Справа № 813/1996/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року Справа № 813/1996/15

15 год. 09 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

від третьої особи не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Прокурора Перемишлянського району Львівської області до Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Прокурор Перемишлянського району Львівської області (далі позивач, прокурор) з адміністративним позовом до Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області (далі відповідач, Стрілківська сільська рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 (далі третя особа, ОСОБА_2Р.), в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 31 від 10.03.2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Стрілківської сільської ради».

Позовні вимоги мотивовані тим, що Стрілківська сільська рада, прийнявши рішення про передачу земельної ділянки площею 0,24 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2, за рахунок земель запасу сільської ради, діяла всупереч законодавству, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не мала повноважень цього робити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмових запереченнях /а.с.26, 59/, вважає позовні вимоги безпідставними, а рішення Стрілківської сільської ради законним та обґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, ОСОБА_2, у судовому засіданні проти позову заперечив повністю, підтримав правову позицію відповідача, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін та третьої особи, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Стрілківська сільська рада Перемишлянського району Львівської області 10.03.2015 року прийняла рішення № 31, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 в с. Стрілки Стрілківської сільської ради та передала земельну ділянку площею 0,24 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2, за рахунок земель запасу Стрілківської сільської ради /а.с.9/.

З приводу цього прокурором Перемишлянського району подано до Стрілківської сільської ради вимогу від 08.04.2015 року № 04-13/329 вих.-15, на яку сільська рада листом від 08.04.2015 року № 105 повідомила прокурора, що детальний план території чи план зонування території сільської ради не розроблявся та не затверджувався в межах населених пунктів, а за межами населених пунктів розроблений «Проект землеустрою щодо розмежування земель державної і комунальної власності на території Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області» /а.с.10/.

Вважаючи, що рішенням № 31 від 10.03.2015 року Стрілківська сільська рада порушила встановлений законодавством порядок передачі у власність земель, прокурор в інтересах держави звернулася з позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Конституцією України, зокрема ст. 121, на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках визначених законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

З огляду на викладене вище, прокурор звернувся до суду у порядку, спосіб та з підстав, передбачених чинним законодавством як позивач.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 39 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. № 3038-VI, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Разом з тим, суд зауважує, що п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що проекти забудови територій, розподілу територій, містобудівні обґрунтування з відповідними умовами та обмеженнями забудови земельних ділянок, будівельні паспорти, документи на введення об'єктів в експлуатацію та їх сертифікацію, розроблені та/або оформлені до набрання чинності цим Законом, можуть бути затверджені та використані після набрання чинності цим Законом.

Положення затверджених відповідно до цього пункту проектів забудови територій, розподілу територій, містобудівних обґрунтувань з відповідними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки враховуються під час розроблення, внесення змін та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні.

Тобто, містобудівні обґрунтування затвердженні до набрання чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" повинні враховуватись і при розробці, оновленні містобудівної документації на місцевому рівні, в тому числі для розроблення детальних планів території чи зонування території.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На доказ того, що містобудівне обґрунтування відповідного кварталу затверджено до набрання чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" відповідачем подано містобудівне обґрунтування по місцю розташування кварталу індивідуальної житлової забудови садибного типу (2-га черга) в с. Стрілки Стрілківської сільської ради, Перемишлянського району Львівської області, розроблене у 2008 році комунальним підприємством «Перемишлянське архітектурно-планувальне бюро», та затверджене в установленому порядку /а.с.28-34/.

Однак, позивач в обґрунтування своєї правової позиції покликається на п. 6-1 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у якому встановлено, що дія ч. 3 та ч. 4 ст. 24 цього Закону до 1 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього закону не затверджені плани зонування або детальні плани території. Тобто, на думку позивача, з 1 січня 2015 року на територіях, де відсутні плани зонування або детальні плани території, затверджені відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передача (надання) земельних ділянок у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Тому, наявність кварталу житлової і громадської забудови не звільняє Стрілківську сільську раду від розроблення та затвердження детального плану території або плану зонування території відповідно до вищезгаданих норм, перед передачею земельних ділянок у приватну власність для містобудівних потреб /а.с.44-45/.

Суд зважає на такі покликання позивача, проте зауважує, що відсутність плану зонування чи детального плану території не може бути підставою для скасування рішення № 31 від 10.03.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Стрілківської сільської ради, оскільки таке прийнято стосовно земельної ділянки на яку містобудівне обґрунтування розроблене до набрання чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» і яке є чинним та може використовуватись після набрання чинності Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, відповідно до п. 4 Прикінцевих положень цього Закону.

Таким чином, відповідач правомірно використав містобудівне обґрунтування по місцю розташування кварталу індивідуальної житлової забудови садибного типу (2-га черга) в с. Стрілки Стрілківської сільської ради, Перемишлянського району Львівської області, розроблене у 2008 році комунальним підприємством «Перемишлянське архітектурно-планувальне бюро», та затверджене в установленому порядку, оскільки таке було чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення № 31 від 10.03.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Стрілківської сільської ради.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати у цій справі стягувати не належить.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 14.09.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.