Справа № 2а-2019/11/0970
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2a-2019/11/0970

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2011 р. Справа № 2a-2019/11/0970

м. Івано-Франківськ

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Укрінстрах»набуло статусу фінансової установи шляхом внесення до реєстру фінансових установ, який ведеться Держфінпослуг, та є суб’єктом нагляду Держфінпослуг.

Держфінпослуг було проведено планову інспекцію приватного акціонерного товариства СК «Укрінстрах» за період з 01.01.2009 року до 01.09.2010 року.

20.06.2011 року судом відповідно до пункту 4 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, яку разом із копією позовної заяви та доданими до неї документів направлено відповідачу для подання заперечення або заяви про визнання позову.

Згідно із пункту 2 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Суд, в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України розглянувши матеріали справи, оцінивши повідомлені сторонами обставини, встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Укрінстрах»набуло статусу фінансової установи шляхом внесення до реєстру фінансових установ, який ведеться Держфінпослуг, та є суб’єктом нагляду Держфінпослуг.

Держфінпослуг було проведено планову інспекцію приватного акціонерного товариства СК «Укрінстрах» за період з 01.01.2009 року до 01.09.2010 року.

За результатами перевірки складено акт №1025/42/9-п/ФМ, яким зафіксовано порушення відповідачем абзацу 5 частини 2 статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом» та п. 4.1 «Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами» в частині нездійснення реєстрації фінансових операцій, які підлягали обов’язковому фінансовому моніторингу протягом одного робочого дня після її виявлення; абзацу 6 а) частини 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом»та п. 4.4 «Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами» в частині неподання в Держфінмоніторинг інформації про фінансові операції, які підлягали обов’язковому фінансовому моніторингу протягом 3 робочих днів з моменту її реєстрації.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»від 12.07.2001 № 2664-III (Далі –2664) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Пунктом 1 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого Указом Президента від 04.04.2003 N 292/2003 (далі - Положення) визначено, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України - це спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послугу межах, визначених законодавством.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України відповідно до покладених на неї завдань та у межах своєї компетенції здійснює згідно із законами України державне регулювання і нагляд за діяльністю страхових компаній та страхових брокерів.

Комісія має право в межах своїх повноважень здійснювати інспектування та застосовувати заходи впливу.

Відповідно до положень статті 28 Закону № 2664 Уповноважений орган у межах своєї компетенції надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів, у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів Уповноваженого органу застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Положення про застосування Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України заходів впливу затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 13.11.2003 N 125 (в редакції розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.09.2004 N 2384) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.12.2003 за N 1115/8436 визначає умови, порядок і строки провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність із надання фінансових послуг (далі - Справи), порядок прийняття рішень про застосування заходів впливу та процедуру їх оскарження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» суб'єктами первинного фінансового моніторингу є банки, страховики (перестраховики), кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи.

Як вбачається з вимог п.5 ч.2 статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму»суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний забезпечувати реєстрацію фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, не пізніше наступного робочого дня з дати їх виявлення.

Пунктом 4.1 «Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами»передбачено, що перед здійсненням фінансової операції або не пізніше наступного робочого дня після її здійснення працівник установи, що забезпечує здійснення фінансової операції або є відповідальним за проведення фінансового моніторингу, з'ясовує можливість віднесення її до такої, що відповідно до Закону підлягає фінансовому моніторингу, та в разі виявлення такої фінансової операції того самого дня проводить її реєстрацію.

Зазначені обов'язки встановлюються установою у відповідних посадових інструкціях працівників, що забезпечують проведення фінансових операцій.

Стаття 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму»передбачає завдання, обов'язки та права суб'єкта первинного фінансового моніторингу

Зокрема, в п.п. а) п.6 ст. 6 Закону йдеться про те, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний повідомляти Спеціально уповноважений орган про фінансові операції, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу, - протягом трьох робочих днів з дня їх реєстрації або спроби їх проведення.

Пунктом 4.4 «Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами» передбачена, що реєстрація фінансових операцій та їх подання до Держфінмоніторингу України здійснюється у порядку, визначеному законодавством України, щодо запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму.

Як вбачається з акту перевірки відповідачем не було здійснено реєстрації фінансових операцій, які підлягали обов’язковому фінансовому моніторингу протягом одного робочого дня після її виявлення, крім того відповідальним працівником відповідача не надсилалася позивачу інформація про вжиті заходи по виявленню суті і мети фінансових операцій, які підлягали обов’язковому фінансовому моніторингу (протягом трьох днів з моменту їх реєстрації) в Держфінмоніторинг по формі 4-ФМ.

Пунктом 6.13 Положення № 125 встановлено, що рішення про застосування заходів впливу після набрання ним чинності є обов'язковим до виконання Особами. У разі невиконання рішення Держфінпослуг вживає заходів щодо його виконання у порядку, визначеному законодавством.

Положеннями статті 40 Закону № 2664 встановлено, що уповноважений орган може застосовувати такі заходи впливу, як накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.

Нормами статті 41 Закону № 2664 визначено, що уповноважений орган застосовує до суб'єктів підприємницької діяльності штрафні санкції. Рішення Уповноваженого органу про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді. Штрафи, накладені Уповноваженим органом, стягуються у судовому порядку.

З огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем, як фінансовою установою, не надано доказів сплати штрафних санкцій. При цьому, відповідачем не надано доказів оскарження вказаного рішення в судовому порядку. Оскільки відповідачем не спростовано правомірність застосування штрафних санкцій, не надано доказів, спростовуючих викладені в акті та постанові обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№ 254 к/96-ВР від 28.06.1996 р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

На підставі вищенаведеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 2, 8-14, 86, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 та частини 8 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 9 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному обсязі 07.07.2011 року о 17 год. 00 хв.