Справа № 826/5439/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2015 року 826/5439/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючий - суддя Волков А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України, третя особа Окружний адміністративний суд м. Києва, про визнання протиправним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 № 51 щодо скасування допуску до державної таємниці за формою 2 ОСОБА_1, голові Окружного адміністративного суду м. Києва.

Вказане розпорядження базується на висновку посадових осіб відповідача про те, що позивач не виконав обов'язки щодо збереження державної таємниці, яка йому була довірена або довірялася раніше, адже як керівник суду не забезпечив постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці. Підставою для таких висновків стало те, що під час перевірки стану охорони державної таємниці в Окружному адміністративному суді м. Києва посадові особи відповідача 23.02.2015 зафіксували факт відсутності на посту чергового міліціонера Спеціального батальйону судової міліції "Грифон" у період часу з 9.50 до 9.55; у приміщенні режимно-секретного органу виявлено паперовий носій інформації без необхідного реквізиту (грифу "Таємно"), який містив відомості про ім'я користувачів та паролі доступу до автоматизованої системи класу "1"; в автоматизованій системі класу "1" використовувались технічні засоби (флеш накопичувачі), не зазначені у формулярі; затверджений план заходів щодо забезпечення режиму секретності у разі настання особливого періоду або введення правового режиму надзвичайного стану не містить переліків матеріальних носіїв секретної інформації, які в умовах воєнного або надзвичайного стану залишаються на місці чи переміщуються в безпечні місця, а також порядку їх переміщення у безпечні місця.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що жодних зобов'язань з приводу збереження державної таємниці, яка йому була довірена або довірялася раніше, не порушував, виявлені під час перевірки стану охорони державної таємниці в Окружному адміністративному суді м. Києва недоліки мають організаційний характер, а здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійний контроль за їх додержанням законом віднесено до компетенції інших посадових осіб, які несуть за це персональну відповідальність.

Так, позивач зазначив, що охорона суду і забезпечення пропускного режиму здійснюється спеціальним підрозділом судової міліції "Грифон", який не входить до структури окружного адміністративного суду і не підконтрольний його керівництву. Контроль за діяльністю міліціонерів покладається на командира Спеціального батальйону судової міліції "Грифон" та керівництво Головного управління МВС України в м. Києві. Крім того, позивач пояснив, що охорона приміщення суду, розташованого за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 10, здійснюється лише одним працівником судової міліції, який фізично не спроможний забезпечити належну охорону приміщення, безпеку суддів та працівників апарату суду збереження судових справ та документів суду, які знаходяться чи зберігаються у цьому приміщенні

Щодо виявленого у приміщенні режимно-секретного органу суду паперового носія інформації без необхідного реквізиту (грифу "Таємно"), який містив відомості про ім'я користувачів та паролі доступу до автоматизованої системи класу "1", позивач зазначив, що виявлений документ був створений розробником програмного забезпечення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЗІ" і переданий до Окружного адміністративного суду м. Києва без наявності грифу секретності. Згідно з повідомленням розробника зазначені у документі паролі є умовними і призначені виключно для першого входу користувача в автоматизовану систему з єдиною можливістю, що обумовлена налаштуваннями системи, зміна паролю, який створює сам користувач. Таким чином, виявлений недолік хоча і утворює порушення, але воно сталося не з вини позивача і не спричинило витоку таємної інформації.

