Справа № 826/12524/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2015 року № 826/12524/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція»
до Державної фінансової інспекції України
провизнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція». В позовній заяві позивач просить суд :

« 1. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.20 року протиправним та скасувати в частині недоотримання ВП «Рівненська АЕС» доходу в сумі 618 081,43 гривень та необхідності стягнення вказаної суми з Кузнецовського міського комунального підприємства;

2. Визнати п.2 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 протиправним та скасувати в частині розгляду питання притягнення працівників ВП «Рівненська АЕС» до відповідальності, як наслідок не стягнення за договором №JS/OBCH/057-13 від 01.04.2013 року штрафних санкцій в сумі 91350,84 гривень;

3. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 85894,94 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних Д «Октан» проектно-вишукуваних робіт;

4. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 4687860,00 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних ТОВ «ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ» будівельно-монтажних робіт по об'єкту «Будівництво комплексу по переробці радіоактивних відходів РАЕС»;

5. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 р. протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 50290,50 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних ТОВ «ДОЦ УБ РАЕС» будівельно-монтажних робіт по об'єкту «Будівництво комплексу по переробці радіоактивних відходів РАЕС»;

6. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 року протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 48303,60 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних ПрАТ «Агробудмеханізація» будівельно-монтажних робіт;

7. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 року протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 41151,93 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних ТОВ «ДОЦ УБ РАЕС» будівельно-монтажних робіт;

8. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 року протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 247246,05 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних ТОВ КНМП «Електропівденмонтаж» будівельно-монтажних робіт;

9. Визнати п.1 вимоги Держфінінспекції України №05-14/668 від 25.05.2015 року протиправним та скасувати в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 134218,92 гривень, як наслідок прийняття та оплати завищеної вартості виконаних ТОВ КНМП «Електропівденмонтаж» будівельно-монтажних робіт.»

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, здійснюючи ревізію фінансово-господарської діяльності позивача, вийшов за межі наданих йому Законом України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" повноважень, а висновки про вчинення порушень законодавства є необґрунтованими, а тому є протиправними і вимоги про усунення порушень, виявлених в ході проведення ревізії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, свої доводи мотивувала аналогічно викладеному в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, суду надали письмові заперечення.

Сторони у судовому засіданні 11.08.2015 заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, з огляду на що та відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 2.8 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України, п. 1.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Рівненській області на І квартал 2015 року, Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в частині діяльності відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за період з 01.09.2013 по 31.01.2015 (далі - ВП «Рівненська АЕС») (генеральний директор - Павлишин П.Я., головний бухгалтер - Сусь Н.А.), за результатами якої Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області складено довідку від 02.04.2015р.

За результатами ревізії, на підставі акту ревізії по ДП НАЕК «Енергоатом» №05-21/61 від 09.04.2015 року в.о. голови Держфіінспекції України винесено вимогу про усунення порушень законодавства за №05-14/668 від 25.05.2015 року, відповідно до якої ДП НАЕК «Енергоатом», в частині діяльності ВП «Рівненська АЕС», визначено відповідні розміри матеріальної шкоди (збитків, недоотриманих доходів), що зазначені, зокрема:

- у п.39 вимоги в сумі 618081,43 гривень, внаслідок застосування тарифів на постачання теплової енергії при розрахунках з Кузнецовським міським комунальним підприємством не у відповідності до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

- у п.40 вимоги в сумі 91350,84 гривень, внаслідок не нарахування контрагенту штрафних санкцій та не вжиття протягом строку позовної давності заходів щодо їх стягнення;

- п.43 вимоги в сумі 4687860,00 гривень, внаслідок завищення підрядником в актах виконаних робіт трудовитрат робітників-будівельників;

- п.44 вимоги в сумі 85894,94 гривень, внаслідок невірного визначення кількості робочих місць контрагентом у проектно-кошторисній документації;

- п.45 вимоги в сумі 77999,50 гривень, внаслідок включення в акти виконаних робіт вартості будівельних матеріалів, придбання яких не підтверджено даними бухгалтерського обліку контрагента та непідтвердженої вартості експлуатації орендованої техніки;

- п.46 вимоги в сумі 48303,60 гривень, внаслідок завищення в актах виконаних робіт витрат газобетонних блоків в противагу витратам, передбачених ресурсними елементними кошторисними нормами;

- п.47 вимоги в сумі 41151,93 гривень, внаслідок включення в акти виконаних робіт вартості будівельних матеріалів, машин, механізмів, не підтверджених даними бухгалтерського обліку контрагента;

- п.48 вимоги в сумі 27246,05 гривень, внаслідок завищення контрагентом в актах виконаних робіт розміру кошторисного прибутку та адміністративних витрат;

- п.49 вимоги в сумі 14764,08 гривень, внаслідок невірного застосування контрагентом розцінок та трудовитрат в актах виконаних робіт.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №499/2011 від 23 квітня 2011року (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Крім того, Положенням встановлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України № 2939-XII від 26 січня 1993 року "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2939-XII), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З наведених норм вбачається, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 15 квітня 2014 року.

Також, зазначена позиція Верховного Суду України викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року №К/800/49198/13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/41088413), від 22 жовтня 2014 року №К/800/49198/13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/41088413) від 23 жовтня 2014 року №К/9991/64448/12 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/41151813,) від 24 липня 2014 року №К/800/22159/13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/40019295), від 02 вересня 2014 року №К/800/17419/13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/40685018), від 25 вересня 2014 року №К/800/19337/14 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/40664831), від 01 жовтня 2014 року №К/9991/5496/12 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/41012745).

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко