Справа № 825/1347/14
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/1347/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - Поліської К.С., Волошко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС України в Чернігівській області), Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - ЧМВ УМВС України в Чернігівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати накази УМВС України в Чернігівській області від 20.03.2014 № 330 та від 21.03.2014 №53 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу дільничних інспекторів міліції ЧМВ УМВС України в Чернігівській області;

- стягнути з УМВС України в Чернігівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 21.03.2014 по день поновлення на службі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що накази від 20.03.2014 № 330 та від 21.03.2014 №53 о/с винесені з порушенням вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України та Кодексу законів про працю України, в частині порушення порядку проведення службового розслідування та звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності. Також, позивач посилається на те, що оскаржувані накази винесені на підставі висновку службового розслідування від 03.03.2014, проведеного працівниками СКЗ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, яким встановлена відсутність ОСОБА_1 без поважних причин на робочому місці 19 та 20 лютого 2014 року, вчинивши таким чином прогул. Позивач зазначає, що вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки 19 лютого 2014 року з самого ранку він знаходився на робочому місці, після чого вирішував службові потреби, пов'язані з ремонтом радіостанцій, які були пошкоджені, а також здійснював вибіркову перевірку несення служби окремими дільничними пунктами міліції, зокрема № 6, № 7 та № 9, що можуть підтвердити дільничні інспектори та відповідні записи в Журналах про перевірку організації роботи дільничного інспектора міліції, де відображено факт та напрямки здійсненої перевірки. 20.02.2014 позивач вирішував службові питання щодо переходу до іншого підрозділу та станом 20.02.2014 був підписаний відповідний рапорт начальником ЧМВ УМВС України в Чернігівській області та начальником УДСО при УМВС України в Чернігівській області, до підрозділу якого він збирався перейти. Позивач посилається на те, що вказані обставини не були враховані посадовими особами, що проводили службове розслідування, які обмежилися тільки опитуванням працівників, що знаходилися у приміщенні адміністративної будівлі, де знаходиться службовий кабінет позивача. Вказане призвело до необ'єктивності висновку про здійснення ОСОБА_1 прогулу 19 та 20 лютого 2014 року. Крім того, відповідно до п. 1.14 «Інструкції про проведення атестування особового складу ОВС України», затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 № 181, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23.05.2005 за № 559/10839, при звільненні з ОВС проводиться в обов'язковому порядку атестування. Однак, відповідачами не було надано наказ про призначення такої атестації та не ознайомлено ОСОБА_1 з її висновками. Також, позивач зазначив, що у період проходження служби він був членом Первинної профспілкової організації Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області АП ОВС України та сплачував членські внески. Проте, відповідно до вимог чинного законодавства, з даною профспілковою організацією звільнення позивача не було погоджено. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та мають бути задоволені в повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник УМВС України в Чернігівській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що наведені позивачем обставини про те, що він 19.02.2014 перевірив декілька дільничних пунктів, а 20.02.2014 нібито вирішував питання переведення до іншої служби, не підтверджені належними доказами та не спростовують факту його відсутності на робочому місці без дозволу керівництва. Службове розслідування, що було проведено ЧМВ УМВС України в Чернігівській області та видання Управлінням наказів про звільнення ОСОБА_1 з ОВС України було проведено у повній відповідності до вимог чинного законодавства, в межах наданих повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Представник ЧМВ УМВС України в Чернігівській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що зібраними матеріалами службового розслідування підтверджено факт безпідставної відсутності позивача на службі 19.02.2014 та 20.02.2014, тому накази УМВС України в Чернігівській області від 20.03.2014 № 330 та від 21.03.2014 року № 53 о/с, були винесені у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.09.1996 по 21.03.2014 проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Чернігівській області (а.с. 7-8 Т.1).

19.02.2014 та 20.02.2014 ЧМВ УМВС України в Чернігівській під час перевірки службової діяльності працівників ЧМВ УМВС України в Чернігівській області начальником СКЗ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області підполковником міліції ОСОБА_5 було виявлено факти відсутності на робочому місці начальника ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області майора міліції ОСОБА_1, про що було складено відповідні акти (а.с. 77, 79).

Про виявлені факти відсутності позивача на службі, підполковник міліції ОСОБА_5 рапортами від 19.02.2014 та від 20.02.2014 доповів начальнику ЧМВ УМВС України в Чернігівській області (а.с. 78, 80 Т.1).

