Справа № 2а/1570/4167/2011
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2011-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4167/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.

при секретарі судового засідання: Мануліковій О.О.

за участю сторін:

від позивача ОСОБА_1, за паспортом

від відповідача представник ОСОБА_2, за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2011року -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2011року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим повідомленням-рішенням №/0 від 02.02.2011року, прийнятим Ізмаїльською обєднаною державною податковою інспекцією, позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 5029 грн., з яких 4023 грн. - основний платіж, 1006 грн. - штрафна (фінансова) санкція. Підставою для нарахування вказаного податкового зобовязання стали висновки акту перевірки №61/17-01/НОМЕР_1 від 01.02.2011року, що був складений за результатами проведеної фахівцями Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 за період з 22.09.2008 року по 31.12.2010 року. Відповідно до више зазначеного акту перевірки були виявлені наступні порушення: п.п.3.1.1, п.3.1.3 п.3.1 ст.3, п.п. 6.3.2. ст.6, ст.17 Закону України «Про податок з доходів фізиних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року та «Порядку надання документів та їх склад при застосуванні податкової соціальної пільги»затвердженого постановою КМУ від 26.10.2003 року №2035, а саме: ОСОБА_1 застосувала податкову соціальну пільгу в податкових місяцях, в яких не мала на це законних підстав, оскільки наймані працівники не надавали заяви на податкову пільгу, що привело до заниження фізичною особою-підприємцем податку з доходів найманих працівників на суму 1833грн., а також в порушення п.п.3.1.3 п.3.1. ст.3 Закону України «Про податок з доходів фізиних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року ОСОБА_1 не утримала та не перерахувала до бютжету податок з доходів фізичних осіб в сумі 2190 грн. за користування автопослугами по транспортуванню очерету з місця викосу до місця переробки.

Позивач не згоден з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що вказані висновки не відповідають дійсності в частині посилання перевіряючих на факт користування позивачем автопослугами по транспортуванню очерету з місця викосу до місця переробки, транспортним засобом, що належить фізичній особі ОСОБА_3, а також сплати йому винагороди за вказані перевезення у період січень-травень 2010 року у загальному розмірі 14600 грн., що нібито призвело до порушення ОСОБА_1 п.3.1.3 п.3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізиних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року, обгрунтовуючи це тим, що позивач взагалі не знайомий з фізичною особою ОСОБА_3, його послугами не користувалась та розрахунків з ним не проводила, а транспортування очерету здійснювала за допомогою приватного підприємця ОСОБА_4, який є платником єдиного податку.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.39), зокрема на те, що вимоги позивача є безпідставними, а прийняте податкове повідомлення-рішення є законним та обгрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача судом по справі встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 зареєстрована Кілійською районною державною адміністрацією 19.09.2008 року, як фізична особа-підприємець та як платник податків знаходиться на обліку в Кілійському відділі Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції.

На підставі направлення №16/000016 від 17.01.2011 року, відповідно до плану-графіку фахівцями Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції в Одеській області було проведено виїзну планову документальну перевірку господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період роботи з 22.09.2008року по 31.12.2010року.

За результатами вище зазначеної перевірки фахівцями Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції був складений та підписаний акт №61/17-01/НОМЕР_1 від 01.02.2011року (а.с.6-19), відповідно до якого ОСОБА_1 були порушені п.п. 3.1.1, п.3.1.3 п.3.1 ст.3, п.п. 6.3.2. ст.6, ст.17 Закону України «Про податок з доходів фізиних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року, «Порядок надання документів та їх склад при застосуванні податкової соціальної пільги»затвердженого постановою КМУ від 26.10.2003 року №2035, а саме: позивачка застосувувала податкову соціальну пільгу в податкових місяцях, в яких не мала на це законних підстав, оскільки наймані працівники не надавали заяви на податкову пільгу, що привело до заниження фізичною особою-підприємцем податку з доходів найманих працівників на суму 1833грн., а також п.3.1.3 п.3.1. ст.3 Закону України «Про податок з доходів фізиних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року, оскільки ОСОБА_1 не утримала та не перерахувала до бютжету податок з доходів фізичних осіб в сумі 2190 грн. за користування автопослугами по транспортуванню очерету з місця викосу до місця переробки. З акту перевірки вбачаєтться, що стосовно встановлених порушень позивачем надані письмові пояснення (а.с. 41).

Позивач належним чином була ознайомлена з актом перевірки, що підтверджується її підписом (а.с. 19).

На підставі вказаного акту перевірки Ізмаїльською обєднаною державною податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2011року про донараховання ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 5029 грн., з яких 4023 грн. - основний платіж, 1006 грн. - штрафна (фінансова) санкція (а.с.22).

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачем надані суду договір транспортних послуг з ФОП ОСОБА_5 (а.с.43), акт виконаних робіт (а.с.55), титульні листи технічного паспорту на складські приміщення (а.с.60), проекту (а.с.61) та рішення Вилківської міської ради №657 (а.с.62).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулювалися Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 вказаного Закону, дохід це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. Згідно з п.1.3. цієї статті Закону, дохід з джерелом його походження з України є будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України.

Відповідно до ст. 2 цього Закону платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, обєктом оподаткування є загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи.

Відповідно до п. 6.1. ст. 6 цього Закону, з урахуванням норм пункту 6.5 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного

доходу, отримуваного з джерел на території України від одного працедавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірах, визначених цим пунктом.

Згідно з п. 6.3.1. ст. 6 вказаного Закону, податкова соціальна пільга застосовується до

нарахованого місячного доходу платнику податку у вигляді заробітної плати виключно за одним місцем його нарахування (виплати). Відповідно до п. 6.3.2. цієї статті Закону, платник податку подає працедавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом. Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання працедавцем заяви платника податку про застосування пільги. Пільга не застосовується до доходу, нарахованого до моменту отримання такої заяви, крім випадків, зазначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Судом встановлено, що позивачем застосовувалась податкова соціальна пільга в податкових місяцях, між тим наймані працівники не надавали позивачу заяви на податкову пільгу, що було підтверджено позивачем у судовому засіданні. Вказане порушення привело до заниження податку з доходів найманих працівників в сумі 1833 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що податкове повідомлення рішення №/0 від 02.02.2011року в частині донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб в сумі 1833 грн. є правомірним та відпоідно в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб в сумі 2190 грн., суд вважає, що цій частині податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав.

З акту перевірки вбачається, що ОСОБА_1 за період січень- травень 2010 року при заготівлі очерету користувалась автопослугами по транспортуванню очерету з місця викосу до місця переробки, які надавалися фізичною особою ОСОБА_3, за надання яких позивачка сплатила йому 14 600 грн. Також в акті перевірки зазначено, що позивачем надані письмові пояснення щодо встановлених порушень, які додаються до акту.

З цих пояснень вбачається, що по питанню внутрішнього перевезення очерету позивач повідомила про те, що згідно усної угоди з громадянином ОСОБА_3, він здійснював транспортування очерету вантажівкою з місця викосу в Дунайському біосферному заповіднику до сховища, яке позивачка орендує за адресою: м. Вилкове, вул. Татарбунарського Повстання, 164 (а.с.41).

Із аналізу ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»вбачається, що одною із головною підставою визначення особи як платника цього податку є підтвердження отримання цією особою доходу, який підпадає під поняття «оподаткований дохід», а в даному випадку підтвердження виплати позивачем коштів в сумі 14 600 грн. на користь ОСОБА_3

Між тим, ані з акту перевірки, ані письмових пояснень позивача, доданих до акту, не вбачається належне підтвердження оплати позивачем цих коштів на користь ОСОБА_3 В письмових поясненнях ОСОБА_1, що додані до акту перевірки, взагалі не йде мова про винагороду за виконання цієї роботи, яким чином та в якому розмірі.

У судовому засіданні не встановлені інші обставини по справі, які б підтверджували факту отримання ОСОБА_3 сум, що зазначені в акті перевірки, та які б надавали відповідачу законних підстав для нарахування ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб в сумі 2190 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2011року в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання за порушення п.п.3.1.3 п.3.1. ст.3 Закону України «Про податок з доходів фізиних осіб»№889-IV від 22.05.2003 року за основним платежем у розмірі 2190грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до підрозділу 1 перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI податок на доходи фізичних осіб, нарахований, але не сплачений податковим агентом до бюджету всупереч порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, на дату набрання чинності цим Кодексом вважається податковим боргом за узгодженим податковим зобов'язанням та підлягає відображенню у податковому розрахунку за результатами першого звітного кварталу, протягом якого набирає чинності цей Кодекс, а також стягується з податкового агента із застосуванням заходів відповідальності, передбачених цим Кодексом.

Регулювання порядку накладення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, визначено п. 123.1 ст. 123 ПК України, відповідно до якого у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом були накладені на позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25 відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання.

Між тим, враховуючи, що суд прийшов до висновку щодо неправомірності нарахування відповідачем податкового зобовязання в сумі 2 190 грн., відповідно суд вважає, що відповідачем й неправомірно були накладені на позивача штрафні (фінансові) санкції від цієї суми в розмірі 547, 50 грн.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протипраним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.02.2011року в частині нарахування Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 2190 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 547,50 грн.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, відповідно до положень Податкового кодексу України, Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»та керуючись ст.ст. 2,4,71, 158-163, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2011року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Ізмаїльською обєднаною державною податковою інспекцією №/0 від 02.02.2011року в частині нарахування ОСОБА_1 грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 2190 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 547,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через

суд першої інстанції в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 05 вересня 2011 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя Л.Р. Юхтенко