Справа № 2а-4921/10/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

19:02

21.12.2010 р. Справа № 2а-4921/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мельника О. М. за участю секретаря судового засідання Бондарь В.О. розглянувши адміністративну справу

за позовомСубєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1,54051

до1. Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва, вул. Артема, 1-А, м.Миколаїв,54000 2. Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв,54036

провизнання неправомірними дій, скасування рішення № НОМЕР_1 від 21.06.10 р.,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання неправомірними дій головного держподатревізора - інспектора ДПА у Миколаївській області Бондар Ірини Іванівни та Федоровича Олександра Олександровича щодо проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 та скасування рішення ДПІ у Корабельному районі м.Миколаєва № від 21.06.2010р. про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії перевіряючих під час проведення перевірки були протиправними, перевірку проведено без дотримання необхідних норм діючого законодавства України, недотримання податківцями діючих на момент перевірки вимог законодавства тягне за собою недійсність рішення № від 21.06.2010р. та незаконність їх дій.

Відповідач 1 заперечував проти задоволення адміністративного позову, вважає висновки перевірки правомірними, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2010р.-обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідач 2 заперечував проти задоволення позову повністю, вважає, що позивач невірно трактує діюче законодавство в сфері проведення перевірок РРО, внаслідок чого дійшов невірних висновків про протиправність перевірки та її висновків, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши думку сторін, дослідивши всебічно, повно та обєктивно обставини справи та надавши оцінку доказам суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

На підставі направлень на перевірку від 08.06.2010 р. фахівцями ДПА у Миколаївській області проведено перевірку за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій ФОП ОСОБА_1 господарської одиниці (павільйон по пр. Корабелів, 15) та складено акт від 10.06.2010р. №0231/14/00/23- у позивача встановленні порушення пунктів 1, 2, 9, 12, 13 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (далі Закон про РРО").

Актом перевірки встановлено декілька порушень, так по першому порушенню: встановлено не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 56.50грн. (фактично розрахункова операція становить 64,50грн., проведена через РРО лише 8,00грн.) з не роздрукуванням та невидачею відповідного розрахункового документу встановленої форми (п.1, 2 ст.З Закону про РРО). Відповідальність передбачена п.1 ст.17 Закону про РРО «...у разі непроведения розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки...»(56.50грн.*5=282,50грн.). По другому порушенню: встановлено незабезпечення щоденного зберігання одного, фіскального звітного чеку у КОРО №р/2 від 06.07.09р. (2-звіт №0483), що є порушенням п.9 ст.З Закону „Про РРО", а саме -щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. Відповідальність передбачена п.4 ст.17 Закону «Про РРО», що в разі незабезпечення зберігання в КОРО фіскального звітного чеку до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20*17*1=340,00грн.).

По третьому порушенню: встановлено не ведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару на загальну суму 1262,00грн. (п.12 ст.3 Закону про РРО). По четвертому порушенню: встановлено незабезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій. Невідповідність склала на суму 1372,40грн. Відповідальність передбачена ст.22 Закону про РРО «...у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність...»(1372,40грн.*5=6862,00грн.).

За результатами перевірки ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва прийнято рішення від 21.06.2010р. № про застосування штрафних санкцій на загальну суму 10008грн. 50коп. за порушення п.п. 1,2,9,12,13 ст. 3 Закону про РРО.

Що стосується доводів позивача відносно законності проведення перевірки, суд не сприймає аргументи позивачки про незаконність проведення перевірки виходячи з наступного.

Постанова Кабінету Міністрів України Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року суперечить Законам України Про державну податкову службу в Україніта Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, в частині повноважень органів податкової служби на проведення перевірок та накладання штрафних санкцій.

За таких обставин, відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Стаття 11 Закону України Про державну податкову службу в Україні серед повноважень податкової служби окремо розрізняє повноваження щодо перевірок, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (п.1 ст.11), та контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку; наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону (п.2 ст.11).

Відповідно до ст.ст.8, 9, 10 Закону України Про державну податкову службу в Україні перевірка правильності нарахування і сплати податків і зборів та контроль за порядком проведення готівкових розрахунків, також віднесені до різних функцій податкових органів.

Стаття 11-1 Закону України Про державну податкову службу в Україні стосується перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), а тому обмеження, встановлені в цій статті стосуються лише саме цих перевірок.

Відповідно до п.2 ст. 11 Закону України №509-ХП „Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції га у порядку, встановленому Законами України, мають право, здійснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Згідно ст.11-2 Закону України „Про державну податкову податкову службу в Україні" від 04.12.1990р. №510-ХП посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України.

Згідно зі ст.15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" контроль за дотриманням порядку проведення розрахунків суб'єктами підприємницької діяльності здійснюється податковими органами шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до законодавства України. 09.10.09 р. проведена планова перевірка ПП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Обовязку податкового органу попередньо попереджати субєкта підприємницької діяльності про проведення перевірки щодо порядку проведення готівкових розрахунків, обігу готівки, та наявності торгових патентів та ліцензій, не передбачено ні Законом України Про державну податкову службу в Україні, ні Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Таким чином ч.2 ст. 16 Закону України „ Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" стосується планових перевірок фінансово-господарської діяльності платника податків

На підставі п. 3.1 п. 3 Наказу ДПА України від 27.05.2008 р. №355 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків", планові перевірки проводяться за окремими планами органами державної податкової служби, при цьому план формується та затверджується щомісячно.

Таким чином, відповідно до зазначеного вище, з метою контролю за порядком дотримання розрахунків ФОП ОСОБА_1.В. відповідно до направлень на проведення такої перевірки та за окремим планом - графіком фахівцями ДПА у Миколаївській області було проведено планову перевірку, тому дії ревізорів щодо проведення перевірки позивача були правомірними.

Щодо порушення позивачкою п.1, 2 ст.3 Закону про РРО, що полягає в не проведенні розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 56.50грн. (фактично розрахункова операція становить 64,50грн., проведена через РРО лише 8,00грн.) з не роздрукуванням та невидачею відповідного розрахункового документу встановленої форми, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ст. З ЗУ №265, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункової операції. За порушення вищевказаної норми ЗУ № 265 встановлено відповідальність: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів, на які виявлено невідповідність (п. 1 ст. 17 ЗУ № 265).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачкою під час проведення перевірки було надано пояснення відносно зазначеного порушення, згідно яких вона визнала, що через рро провела операцію лише на 8 грн., (а.с. 33), що підтверджується копією чеку від 08.06.2010 року 17:06 № 2405 ( а.с. 33 зворотній бік).

Таким чином штрафні санкції за порушення п. 1 ст. 3 ЗУ №265 накладені на позивача рішенням від 21.06.2010р. №-правомірно і в цій частині рішення скасуванню не підлягає.

Щодо другого порушення встановленого під час перевірки, а саме незабезпечення щоденного зберігання одного, фіскального звітного чеку у КОРО №р/2 від 06.07.09р. (2-звіт №0483), що є порушенням п.9 ст.3 Закону „Про РРО" суд зазначає.

Пунктом 9 статті 3 Закону "Про РРО" передбачено обов'язок щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідальність передбачена п.4 ст.17 Закону «Про РРО», так в разі незабезпечення зберігання в КОРО фіскального звітного чеку до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20*17*1=340,00грн.).

Акт перевірки позивачкою ОСОБА_1 підписано особисто без зауважень, (а.с.13 зворотній бік).

Жодних доводів щодо заперечення порушення п.9 ст.3 Закону „Про РРО" позивачкою ні в позовній заяві ні під час судового засідання не наведено, єдиною підставою не визнання порушення сторона позивача вважає протиправність перевірки в цілому. Правомірність перевірки судом було підтверджено.

Таким чином, позивачем не доведено відсутність порушення п.9 ст.3 Закону „Про РРО", тому фінансова санкція передбачена п.4 ст.17 Закону «Про РРО»(20*17*1=340,00грн.) застосована рішенням від 21.06.2010р. №-правомірно і в цій частині рішення скасуванню не підлягає.

Крім того, в акті перевірки також було встановлено порушення норм п. 13 ст. 3 Закону України "Про РРО" №265, згідно якої: суб'єкти підприємницької діяльності, мають здійснювати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, (ст. 22 ЗУ № 265).

Як встановлено судом, в акті зафіксовано порушення обліку готівки, а саме встановлено невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО на суму 1372,40 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні фактично визнав наявність даного порушення, на обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині наполягав лише на тому, що дані кошти були призначені для проведення розрахунку з постачальником.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3, пояснила суду, що готівкові кошти 1372,40 грн знаходились під час перевірки на місці проведення розрахунків на полиці, операції службового вводу виконано позивачкою не було, зберігання готівкових коштів на місці проведення розрахунків не допускається, особистими коштами дана сума вважатись не може, оскільки зберігання особистих коштів на місці проведення розрахунків заборонено.

За таких обставин рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ФОП ОСОБА_1 від 21.06.2010р. №-є правомірним і в цій частині рішення скасуванню не підлягає.

Також, актом перевірки зафіксовано порушення п.12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. №265/95-ВР.

Відповідно до п. 12 ст. З ЗУ №265, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів. За порушення вищевказаної норми ЗУ № 265 встановлено відповідальність: у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 20 ЗУ № 265).

Так, п.12 ч.1 ст.3 Закону є відсильною нормою, і може застосовуватися лише при наявності інших правових норм, які передбачають такий порядок ведення обліку товарних запасів.

Обовязок щодо внесення записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян - суб'єктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886.

Але враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, та він може носити лише рекомендаційний характер.

Посилання відповідача на те, що відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення обліку товарних запасів, суд також вважає безпідставним, оскільки дія Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні розповсюджується лише на юридичних осіб, їх філіали та представництва і не стосується фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, жодним нормативно-правовим актом не зобовязано фізичну особу-підприємця платника податку обліковувати накладні та інші первинні документи.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР не можуть бути застосовані до фізичних осіб-підприємців, оскільки законодавством не передбачено їх обовязку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, і, відповідно нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР у розмірі передбаченому ст.21 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

Частин 2 статті 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_1 в сумі 6862,00грн. (1372,40грн.*5) за порушення вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону про РРО, відповідальність за яке передбачена ст.22 Закону про РРО. Тому в цій частині рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ФОП ОСОБА_1 від 21.06.2010р. №-є не правомірним і підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м.Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 21.06.2010р. № на суму 6862,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.М. Мельник