За вказаними фактами, наказом начальника ЧМВ УМВС області від 25.02.2014 № 213 було призначено службове розслідування (а.с. 82 Т.1).

Висновком службового розслідування за фактом відсутності на робочому місці начальника ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області майора міліції ОСОБА_1 від 03.03.2014, затвердженим 03.03.2014 начальником ЧМВ УМВС України в Чернігівській області підполковником міліції ОСОБА_6, службове розслідування було припинено, факти безпідставного невиходу на службу 19.02.2014 та 20.02.2014 визнано такими, що знайшли своє підтвердження. Начальником ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_6 прийнято рішення вийти з клопотанням до в.о. начальника УМВС України в Чернігівській області про притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за п.п. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (а.с. 108-110, 111 Т.1).

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 20.03.2014 №330 за грубе порушення трудової дисципліни, неналежне виконання посадових обов'язків, порушення вимог ст.ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 №155, в частині відсутності на службі без поважних причин (вчинення прогулів) з 19 по 20 лютого 2014 року, начальника ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області майора міліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС України за п.п. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (а.с. 112 Т.1).

Наказом УМВС України в Чернігівській області по особовому складу від 21.03.2014 року №53о/с ОСОБА_1В звільнено зі служби в органах внутрішніх справ на підставах п.п. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни) (а.с. 122 Т.1).

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 08.05.2014 № 107 о/с внесено зміни до наказу УМВС України в Чернігівській області від 21.03.2014 № 53 о/с в частині дати звільнення ОСОБА_1 з 25.03.2014 (а.с. 123 Т.1).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію" (далі - Закон № 565-XII) міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 2 Закону № 565-XII встановлено, що основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до статті 3 Закону № 565-XII діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

При прийнятті на службу до міліції, згідно статті 17 Закону № 565-XII працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.02.2012 № 155 (далі - Правила № 155) та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.04.2012 за № 628/20941 встановлюють, що кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку. Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральні зобов'язання, зокрема, бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби (пункти 1.1, 4.1. Правил № 155).

Присяга працівника органів внутрішніх справ України, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 передбачає, що працівник міліції присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ України, мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Суд вважає, що не тільки при виконанні службових обов'язків, а і у повсякденному житті працівник міліції повинен, у тому числі і своїми вчинками та поведінкою, способом життя стверджувати високі принципи безкорисливості, чесності та скромності у громадському та особистому житті, нетерпимо ставитись до будь-яких аморальних проявів, активно боротися з цими явищами.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Зокрема, відповідно до п.п. "є" п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV) службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 5 Закону № 3460-IV визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Закону № 3460-IV передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави, поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, берегти державну таємницю, у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до статті 12 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Закону № 3460-IV, який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Так, в ході службового розслідування опитано ряд працівників ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, які в своїх поясненнях вказали, що не бачили ОСОБА_1 на робочому місці 19.02.2014 та 20.02.2014 (а.с. 86-102, 104 Т.1).

Зокрема, опитаний безпосередній начальник ОСОБА_1 - заступник начальника відділу - начальник МГБ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області майор міліції ОСОБА_8 повідомив, що про відсутність на робочому місці 19.02.2014 та 20.02.2014 майор міліції ОСОБА_1 його не повідомляв та на телефонний зв'язок не виходив, ніяких завдань пов'язаних з виконанням службових обов'язків поза межами відділу майор міліції ОСОБА_8 йому не надавав (а.с. 93 Т.1).

Стосовно відсутності на службі майора міліції ОСОБА_1 19.02.2014 опитаний помічник начальника міського відділу-оперативний черговий ЧЧ ЧMB УМВС України в Чернігівській області майор міліції ОСОБА_9 пояснив, що 19.02.2014 ОСОБА_1 про підстави відсутності на службі до ЧЧ ЧMB УМВС України в Чернігівській області не повідомляв та на телефонний зв'язок не виходив (а.с. 84 Т.1).

Щодо відсутності на службі майора міліції ОСОБА_1 20.02.2014 опитаний помічник начальника міського відділу-оперативний черговий ЧЧ ЧMB УМВС України в Чернігівській області старший лейтенант міліції ОСОБА_10 надав аналогічні з майором міліції ОСОБА_9 пояснення та додав, що майор міліції ОСОБА_1 близько 17:00 год. 20.02.2014 з'явився до ЧMB УМВС України в Чернігівській області (а.с. 88 Т.1).