Щодо відсутності у Плані заходів із забезпечення режиму секретності у разі настання особливого періоду або введення правового режиму надзвичайного стану переліків матеріальних носіїв секретної інформації, які в умовах воєнного або надзвичайного стану залишаються на місці чи переміщуються в безпечні місця, позивач зазначив, що такі матеріальні носії секретної інформації у суді відсутні, тому й такий перелік відсутній.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що прийняте ним розпорядження є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Згідно з поясненнями представників відповідача, наданими у судовому засіданні, ОСОБА_1 особисто як громадянин жодних зобов'язань з приводу збереження державної таємниці, яка йому була довірена або довірялася раніше, не порушував, витоку чи розголошення секретної інформації не допускав, жодних таких фактів не було виявлено. Виявлені під час перевірки недоліки мають організаційний характер і стосуються забезпечення режиму секретності в Окружному адміністративному суді м. Києва як органі державної влади. Як стверджували представники відповідача, ОСОБА_1 як керівник суду не забезпечив належний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці. Розпорядження про скасування допуску до державної таємниці за формою 2 ОСОБА_1 є актом індивідуальної дії, який хоча і не спрямований на усунення недоліків в організації охорони державної таємниці в Окружному адміністративному суді м. Києва, а стосується особисто позивача, проте має профілактичну мету і спрямований на спонукання посадових осіб суду виконати припис контролюючого органу.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали заперечення проти позову, просили суд у задоволенні позову відмовити.

У розгляді справи взяв участь прокурор Київської області, який вступив у справу з власної ініціативи на стороні відповідача - Центрального управління Служби безпеки України з метою належного представництва інтересів держави у суді. Прокурор підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

У подальшому Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 14.04.2015 передав справу на розгляд Київського окружного адміністративного суду у порядку статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 13.05.2015 справу прийнято до провадження Київського окружного адміністративного суду, призначено попереднє засідання та проведено підготовку справи до судового розгляду.

З огляду на те, що матеріали справи містять документи, які мають гриф "Для службового користування", а з'ясування обставин справи пов'язується з обговоренням і перевіркою інформації, яка має обмежений доступ, суд ухвалою від 03.06.2015 постановив про здійснення судового розгляду справи в режимі закритого судового засідання.

Судовий розгляд справи відкладався за клопотанням представників сторін. Розгляд справи по суті розпочато судом 01.07.2015, у судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви за клопотанням сторін, з метою витребування доказів тощо.

У судове засідання, призначене на 05.08.2015, зявились представники відповідача. Представники позивача і третьої особи до суду не з'явились, надіслати клопотання про здійснення подальшого розгляду справи за їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, суд на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, надані під час попереднього засідання та судових засідань, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Окружний адміністративний суд м. Києва є місцевим адміністративним судом, який утворений Президентом України відповідно до Указу Президента України від 16.11.2004 № 1417/2004 "Про утворення місцевих та апеляційних адміністративних судів, затвердження їх мережі та кількісного складу суддів" на підставі Конституції України, Закону України від 07.02.2002 № 3018-III "Про судоустрій України".

Окружний адміністративний суд має спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею КИ2-2012-31 від 23.04.2012, термін дії до 20.04.2016.

Керівником апарату Окружного адміністративного суду м. Києва є ОСОБА_2.

В Окружному адміністративному суді м. Києва утворено режимно-секретний орган у складі двох осіб.

ОСОБА_1 є суддею Окружного адміністративного суду м. Києва.

Наказом голови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2010 № 336, згідно з висновком Служби Безпеки України віл 08.10.2010 № 6/1292, ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за формою 2.

Зборами суддів Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2015 головою суду обрано суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла В'ячеславовича. До цієї дати ОСОБА_1 також обіймав цю адміністративну посаду.

У період з 20.02.2015 по 25.02.2015 посадовими особами Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України проведено перевірку стану охорони державної таємниці в Окружному адміністративному суді м. Києва (акт від 25.02.2015 № 26/1/2-2583).

За результатами перевірки посадові особи відповідача дійшли висновку, що в Окружному адміністративному суді відсутні умови для провадження діяльності, повязаної з державною таємницею, оскільки передбачений положеннями статті 37 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю", пунктом 749 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, контроль за забезпеченням охорони державної таємниці Головою суду ОСОБА_1 не здійснюється., ОСОБА_1 своїми діями порушив узяті на себе відповідно до статті 28 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю" та пункту 116 Порядку зобов'язання громадянина, якому надано допуск до державної таємниці, в частині виконання вимог законодавства про державну таємницю.

Такий висновок посадових осіб відповідача базується на твердженнях про те, що 23.02.2015 в ході проведення тематичної перевірки посадові особи СБ України зафіксували факт відсутності на посту чергового міліціонера Спеціального батальйону судової міліції "Грифон" у період часу з 9.50 до 9.55, що створило загрозу безконтрольного доступу до приміщень суду сторонніх осіб та можливість заволодіння ними матеріальних носіїв секретної інформації та їх викрадення (відповідального за це порушення в акті перевірки не визначено).

Посадові особи відповідача виявили, що Правила пропускного режиму ОАС м. Києва не передбачають ведення системи постійних, тимчасових і одноразових перепусток, а також перепусток на внесення (винесення) матеріальних цінностей, визначення переліку предметів, заборонених для внесення до суду; запроваджений у суді пропускний режим з черговим міліціонером СБСМ "Грифон" у кількості 1 особа на 24 години не запобігає проникненню до суду та режимно-секретних приміщень сторонніх осіб, несанкціонованому внесенню до суду або винесенню за його межі матеріальних носіїв секретної інформації, внесенню до суду аудіо-, відео-, радіо-, фотоапаратури, інших засобів без відповідного дозволу. Відповідального за це порушення в акті перевірки не визначено.

Крім того, посадовими особами СБ України виявлено у приміщенні режимно-секретного органу документ, який містив відомості про ім'я користувачів та паролі доступу до автоматизованої системи класу "1" без необхідного реквізиту (грифу "Таємно"). Перевіркою також виявлено, що в автоматизованій системі класу "1" використовувались технічні засоби (флеш накопичувачі у кількості 9 штук), не зазначені у формулярі від 30.11.2012 № 133дск, чим створено умови для витоку інформації з обмеженим доступом. Відповідальним за це порушення в акті перевірки визначено головного спеціаліста з режимно-секретної роботи, адміністратора безпеки.

Перевіркою також виявлено, що План заходів щодо забезпечення режиму секретності у разі настання особливого періоду або введення правового режиму надзвичайного стану (№ 74дск) не містить переліків матеріальних носіїв секретної інформації, які в умовах воєнного або надзвичайного стану залишаються на місці чи переміщуються в безпечні місця, а також порядку їх переміщення у безпечні місця. Відповідальними за це порушення в акті перевірки визначено Голову суду та головного спеціаліста з режимно-секретної роботи.

Перевіркою також виявлено, що працівники суду, яким надано допуск до державної таємниці, виїжджали за межі України, не повідомляли про це голову суду та не проходили з цього приводу інструктаж в режимно-секретному органі, що не виключає обставин, які б могли створити умови для витоку секретної інформації під час перебування секретоносіїв за кордоном, фактів необґрунтованої заінтересованості з боку іноземців секретною інформацією.

Як убачається з акта перевірки та з'ясовано під час судового розгляду матеріальні носії секретної інформації в Окружному адміністративному суді м. Києва відсутні, жодного факту витоку секретної інформації перевіркою не виявлено.

У зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 № 51 скасовано допуск до державної таємниці за формою 2 ОСОБА_1, голові Окружного адміністративного суду м. Києва.

Крім того, рішенням Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України від 25.02.2015 № 26/1/2-2583 дію спеціального дозволу на провадження діяльності, виданого Окружному адміністративному суду м. Києва, зупинено до 25.05.2016.

На запитання суду про те, наскільки зупинення дії спеціального дозволу Окружному адміністративному суду м. Києва враховує вимоги статті 2 Закону України "Про Службу безпеки України", відповідно до якої на Службу безпеки України покладається … захист державного суверенітету… від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці, чи було забезпечено при цьому Службою безпеки України належну охорону або вилучення матеріальних носіїв секретної інформації, яка зберігалась у суді з порушеннями режиму секретності, які були виявлені під час перевірки, представники відповідача пояснили, що таке рішення є обґрунтованим, адже у суді матеріальні носії секретної інформації були відсутні, характер виявлених порушень не створює істотну загрозу розголошення державної таємниці. Прийняті Службою безпеки України рішення мають на меті профілактичний характер.

