Справа № 813/6203/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2015 року м. Львів № 813/6203/14

16 год. 50 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галнафтоінвест» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галнафтоінвест» (далі ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі ДПІ у Галицькому районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.07.2015 р. касаційну скаргу ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року у справі №813/6203/14 (876/11226/14) в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року у справі №813/6203/14 (876/11226/14), якою скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № залишено без змін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акта перевірки №1022/22-01/23884237 від 15.08.2014 року, у якому контролюючий орган зазначив про те, що ремонтні роботи орендованого приміщення та встановлення вхідних дверей є операцією, яка не повязана з веденням господарської діяльності. Стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду було придатним для використання відповідно до мети оренди, а саме для розміщення офісу, про що зазначено у самому договорі. Витрати по актах виконаних ремонтних робіт та видаткової накладної на придбання дверей вхідних з коробкою в комплекті, отриманих від контрагента ТОВ «Екодит», до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, позивачем не віднесені, а віднесено лише суму податку на додану вартість у розмірі 66105,84 грн. до складу податкового кредиту за травень 2013 року, чим порушено вимоги податкового законодавства.

Позивач вважає такі висновки необґрунтованими, зазначає, що у нього наявні належно оформлені первинні документи, а також платіжні доручення про оплату отриманих послуг та придбаних дверей.

Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про завищення податкового кредиту в сумі 66105,84 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 66105,84 грн. в результаті здійснення фінансово-господарських операцій із зазначеним вище контрагентом, а тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № є протиправним і підлягає скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях та додаткових поясненнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до такого. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № прийнято на підставі висновків акта №1022/22-01/23884237 від 15.08.2014 року, складеного за наслідками планової виїзної перевірки ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2012 року по 31.12.2013 року. В ході даної перевірки, контролюючим органом зроблено висновки про завищення податкового кредиту в сумі 66105,84 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 66105,84 грн., оскільки витрати по актах виконаних ремонтних робіт та видаткової накладної на придбання дверей вхідних з коробкою в комплекті, отриманих від контрагента ТОВ «Екодит», до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, позивачем не віднесені, а віднесено лише суму податку на додану вартість у розмірі 66105,84 грн. до складу податкового кредиту за травень 2013 року.

Саме з цих мотивів податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року №, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 99159,00 грн., в тому числі: основний платіж 66106,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 33053,00 грн., і на думку відповідача, підстав для їх скасування немає.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» зареєстроване як юридична особа 27.12.1995 року, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та Довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

За результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2012 року по 31.12.2013 року складено акт №1022/22-01/23884237 від 15.08.2014 року (далі акт перевірки від 15.08.2014 року).

Як вбачається зі змісту даного акта, під час перевірки відповідачем встановлено, що витрати по актах виконаних ремонтних робіт та видаткової накладної на придбання дверей вхідних з коробкою в комплекті, отриманих від контрагента ТОВ «Екодит», до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, позивачем не віднесені, а віднесено лише суму податку на додану вартість у розмірі 66105,84 грн. до складу податкового кредиту за травень 2013 року.

На основі таких висновків відповідач в акті перевірки від 15.08.2014 року зазначив про порушення ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 66105,84 грн., чим занижено податкове зобовязання по податку на додану вартість у сумі 66105,84 грн. за травень 2013 року.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року №, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 99159,00 грн., в тому числі: основний платіж 66106,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 33053,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням податкового органу, платник звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши долучені до справи письмові докази суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Екодит».

Відповідно до договору оренди від 01.12.2012 року №13/12-ОП (т. 1, а.с. 57-59), що укладений між ФОП ОСОБА_3 (Орендодавець) та ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (Орендар), Орендодавець зобовязується передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобовязується прийняти у строкове платне користування частину приміщення площею 22,3 м. кв., загальна площа якого становить 102,70 м. кв. Стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду: придатне для використання у відповідності до мети оренди, а саме для розміщення офісу.

