапланової перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обов'язків у платника податків, щодо якого прийнято рішення про проведення перевірки. Тому зазначений наказ є таким, що має правове значення, а отже, є актом у розумінні пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічну позицію викладено у листі Вищого адміністративного суду України від 24.12.2010 р. N 1844/11/13-10.

Оцінюючи доводи позивача, якими він обґрунтовує свої вимоги про визнання протиправним цього наказу суд встановив наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п. 75.1.2 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі постанови слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві від 02.07.2015 про призначення позапланової документальної перевірки.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб’єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки як зазначено вище, перевірку позивача призначено на підставі постанови слідчого в рамках кримінального провадження, отже суд не вбачає порушень відповідачем п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий уповноважений: призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно із ч. 3 ст. 110 Кримінального процесуального кодексу України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Отже, постанова слідчого про проведення перевірки є обов’язковою до виконання та підставою для проведення позапланової перевірки в розумінні ст. 6 Закону.

Відповідно до ч. 3 ст 9 Кримінального процесуального кодексу України закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Враховуючи, що позапланову перевірку позивача призначено в порядку Кримінального процесуального кодексу України, отже на думку суду в даному випадку призначення перевірки не потребує отримання дозволу Кабінету Міністрів України.

Суд враховує, що перевірку позивача призначено за період більше ніж 1095 днів, проте як зазначено вище, перевірку призначено відповідно до постанови слідчого і саме в постанові визначено період необхідний для проведення перевірки. Податковий орган не наділений повноваженнями щодо коригування постанов слідчих винесених в рамках Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу (крім перевірок, що проводяться за наявності обставин, визначених у підпункті 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, тривалість яких встановлена у статті 200 цього Кодексу), не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.

Зі змісту оскаржених наказів вбачається, що перевірку позивача призначено терміном 5 робочих днів, тобто відповідно до п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що оскаржуваним наказом призначено перевірку з тих же питань та за той же період, що були предметом планової перевірки за результатом якої складено акт від 31.12.2014 №7059/26-58-22-07/31059394, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в ході планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 предметом перевірки були питання формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та питання достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на прибуток підприємств за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 із Український державним проектно-технологічним науково-дослідним інститутом цивільної авіації «Украеропроект», ТОВ «Промотекс Системс», ТОВ «Целина».

Як зазначено вище, позапланову перевірку позивача призначено з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з 01.06.2012 по 30.04.2014 та податку на прибуток з 01.04.2012 по 31.12.2014 при взаємовідносинах з ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед Лоу» по операціях з купівлі-продажу товарів (робіт, послуг)

Отже, предмети планової та позапланової перевірок позивача є різними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі оскарженого наказу проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатом якої складено акт від 15.09.2015.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997 №2-зп по справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи “правового акту індивідуальної дії” правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що “правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)” стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи, що оскаржуваний наказ, який є актом індивідуальної дії, на час вирішення справи реалізовано, тобто такий наказ вичерпав свою дію, таким чином права позивача не можуть бути поновлені шляхом визнання протиправним такого наказу.

Оскільки, скаржуваний наказ прийнято уповноваженою особою відповідно до норм Податкового кодексу України, такий наказ на час иврішення справи вичерпав свою дію, отже суд не вбачає підстав для задовлення позову.

Належним сапособом захисту прав позивача в данному випадку є оскарження податкового повідомлення-рішеннґя прийнятого на підставі вказаного акту перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено 29.09.2015