Як пояснили представники відповідача, на день судового розгляду виявлені під час перевірки недоліки Окружним адміністративним судом м. Києва усунуто, що підтверджується актом повторної перевірки, дію спеціального дозволу поновлено 11.06.2015.

Копію акта повторної перевірки суду не надано, однак дані факти не заперечувались позивачем.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини, пов'язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України визначаються Законом України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю" (далі Закон № 3855-XII).

Так, відповідно до статті 1 вказаного Закону під державною таємницею (далі також - секретна інформація) розуміється вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Допуск до державної таємниці це оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації, а доступ до державної таємниці надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Відповідно до статті 18 Закону № 3855-XII з метою охорони державної таємниці впроваджуються, зокрема, режим секретності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що провадять діяльність, пов'язану з державною таємницею, а також спеціальний порядок допуску та доступу громадян до державної таємниці.

Статтею 5 Закону № 3855-XII, яка визначає компетенцію державних органів, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у сфері охорони державної таємниці, передбачено, що спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України, а забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов'язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Згідно із статтею 21 Закону № 3855-XII в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов'язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації. Основними завданнями РСО є, зокрема: недопущення необґрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації; своєчасне розроблення та реалізація разом з іншими структурними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій заходів, що забезпечують охорону державної таємниці; забезпечення запровадження заходів режиму секретності під час виконання всіх видів робіт, пов'язаних з державною таємницею, та під час здійснення зовнішніх відносин; здійснення контролю за станом режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та на підпорядкованих їм об'єктах.

Відповідно до статті 37 Закону № 3855-XII керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій зобов'язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

У справі, що розглядалась, підставою для прийняття Службою безпеки України розпорядження щодо скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1 став висновок посадових осіб відповідача про те, що позивач не виконав обов'язки щодо збереження державної таємниці, яка йому була довірена або довірялася раніше, не виконав вимог законодавства про державну таємницю, адже як керівник суду позивач не забезпечив постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування тверджень посадових осіб відповідача про те, що позивач не виконав обов'язки щодо збереження державної таємниці, яка йому була довірена або довірялася раніше, особисто, порушив вимоги законодавства про державну таємницю.

Правильність вирішення даної справи залежить також від відповіді на питання про те, чи належить до компетенції позивача як посадової особи органу державної влади повноваження із здійснення контролю за забезпеченням охорони державної таємниці в суді як органі державної влади.

В силу приписів статей 6, 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судоустрій і статус суддів в Україні, правові засади організації судової влади, система та порядок здійснення суддівського самоврядування, повноваження суддів та посадових осіб судової влади визначаються Конституцією України, Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" та іншими законами України.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" адміністративними посадами в суді вважаються посади голови суду та заступника (заступників) голови суду, які обираються на посади зборами суддів відповідного суду із числа суддів цього суду.

Повноваження голови місцевого суду визначені статтею 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою голова місцевого суду, зокрема: представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду; контролює ефективність діяльності апарату суду, вносить керівникові територіального управління Державної судової адміністрації України подання про призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та про звільнення їх з посад, а також про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства.

Водночас, відповідно до статті 152 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Положення про апарат суду розробляється на підставі типового положення про апарат суду та затверджується зборами суддів відповідного суду, а Типове положення про апарат суду затверджує Державна судова адміністрація України за погодженням із Радою суддів України.

В силу положень частини третьої статті 152 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду.

Наказом Державної судової адміністрації України від 28.09.2012 № 115 було затверджено Типове положення про апарат місцевого, апеляційного судів, що погоджене Радою суддів України рішенням від 21.09.2012 № 54.

Пунктом 9 розділу ІІ Типового положення передбачено, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апарат суду виконує функції із забезпечення роботи суду, зокрема, у сфері документального та інформаційно-технічного забезпечення розробляє та здійснює заходи щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням.

Згідно з пунктами 10, 14 Типового положення апарат суду очолює керівник апарату суду, який відповідно до наданих повноважень здійснює безпосереднє керівництво апаратом суду, забезпечує організацію роботи структурних підрозділів суду, працівників апарату суду, їх взаємодію у виконанні завдань, покладених на апарат суду, у тому числі й з питань здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням.

