Справа № 2а-10124/12/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року № 2а-10124/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судового засідання Шозди Г.В.

представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Сокальське міське комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулося в суд з позовом до ДПІ у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2012 року за № НОМЕР_1.

Судом замінено у відповідності до положень ст.55 КАС України відповідача на його правонаступника Сокальську ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач самостійно визначивши та перерахувавши суми податку на додану вартість, виконав своє зобовязання зі сплати цих податків за визначений ним у платіжних документах період і це виключає застосування штрафних санкцій на підставі п.126.1 ст.126 ПК України. Також, продовжує позивач, на момент вчинення зазначених дій діяв Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а тому при винесенні спірного податкового повідомлення рішення слід було керуватись саме положеннями даного закону.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з тих самих міркувань, просить позов задоволити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву вважає, що він діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства п.87.9 ст.87 ПК України, згідно якого у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Представник відповідача дала аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами перевірки своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобовязання до бюджету, ДПІ у Сокальському районі Львівської області складено акт за №687/1601/20845840 від 08.11.2012 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.11.2012 року за №, яким на підставі п.126.1 ст.126 ПК України за затримку на 667 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 523141 грн. 93 коп., позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 104628 грн. 38 коп.

Як вбачається з акту перевірки, податковий борг з податку на додану вартість в сумі 54626 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2010 року, сплачений протягом 26-27 червня 2012 року; в сумі 52230 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2010 року, сплачений протягом 27 червня 26 липня 2012 року; в сумі 65173 грн. 00 коп, визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2010 року, сплачений протягом 26 липня - 22 серпня 2012 року; в сумі 56627 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2010 року, сплачений протягом 22 серпня 13 вересня 2012 року; в сумі 24824 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року, сплачений 13 вересня 2012 року; в сумі 66235 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року, сплачений 13 вересня 2012 року; в сумі 46272 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2011 року, сплачений 13 вересня 2012 року; в сумі 62168 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року, сплачений протягом 13 вересня 2012 року; в сумі 56256 грн. 00 коп., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року, сплачений протягом 13 вересня 25.10.2012 року 2012 року; в сумі 67607 грн., визначений в податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року, сплачений 25 жовтня 2012 року.

В матеріалах справи наявні зазначені в акті перевірки декларації, які підтверджують виникнення податкового зобовязання з податку на додану вартість.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У відповідності до вимог абзацу 1 пункту 87.9 ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, з моменту набрання чинності Податковим кодексом України контролюючі органи наділені повноваженнями змінювати призначення платежу.

Однак, суд не може залишити поза увагою наступні обставини справи.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення за № 1476 від 20.09.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1493 від 21.09.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1505 від 22.09.2010 року на суму 1000 грн., за №1520 від 23.09.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1545 від 24.09.2015 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1553 від 27.09.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за № 1568 від 28.09.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за № 1604 від 30.09.2010 року на суму 3000 грн. 00 коп. (призначення платежу «ПДВ за серпень 2010 року»); за №1745 від 26.10.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1802 від 29.10.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №1783 грн. 00 коп. від 28.10.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1723 від 22.10.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1763 від 27.10.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1684 від 20.10.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп. (призначення платежу «ПДВ за вересень 2010 року»; за № 2023 від 19.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2107 від 29.11.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2101 від 26.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2087 від 25.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2072 від 24.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2059 від 23.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2037 від 22.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2008 від 18.11.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №1979 від 15.11.2010 року на суму 1337 грн. 00 коп., за №2124 від 30.11.2010 року на суму 5000 грн. 00 коп. (призначення платежу «ПДВ за жовтень 2010 року»); за №2131 від 01.12.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2163 від 10.12.2010 року на суму 1000 грн. 00 коп., за №2169 від 13.12.2010 року на суму 1000 грн., за №2174 від 14.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., від 15.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2213 від 17.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2228 від 20.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., від 21.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2265 від 22.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2280 від 23.12.2010 року на суму 8000 грн. 00 коп. (призначення платежу «ПДВ за листопад 2010 року»); за №2288 від 24.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2297 від 27.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2319 від 30.12.2010 року на суму 2000 грн. 00 коп., за №2313 від 29.12.2010 року на суму 7000 грн. 00 коп. (призначення платежу «ПДВ за грудень 2010 року», проте контролюючим органом було самостійно змінено призначення цих платежів під час перерахування коштів до бюджету, що відображено в акті перевірки.

У відповідності до вимог підп.7.1.1 п.7.1 ст. 7 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (чинного на момент виникнення податкового боргу) зазначеної статті джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно п.6 ст.7 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року за №679-ХІV, з наступними змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати призначення платежу, відповідно до чинного законодавства України на момент погашення податкових зобовязань визначених у податковій декларації з податку на додану вартість за липень-грудень 2010 року, належало виключно платнику, а тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням підп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Обставини застосування контролюючим органом повноважень у такий спосіб підтверджуються наявними в матеріалах справи судовими рішеннями у спорах між цими самими сторонами та з тих самих підстав, що у відповідності до положень ч.1 ст.72 КАС України не доказуються у цьому спорі. При цьому, слід зазначити що періоди яким надавалась оцінка судами є різними.

Як передбачено підп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації (що має місце в даному випадку), крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Податкова декларація, у відповідності до підп. „а підп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього ж Закону, подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, у даній ситуації, календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.5.1 ст.5 згаданого Закону, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків, як передбачено абзацом 1 підп.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього ж Закону, зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Таким чином, податковий борг в розмірі 81337 грн. 00 коп. був сплачений платником податків вчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Отже, суд вважає, що оскільки чинним на момент погашення податкових зобовязань визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень-грудень 2010 року законодавством не було передбачено повноважень контролюючого органу при погашенні податкового боргу змінювати призначення платежу, відповідач без достатніх на те правових підстав, частково зарахував суму сплачену позивачем в погашення податкового боргу, який був сплачений.

Що стосується наявних в матеріалах справи платіжних доручень, якими відповідач здійснював платежі по сплаті податку на додану вартість з 01.01.2011 року, як передбачено абзацу 1 пункту 87.9 ст.87 ПК України, то такі не підтверджують своєчасності сплати сум податкових зобовязань, визначених в податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень 2010 року квітень 2011 року, оскільки на цей час контролюючий орган був наділений повноваженнями змінювати призначення платежу

Таким чином, платником податків не надано доказів своєчасної сплати суми податкового зобовязання з податку на додану вартість, визначеного у вищезазначених податкових деклараціях з податку на додану вартість, в розмірі 470683 грн. 00 коп., а тому контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції в розмірі 94136 грн. 60 коп.

Також, суд звертає увагу на те, що виокремити правомірно застосовану штрафну санкцію у спірних правовідносинах не складає важкості.

Не може суд погодитись з позивачем в частині посилання на те, що штрафна санкція повинна бути застосована у розмірі передбаченому Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, оскільки така санкція згідно п.126.1 ст.126 ПК України нараховується на погашену суму боргу, відтак повязується з моментом сплати та нормою, яка діяла на цей момент.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог щодо визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині зобовязання сплатити штраф в розмірі 10491 грн. 78 коп., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Окрім того, з врахуванням вимог ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне в резолютивній частині постанови зазначити про часткове визнання протиправним та скасування спірного акта індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби, податкове повідомлення-рішення від 13.11.2012 року за № в частині зобовязання сплатити штраф в розмірі 10491 грн. 78 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, що знаходиться за адресою Львівська область, м.Сокаль, вул.Героїв УПА,23, () 104 грн. 92 коп. (сто чотири гривень девяносто дві копійки) сплаченого судового збору.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

6. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 вересня 2015року.

Суддя В.Я.Мартинюк