У відповідності до додаткової угоди № 1 від 26.04.2013 року до договору оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП (т. 1, а.с. 60) ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» взяла на себе зобовязання з проведення капітального ремонту орендованих приміщень, роботи, обладнання і матеріали, по якому мають бути письмово погоджені з ФОП ОСОБА_3

08.05.2013 року позивачем було укладено договір виконання робіт №1/05-Р з ТОВ «Екодит» (т 1, а.с. 200-203). Відповідно до умов договору, ТОВ «Екодит» зобовязується на свій ризик, власними силами або із залученням інших осіб виконати капітальний ремонт приміщень та фасаду за адресою: м. Львів, вул. Замкнена, 3/2, з дотриманням будівельних норм та правил, що діють в Україні. Ціна договору складає 336735,00 грн., в тому числі ПДВ 56122,5 грн.

Позивачем укладено договір купівлі продажу №2/05-М від 08.05.2013 року (т 1, а.с. 204-205) з ТОВ «Екодит», згідно якого позивач зобовязався придбати двері вхідні з коробкою в комплекті та оплатити 59900,00 грн., в тому числі ПДВ 9983,34 грн.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

Податковий кодекс України містить наступні нормативні положення щодо порядку формування податкового кредиту та сплати зобов'язань з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Так, скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції у вказаній справі, Вищий адміністративний суд України в ухвалі №К/800/21198/15 від 15 липня 2015 року вказав, що «суд апеляційної інстанції підтримав позицію суду першої інстанції щодо не підтвердження факту понесення позивачем витрат по капітальному ремонту орендованого приміщення та придбанню дверей, оскільки платіжні доручення, на які посилається позивач, стверджуючи про повну оплату проведених ТОВ «Екодит» робіт з ремонту орендованого приміщення, а також вартості придбаних дверей та їх монтаж, під час розгляду справи судам надано не було.

При цьому, суди попередніх інстанцій взяли до уваги доводи податкового органу, що витрати по актах виконаних ремонтних робіт та видаткової накладної на придбання дверей вхідних з коробкою в комплекті, отриманих від зазначеного контрагента, до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, позивачем не віднесені, а віднесено лише суму податку на додану вартість у розмірі 66105,84 гривень до складу податкового кредиту за травень 2013 року.

Крім того, як свідчать матеріали справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» орендує кімнату площею 22,3 кв. м., у приміщенні загальна площа якого становить 102,7 кв. м. Відповідно ремонтні роботи приміщення та встановлення вхідних дверей, на думку відповідача, є операцією, яка не повязана з веденням господарської діяльності. Стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду було придатним для використання відповідно до мети оренди, а саме для розміщення офісу, про що зазначено у самому договорі.

Суди попередніх інстанцій зазначають, що не було підстав для проведення капітальних ремонтних робіт, що жодного погодження зі сторони орендодавця щодо проведення капітального ремонту в орендованому приміщенні в матеріалах справи не міститься. Крім цього, у судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача не зміг пояснити причин проведення ремонту приміщення та обґрунтувати вартість виконаних робіт та придбаних вхідних дверей.

Як наслідок, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми 66105,84 гривень у травні 2013 року.

Однак, колегія суддів вважає передчасними висновки суду апеляційної інстанції, який підтримав позицію суду першої інстанції щодо безпідставності віднесення позивачем до складу податкового кредиту за травень 2013 року суми податку на додану вартість у розмірі 66105,84 гривень за господарськими операціями з ТОВ «Екодит», з огляду на відсутність підтвердження понесення позивачем витрат за такими, а також з підстав неповязаності останніх з веденням господарської діяльності позивача.

З оскаржуваних рішень вбачається, що у ході судового розгляду позивачем не підтверджено факту понесення витрат по капітальному ремонту орендованого приміщення та придбанню дверей, зокрема не надано судам копій платіжних доручень про оплату отриманих послуг та придбаних дверей, однак у касаційній скарзі позивачем наголошується, що зазначені платіжні документи наявні у скаржника та у повному обсязі підтверджують оплату вказаних послуг та товару, а щодо тверджень судів попередніх інстанцій про відсутність таких у матеріалах справи останній зауважує, що судами такі документи не витребовувались, оскільки ними досліджувалось питання правомірності формування податкового кредиту, а не витратної частини даних господарських операцій.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій не у повному обсязі досліджено питання повязаності придбаних у ТОВ «Екодит» робіт/послуг (з проведення капітального ремонту орендованого приміщення) та вхідних дверей з веденням господарської діяльності позивача, оскільки, як стверджує позивач, доводи судів щодо відсутності в матеріалах справи підтвердження підстав необхідності проведення капітальних ремонтних робіт та погодження зі сторони орендодавця щодо проведення капітального ремонту в орендованому приміщенні, спростовуються наявними у матеріалах копіями запиту та погодження сторін договору оренди».