Аналогічне за змістом Положення про апарат Окружного адміністративного суду міста Києва погоджене з Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України 15.10.2012, затверджене зборами суддів Окружного адміністративного суду м. Києва 16.10.2012.

Системний аналіз положень статті 5, 20, 21 та 37 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю" у порівнянні з положеннями статей 6, 19 Конституції України, статей 20, 24 152 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" надає підстави для висновку, що Закон України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю" діє з 10 березня 1994 року. Вживаний у статтях 5, 20, 21 та 37 цього Закону термін "керівник підприємства, установи і організації" не відповідає сучасній загальновживаній законодавчій термінології, тому цей термін підлягає тлумаченню з урахуванням вимог статей 6 та 19 Конституції України у контексті визначення особи, відповідальної за забезпечення режиму секретності в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, з'ясування визначених законом компетенції та обов'язків цієї особи.

Зважаючи на викладене, суд констатує, що здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійний контроль за їх додержанням у судах загальної юрисдикції покладається на апарат суду та режимно-секретний орган як структурний підрозділ апарату суду. Персональна відповідальність за забезпечення режиму секретності в суді загальної юрисдикції покладається на працівників режимно-секретного органу та керівника апарату суду.

Не вдаючись до суті виявлених порушень, суд встановив, що твердження посадових осіб відповідача про те, що Голова окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 не забезпечив постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці, чим порушив вимоги статей 28 та 37 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю", є помилковими і не ґрунтуються на положеннях закону, адже здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням не належить до компетенції голови суду. Такий обов'язок в силу статті 152 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" покладається на керівника апарату суду, який несе за це персональну відповідальність на підставі статті 39 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю" за порушення встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обов'язків щодо збереження державної таємниці.

Щодо тверджень посадових осіб відповідача про те, що позивач не виконав обов'язки щодо збереження державної таємниці, яка йому була довірена або довірялася раніше, особисто, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 28 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII "Про державну таємницю" громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний: не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв'язку з виконанням службових обов'язків; не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом; не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України; виконувати вимоги режиму секретності; повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України; додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Згідно із статтею 26 цього Закону скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, зокрема, в разі невиконання громадянином обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач під час судового розгляду не доказав суду фактів невиконання ОСОБА_1 обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше. Твердження представників відповідача про те, що позивач не забезпечив постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці в Окружному адміністративному суді м. Києва судом до уваги не приймаються, адже такий обов'язок не належить до компетенції голови суду, а є компетенцією керівника апарату суду. Суд також враховує визнання представниками відповідача факту того, що виявлені під час перевірки порушення мають організаційний характер і стосуються забезпечення режиму секретності в Окружному адміністративному суді м. Києва, а не особисто позивача.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Як вже зазначалось, ухвалою від 03.06.2015 суд постановив про здійснення судового розгляду справи в режимі закритого судового засідання, а протокольною ухвалою суду від 01.07.2015 постановив присвоїти гриф "для службового користування" адміністративній справі.

Суд констатує, що розгляд даної адміністративної справи викликав значний суспільний інтерес з боку представників засобів масової інформації та окремих громадських активістів, які виявляли бажання бути присутніми під час судових засідань з метою висвітлення його ходу у ЗМІ.

Крім того, представники Служби безпеки України повідомили суду, що до цього органу зверталися окремі народні депутати України, виявляючи особистий інтерес до цієї справи.

Керуючись положеннями статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, суд констатує відсутність у тексті судового рішення, постановленого за результатом розгляду даної справи, інформації, що має обмежений доступ, тому вважає за необхідне задовольнити суспільний інтерес, зняти гриф "для службового користування" з постанови суду та оприлюднити текст постанови у повному обсязі в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до судових рішень".

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 № 51 щодо скасування допуску до державної таємниці за формою 2 ОСОБА_1, голові Окружного адміністративного суду м. Києва.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 73 (сімдесят три) гривень 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.