Відповідно до довідки ЧMB УМВС України в Чернігівській області від 28.02.2014 19.02.2014 та 20.02.2014 начальник ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області майор міліції ОСОБА_1 до чергової частини штабу (на правах сектору) ЧMB УМВС України в Чернігівській області з приводу своєї відсутності на роботі не телефонував та будь-яка інша інформація з даного приводу не надходила (а.с. 105 Т.1).

Згідно довідки сектору кадрового забезпечення ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 25.02.2014 будь-якої інформації про перебування на лікарняному майора міліції ОСОБА_1 19.02.2014 та 20.02.2014 керівництву ЧМВ УМВС України в Чернігівській області не надходило. У зазначений період у відпустці останній не перебував (а.с. 83 Т.1).

Відповідно до довідки наданої сектором медичного забезпечення УМВС України в Чернігівській області від 28.02.2014 № 18/197 майор міліції ОСОБА_1 19.02.2014 та 20.02.2014 за медичною допомогою не звертався (а.с. 106 Т.1).

В ході службового розслідування, в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що 19.02.2014 знаходився за місцем дислокації в м. Чернігові, вирішував питання щодо станцій радіозв'язку - їздив по магазинам, інтернет-магазинам, шукав місця продажу станцій радіозв'язку на роботі по мережі "Інтернет", які саме відвідував магазини ОСОБА_1 не пам'ятає, а 20.02.2014 вирішував питання щодо переходу до іншого підрозділу в м. Чернігові (а.с. 85, 103 Т.1).

Проте, матеріалами службового розслідування вказана інформація щодо вирішення ОСОБА_1 тих чи інших службових питань не підтвердилась.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що 19.02.2014 у другій половині дня, виконуючи свої безпосередні обов'язки, він також здійснював вибіркову перевірку несення служби окремим дільничними пунктами міліції, зокрема № 6, № 7 та № 9, що підтверджується відповідними записами в журналах про перевірку організації роботи дільничного інспектора міліції, де відображено факт та напрямки здійсненої перевірки. На підтвердження даного факту ним до касаційної скарги були надані пояснення, в яких інспектором Жуковецьким Г.П. зазначено, що рапорт від 16.05.2014 ним написаний під впливом колишнього керівництва ЧМВ, а ОСОБА_1 19.02.2014 близько 16:00 год. приїжджав до нього, до дільничного пункту та проводив перевірку до 18:00 год. (а.с. 16-18 Т. 2)

Проте, в рапортах старших дільничних інспекторів ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Милорадовича О.П., Жуковецького Г.П. та Хоменка А.В., інспектори доповіли про те, що в кінці лютого 2014 року начальник ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1 наказав передати йому паспорти дільниць ДПМ № 6, № 7 № 9 та повернув їх через 2 дні з датою перевірки за 19.02.2014, а також сказав, щоб вони написали відповідні пояснення для службового розслідування (а.с. 119 -121 Т.1).

В судове засідання неодноразово викликались заявлені позивачем свідки - дільничні інспектори: Хоменко А.В., Милорадович О.П., Мнівець П.О., Жуковецький Г.П. (а.с. 71-77, 127, 153 Т.2).

В той же час, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засідання не з'явились, причин неявки не повідомили, про слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 166 Т.2).

Від ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судове засідання з'явились та допитані: ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Так, ОСОБА_15 пояснив, що 19.02.2014 близько 12:00 год. заїжджав до відділу ДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області з метою працевлаштування. Біля робочого кабінету зустрів позивача з яким мав коротку розмову.

Згідно показань свідка ОСОБА_14 позивач зранку 20.02.2014 знаходився в УДСО в Чернігівській області з рапортом про переведення в управління. Стосовно даного питання ОСОБА_1 хотів поговорити з керівником - ОСОБА_16 Перед обідом позивач заходив безпосередньо в кабінет свідка.

Свідок ОСОБА_16 подробиць 20.02.2014 не пам'ятає, але зазначив, що ОСОБА_1 дійсно заходив до нього з рапортом на переведення, проте не пам'ятає чи був він завізований безпосереднім керівником позивача та чи містив всі відповідні підписи. Крім того, свідок пояснив, що 19-20 лютого 2014 року ДСО відповідно до укладеного договору на платній основі забезпечувало охорону Чернігівської обласної адміністрації тому він, як керівник безпосередньо здійснював контроль за виконанням даного обов'язку, у зв'язку з особливим порядком ведення служби в ці дні. Саме тому, ОСОБА_16 вказав, що точно не пам'ятає в який саме час він був присутній на своєму безпосередньому робочому місті, а коли перебував на об'єкті охорони.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що свідком ОСОБА_15 підтверджено знаходження ОСОБА_1 19.02.2014 на робочому місці близько 12:00 год. Виконання посадових обов'язків в інший час ніким зі свідків не підтверджено. Свої пояснення від 08.08.2014 ОСОБА_11 під присягою суду не підтверджено, оскільки він не з'явився в судове засідання. Крім того, ОСОБА_11 в поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 знаходився у нього на дільниці з 16:00 год. до 18:00 год., а згідно пояснень позивача та журналів про перевірку організації роботи дільничного інспекторів міліції, позивач в цей час проводив перевірку інших дільниць, про що свідчать відмітки часу (а.с. 57-58 Т.2).

В своїх поясненнях щодо обґрунтованої відсутності на робочому місці до 12:00 год. 19.02.2014 ОСОБА_1 зазначив про те, що ним вирішувались питання щодо станцій радіозв'язку, так як від цього залежала організація роботи його підрозділу. Керівництво про відсутність не повідомляв.

Однак, суд не приймає до уваги дане пояснення, так як до функціональних обов'язків позивача вирішення питання матеріально-технічного забезпечення підпорядкованого відділу не входить, отже для виконання подібних доручень ОСОБА_1 мав би отримати окремий, хоча б усний, наказ безпосереднього керівника. Проте від своїх безпосередніх начальників МГБ ЧMB УМВС України в Чернігівській області майор міліції ОСОБА_8, начальника ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_6 ніяких завдань, пов'язаних із перебуванням поза межами відділу та дозволу відлучатися позивач, не отримував.

Таким чином, враховуючи наведене, позивач був відсутній на робочому місці 19.02.2014 до та після 12:00 год. без поважних причин.

Щодо відсутності на службі ОСОБА_1 20.02.2014, то свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 підтвердили перебування позивача в приміщенні ДСО для вирішення питання про переведення. Стосовно правомірності свого перебування ОСОБА_1 посилається на наявність візи керівника в рапорті на переведення. Однак, суд зазначає, що нормативними актами чітко визначено процедуру переведення, відповідно якої для цього він мав лише написати рапорт. Подальше вирішення даного питання відбувається уповноваженим на те відділом, а не особисто позивачем в робочий час.

Про необхідність отримати вільний від виконання функціональних обов'язків час у зв'язку із необхідністю співбесіди (або іншого) у запропонованому для подальшого проходження служби підрозділі, позивач мав би поставити до відома безпосереднього керівника. Проте як свідчать пояснення самого позивача, він про такі дії нікого не попередив, а проходження співбесід, в якості кандидата на вакантні посади, для подальшого працевлаштування без отримання відповідного вільного від роботи часу та без повідомлення безпосереднього роботодавця (уповноваженого органу) - є відсутністю на роботі без поважних причин, тобто прогулом.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, суди повинні виходити з того, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин

Оскільки перелік «поважних причин» законодавець не визначає, керівник організації у кожному конкретному випадку вирішує це питання виходячи з пояснень, поданих працівником, і перевіряючи їх у разі потреби. Водночас існують причини, що завжди визнаються поважними у разі відсутності працівника на роботі, які підтверджені документами чи показаннями свідків. Наприклад, хвороба працівника, затримка повернення працівника з відрядження, відпустки через погод ні умови, затримка транспорту під час аварії, виклик швидкої допомоги до хворого члена родини, складання іспитів, заліків без належного оформлення навчальної відпустки та ін.

Проте вказані позивачем обставини не доводять поважність причин відсутності на робочому місці більше 3-х год. безперервно впродовж 2-х діб та поважність неповідомлення а ні безпосереднього керівника, а ні чергової частини про місце перебування та обставини зайнятості.

Таким чином, вищевказане є порушенням Дисциплінарного статуту, а саме ст. 58, відповідно до якої грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, що не містить ознак кримінального правопорушення, а саме: порушення встановленого керівником органу чи підрозділу цивільного захисту розпорядку дня.