Із урахуванням висновків суду касаційної інстанції, суд, щодо доводів контролюючого органу, зазначає наступне.

Як вбачається із листа ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» №41/04/02 від 26.04.2013 року, позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 із проханням надати письмовий дозвіл на проведення капітального ремонту, заміни дверей, реставрації каміна та інших покращень орендованого майна (т. 1, а.с. 61).

Листом №б/н від 26.04.2013 року (т. 1, а.с. 62), скерованого на адресу ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест», ФОП ОСОБА_3 проти проведення капітального ремонту, заміни дверей, реставрації каміна та інших покращень орендованого майна не заперечив.

З урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача, що не було підстав для проведення капітальних ремонтних робіт та не було погодження зі сторони орендодавця щодо проведення капітального ремонту в орендованому приміщенні.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач долучив: акти надання послуг №527 від 28.05.2013 року, №528 від 28.05.2013 року, №531 від 29.05.2013 року, №532 від 29.05.2013 року, №535 від 30.05.2013 року, №536 від 30.05.2013 року, №537 від 31.05.2013 року (т. 1, а.с. 207-213); видаткову накладну №529 від 28.05.2013 року (т. 1, а.с. 206); податкові накладні: №527 від 28.05.2013 року, №528 від 28.05.2013 року, №529 від 28.05.2013 року, №531 від 29.05.2013 року, №532 від 29.05.2013 року, №535 від 30.05.2013 року, №536 від 30.05.2013 року, №537 від 31.05.2013 року (т. 1, а.с. 214-221).

Крім цього на реалізацію принципу офіційного з'ясування обставин справи, суд витребував у позивача додаткові докази на підтвердження понесення ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» витрат за господарськими операціями з ТОВ «Екодит». Так, позивачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення №№ 1114, 1115, 1116, 117 від 10.12.2013 року (т.2, а.с.164-167).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Суд відмічає, що надані позивачем первинні документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, є належними первинними документами які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Факт реального придбання товарно-матеріальних цінностей та робіт підтверджується первинними документами встановленої форми, про які зазначено вище. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт придбання товарно-матеріальних цінностей та робіт, також належно оформлені. Отже, реальність господарських операцій ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» по придбанню товарно-матеріальних цінностей та робіт підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

Таким чином, вищевикладене свідчить, що у позивача, відповідно до законодавства України, були наявні всі підстави щодо формування податкового кредиту за травень 2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Під час складення акту перевірки ці вимоги контролюючим органом не виконані. Фактично, висновки перевірки ґрунтуються на припущенні, що витрати по актах виконаних ремонтних робіт, та видаткової накладної на придбання дверей вхідних з коробкою в комплексі отриманих від ТОВ «Екодит» до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, позивачем не віднесені, а віднесено лише суму податку на додану вартість у розмірі 66105,84 грн. до складу податкового кредиту за травень 2013 року. Натомість, первинні документи, надані платником податків, невмотивовано не взяті до уваги і не вплинули на висновки контролюючого органу.

Таким чином, відповідачем необґрунтовано було зроблено висновок, що позивачем завищено податковий кредит на загальну сум 66105,84 грн., чим занижено податкове зобовязання по податку на додану вартість у сумі 66105,84 грн. за травень 2013 року.

Тому прийняте на основі висновків акта перевірки від 15.08.2014 року податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014 року не відповідає критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки прийняте необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд приходить до висновку, що таке податкове повідомлення-рішення слід скасувати як протиправне.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України понесені позивачем судові витрати (судовий збір) відшкодовуються йому за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 01.09.2014 року.

Присудити із Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галнафтоінвест» (вул. Замкнена, 3/2, м. Львів, 79016, ) судовий збір у розмірі 198 (сто девяносто вісім) грн. 32 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 26.08.2015 року.

Суддя Клименко О.М.