Справа № 2а-2526/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2011 р. Справа № 2a-2526/11/0970

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Остапюк С.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за постановою № 119579 від 28.04.2011 року в розмірі 510 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2011 року територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за постановою № 119579 від 28.04.2011 року в розмірі 510 гривень.

Позов мотивовано тим, що 20.04.2011 року працівниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області виявлено порушення вимог положень статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»допущені відповідачем, а саме: експлуатація легкового автомобіля, облаштованого як таксі без ліцензійної картки. Виявлене порушення зафіксоване в акті за № 226314 від 20.04.2011 року. За наслідками розгляду вказаного акту, 28.04.2011 року позивачем винесено постанову за №119579 про застосування фінансових санкцій в розмірі 510 гривень, за вчинене правопорушення. У передбачений строк сума застосованих фінансових санкцій в розмірі 510 гривень відповідачем добровільно не сплачена.

05.08.2011 року відповідно до пункту 4 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України судом винесена ухвала про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, копія якої разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів, згідно частини 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України, направлена відповідачу за адресою місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

На адресу відповідача (вулиця Коновальця, 146/63, місто Івано-Франківськ), внесеною до відповідного Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію ухвали суду про відкриття скороченого провадження в даній адміністративній справі, в якій містяться відомості про порядок і строк подання заперечення проти позову та наслідки неподання такого заперечення, копію позовної заяви та додані до неї документи.

19.08.2011 року на адресу суду повернулося поштове відправлення, з надісланою судом ухвалою про відкриття скороченого провадження, копією позовної заяви та доданих до неї документів, за закінченням терміну зберігання.

Відповідно частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, враховуючи положення статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач вважається повідомлений належним чином про порядок і строк подання заперечення проти позову та наслідки неподання такого заперечення.

Згідно пункту 2 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи, що до суду не було подано заперечення відповідача проти заявленого позову та те, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, поданий територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області позов до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за постановою № 119579 від 28.04.2011 року в розмірі 510 гривень підлягає розгляду в строк визначений пунктом 2 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши повідомлені сторонами обставини, прийшов до висновку про підставність позовних вимог.

05.08.2004 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу підприємця, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрів юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а. с. 6).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в України визначені Законом України «Про автомобільний транспорт».

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року за №1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»органами державного контролю на автомобільному транспорті є Головавтотрансінспекція, її територіальні управління в областях, Автономній Республіці Крим, м. Києві та м. Севастополі.

Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»визначає перелік документів, на підставі яких виконують пасажирські перевезення, згідно положень якої:

Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:

- для автомобільного перевізника ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія таксі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи, передбачені законодавством України.

Судом встановлено, що 20.04.2011 року працівниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області виявлено та задокументовано в акті за № 226314 від 20.04.2011 року факт експлуатації відповідачем легкового автомобіля марки AUDI, державний номерний знак НОМЕР_1, облаштованого як таксі, на підставі тимчасового реєстраційного талону РРТ №419597 від 13.10.2006 року дійсного до 03.08.2007 року та ліцензії серії АВ №200522 від 24.10.2010 року без належної ліцензійної картки.

Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Відповідно статті 17 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»ліцензіат зобов'язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії. У разі виникнення таких змін ліцензіат зобов'язаний протягом десяти робочих днів подати до органу ліцензування відповідне повідомлення в письмовій формі разом з документами або їх нотаріально засвідченими копіями, які підтверджують зазначені зміни.

Згідно статті 21 даного Закону підставами для анулювання ліцензії є акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов.

У відповідності до статті 1 вказаного Закону ліцензійні умови - установлений з урахуванням вимог законів вичерпний перелік організаційних, кваліфікаційних та інших спеціальних вимог, обов'язкових для виконання при провадженні видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню;

ліцензіат - суб'єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»наказом Міністерства транспорту та звязку України за №514 від 22.07.2010 року затверджено Положення про ліцензійну картку, що додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі Положення).

Положення, розроблене відповідно до Законів України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", "Про автомобільний транспорт" та наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 02.07.2010 N 427 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.07.2010 за N 562/17857 (далі - Ліцензійні умови), установлює процедуру оформлення та видачі ліцензійних карток, що додаються до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі - ліцензійна картка).

Відповідно розділу ІІІ даного Положення ліцензійні картки оформлюються згідно з документами, що додаються заявником до заяви про видачу ліцензії, та в терміни, передбачені для видачі ліцензії (пункт 3.1). У разі змін у кількості або складі автотранспортних засобів, що використовуються для провадження діяльності, відповідно до статті 17 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензіат протягом десяти робочих днів подає до органу ліцензування або відповідного територіального управління повідомлення в письмовій формі (пункт 3.2).

Ліцензійні картки є недійсними у разі змін у реєстраційних документах власних автотранспортних засобів або в інших засвідчених в установленому порядку документах, що підтверджують право користування чи розпорядження таким автотранспортним засобом, що використовується на інших законних підставах (пункт 3.3).

У разі зміни даних у реєстраційних документах власних автотранспортних засобів або інших засвідчених в установленому порядку документах, що підтверджують право користування чи розпорядження автотранспортним засобом, що використовується на інших законних підставах, оформлюються нові ліцензійні картки (пункт 3.6).

Як встановлено судом, відповідач здійснював свою господарську діяльність транспортним засобом марки AUDI, державний номерний знак НОМЕР_1, на підставі тимчасового реєстраційного талону РРТ №419597 від 13.10.2006 року дійсного до 03.08.2007 року.

Тимчасовий реєстраційний талон є реєстраційним документом транспортного засобу, що підтверджує право користування чи розпорядження таким автотранспортним засобом, що використовується на інших законних підставах. Закінчення терміну дії такого талану приводить до змін у даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності»за №756 від 04.07.2001 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку із закінченням терміну дії тимчасового реєстраційного талону РРТ №419597 03.08.2007 року, ліцензійна картка відповідача на право провадження діяльності у відповідності до пункту 3.3 Положення, є недійсною.

Відповідач із повідомленням до органу ліцензування про зміни у реєстраційних документах вказаного транспортного засобу, що використовуються для провадження діяльності не звертався, а тому в супереч пункту 3.6 Положення нової ліцензійної картки не отримав.

Стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»визначає, що ліцензійною карткою транспортного засобу є документ, який містить реєстраційні дані ліцензії та транспортного засобу.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги статті 17 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», розділу ІІІ Положення про ліцензійну картку, що додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а зміни до реєстраційних документів автотранспортних засобів, що підтверджують право користування чи розпорядження таким автотранспортним засобом, що використовується на інших законних підставах призводить до недійсності ліцензійної картки.

За таких обставин, відповідач з 04.08.2007 року здійснював експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без ліцензійної картки.

Абзац 2 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»є спеціальною нормою, якою встановлено, що за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки встановлюється штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами 4 та 5 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»встановлено, що від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту розглядати справи про стягнення у вигляді штрафів за порушення, викладені у цій статті, мають право посадові особи урядового органу державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті. Порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Таким чином, експлуатації легкового автомобіля, облаштованого як таксі без наявності ліцензійної картки, що є порушенням вимог статей 39, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивачем, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за виявлене порушення щодо відповідача, постановою про застосування фінансових санкцій за №119523 від 07.04.2011 року застосовано фінансові санкції на суму 510 гривень. Відповідачем фінансові санкції не сплачено.

Відповідно до пунктів 21, 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року за №1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. При виявлені порушення законодавства складається акт, на підставі якого керівник органу державного контролю виносить постанову про застосування фінансових санкцій, що є обовязковою до виконання.

Пунктом 28 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України фінансова санкція повинна бути перерахована субєктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом пятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій.

У передбачений законом термін сума застосованих фінансових санкцій відповідачем добровільно не сплачена. Постанова в порядку передбаченому пунктом 32 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю протягом 10 днів після її винесення чи до суду не оскаржувалась.

Суд зазначає, що при здійсненні відповідачем експлуатації легкового автомобіля, облаштованого як таксі наявність документів, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»є обовязком відповідача, порушення якого тягне наслідки у вигляді застосування штрафних санкції, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення в дохід Державного бюджету з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за постановою № 119579 від 28.04.2011 року в розмірі 510 гривень є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 2, 8-14, 86, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків у банках, що обслуговують фізичну особу підприємця ОСОБА_1 (індекс 76000, вулиця Коновальця, 146/63, місто Івано-Франківськ, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та за рахунок готівки, що йому належить в дохід Державного бюджету на рахунок №0002, УДК в місті Івано-Франківську, код платежу 21081100, МФО 836014, код одержувача 20568100 фінансові санкції в розмірі 510 (пятсот десять) гривень за постановою про застосування фінансових санкцій за № 119579 від 28.04.2011 року.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 та частини 8 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до частини 9 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена 30.08.2011 року о 11 год. 10 хв.