Крім того, судом було досліджено факт проведення атестації при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 з ОВС України.

Так, в матеріалах справи наявні наказ про оновлення складу атестаційної комісії ЧМВ УМВС області та організацію її роботи від 14.01.2014 № 42 (а.с. 134 Т.2), витяг з протоколу зсідання атестаційної комісії ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 19.03.2014 № 6 (а.с. 135 Т.2) та атестаційний лист за період жовтень 2013 - березень 2014 років, затверджений начальником Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області полковником міліції ОСОБА_6, зміст якого був доведений до позивача, однак від підпису він відмовився (а.с. 113-114 Т.2).

Згідно результатів атестування комісія дійшла висновку, що начальник ВДІМ ЧМВ УМВС України у Чернігівській області ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та має бути звільнений з ОВС України.

Відповідно до вимог п. 1.4. Інструкції про проведення атестування особового складу ОВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2005 № 181 (в редакції чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин), атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться: на кожній із займаних посад - через 4 роки; при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках (зокрема при скороченні штатів чи реорганізації органів внутрішніх справ України) незалежно від цього строку.

Строки атестації рядового і начальницького складу визначаються Міністром внутрішніх справ України.

Дана норма кореспондується з п. 48 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС УРСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1991 № 114 (в редакції чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин), відповідно до якого атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Строки атестації рядового і начальницького складу визначаються Міністром внутрішніх справ.

В той же час позачерговому атестуванню не підлягають працівники органів і підрозділів внутрішніх справ, строк попередньої атестації яких не перевищує одного року, крім випадків, коли працівнику попереднім атестуванням установлено конкретний термін для усунення недоліків (п. 4.10 Інструкції про проведення атестування особового складу ОВС України).

За викладених обставин, суд доходить висновку, що оскільки з часу проведення попередньої атестації позивача не пройшов рік (в даному випадку жовтень 2013 року), тому при звільненні ОСОБА_1 її повторне проведення не було обов'язковим.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що ні Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, ні іншим нормативно-правовим актом не передбачено, що рішення про звільнення за порушення дисципліни приймається виключно на підставі висновку атестаційної комісії. Звільнення особи за наслідками атестації є лише однією з підстав для звільнення особи за порушення дисципліни, а не обов'язковою умовою такого звільнення.

Крім того, згідно із п. 4.16 Інструкції про проведення атестування особового складу ОВС України у разі незгоди з висновком атестаційної комісії особа рядового чи начальницького складу після засідання атестаційної комісії протягом 10 днів з часу оголошення цього висновку подає мотивований рапорт на ім'я прямого начальника.

Однак, ні в матеріалах справи, ні в судових засіданнях позивачем не зазначалось про те, що він скористався своїм законним правом на оскарження атестаційного висновку.

Судом також встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 з ОВС він був членом Первинної профспілкової організації ЧМВ атестованих працівників ОВС України та сплачував відповідні членські внески, проте згода профспілки на звільнення позивача, як того вимагає законодавство, не була отримана.

Згідно із п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо суд встановить, що звільнення працівника проведене власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, то він зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

ЧМВ УМВС України в Чернігівській області зроблено запит до профспілкового комітету, з метою отримання погодження про звільнення ОСОБА_1 або відмови в такому погодженні.

Листом від 04.08.2015 № 11/25-2865 комітет погодився, що позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, але оскільки 21.03.2014 ОСОБА_1 був звільнений з ОВС України і з зазначеного періоду не сплачує членські внески та утратив зв'язок з організацією, то ППО ЧМВ АП ОВС України не може розглянути питання щодо погодження про притягнення до дисциплінарної відповідальності, так як це не входить до його компетенції (а.с. 111 Т.2).

За наведених обставин суд вважає, що профспілковий орган не заперечує проти звільнення ОСОБА_1, але в силу того, що на час звернення до нього з запитом позивач не є членом профспілки та відповідно до ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не може офіційно погодити оскаржуваний вид дисциплінарного стягнення.

На підставі досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено виконання ним службового обов'язку 19.02.2014, а 20.02.2014 він залишив робоче місце без дозволу керівництва і поважних причин, а тому відповідач правомірно звільнив ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з дотриманням процедури звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять у собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, довели правомірність своїх дій та прийнятих наказів.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, необхідно відмовити повністю за необґрунтованістю.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна