Справа № П/811/1882/14.
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року права №П/811/1882/14.

провадження № 2-кас/811/5/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Світловодського міськрайонного центру зайнятості Кіровоградської області (далі центр зайнятості) до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

Центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення допомоги по безробіттю у сумі 3936,33 грн., яка виплачена у період 2007 2008 роках.

В судовому засіданні представник центру зайнятості підтримав вимогу позову.

Пояснив, що відповідач набула статусу безробітного, не повідомивши про статус суб'єкта підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 заперечила стосовно задоволення позову.

Стверджувала, що у 2002 році подала заяву до податкової інспекції про припинення підприємницької діяльності і сплатила усі податки на підставі податкової вимоги.

Вважала, що у звязку з відсутністю заперечень та розяснень від податкової інспекції її підприємницька діяльність припинена.

Разом з тим, пояснила, що з того часу не займалась підприємницькою діяльністю, а тому і не звітувала податковій інспекції.

Зазначила, що, дізнавшись у 2012 році про наявність реєстрації приватним підприємцем, припинила її за власним рішенням.

15 вересня 2015 року суд прийняв ухвалу про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с.134).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, з 06 листопада 2000 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.84-85).

02 квітня 2002 року відповідач звернулась до податкової інспекції з заявою про зняття з обліку як платника податків (а.с.94).

У заяві зазначено, що вона подана у зв'язку з ліквідацією (припинення).

На заяві міститься відмітка про її реєстрацію податковим органом.

09 червня 2002 року податкова інспекція прийняла податкову вимогу про обов'язок відповідача сплатити податковий борг у сумі 59,28 грн. (а.с.95).

ОСОБА_1 пояснила, що цей борг визначили під час припинення її діяльності як підприємця.

Водночас, зазначила, про сплату боргу.

На податковій вимозі наявна резолюція особи від 02 грудня 2002 року, якою доручено працівнику ОСОБА_2 з'ясувати обставини.

Податкова інспекція визнала, що ОСОБА_2 станом на згадану дату працювала у них.

Однак, не змогла ні спростувати, ні підтвердити реєстрацію заяви ОСОБА_1 від 02 квітня 2002 року та повідомити, яким чином вона розглянута (а.с.111-112).

10 жовтня 2007 року відповідач звернулась до центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного з виплатою матеріальної допомоги, яка була задоволена (а.с.48-56).

Упродовж з 02 листопада 2007 року по 26 жовтня 2008 року ОСОБА_1 отримувала матеріальну допомогу по безробіттю на загальну суму 3936,33 грн. (а.с.62).

Дізнавшись про те, що вона і досі зареєстрована як підприємець, ОСОБА_1 від 21 грудня 2012 року подала реєстратору заяву про припинення діяльності (а.с.84-85).

Державна реєстрація припинення проведена того ж дня.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, частиною 2 статті 11 Закону України Про зайнятість населення (далі Закон) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що особи, визнанні у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до приписів частини 3 статті 1 Закону (в тій же редакції) приватні підприємці відносяться до зайнятого населення.

Частиною 3 статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі Закон 2) визначено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Отже, ОСОБА_1 позбавлена статусу підприємця лише 21 грудня 2012 року.

Статтею 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі Закон 3), що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здіснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобовязана повідомити про це державну службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Вирішуючи питання про стягнення коштів, суду необхідно встановити умисність невиконання відповідачем обовязків, передбачених статтею 36 Закону 3, та зловживань ними.

Дослідивши матеріали справи, суд зробив висновок, що, звертаючись до центру зайнятості у 2007 році, ОСОБА_1 не могла знати про те, що її заява про припинення підприємницької діяльності, яка передана податковій інспекції 02 квітня 2002 року, не розглянута позитивно.

Про це свідчить той факт, що податкова інспекція не надсилала їй письмову відповідь, в якій би вказувала про наявність перешкод для припинення підприємницької діяльності.

Більше того, податкова інспекція і не розяснила відповідачу процедури припинення підприємницької діяльності.

Разом з тим, податкова інспекція протягом 10 років, за наявності для того підстав, не зверталася до суду з позовом про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 у звязку з неподанням податкової звітності.

Така бездіяльність податкового органу протягом тривалого часу обєктивно вселяла впевненість відповідача у тому, що її підприємницька діяльність припинена та відбулась держана реєстрація цього юридичного факту.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, державний орган (центр зайнятості) фактично поставив у залежність право ОСОБА_1 на одержання допомоги по безробіттю з належним виконанням іншим державним органом (податковою інспекцією), покладених на нього обовязків.

Така правова позиція позивача суперечить принципу верховенства права, який визначений статтею 8 КАС України.

Зокрема, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, відповідач ніяким чином не допустила умисного невиконання своїх обовязків, передбачених статтею 36 Закону, та не зловживала ними.

Таким чином, позов не може бути задоволений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3