Справа № 826/10823/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2015 року № 826/10823/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Квазар"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Квазар» (далі - ПАТ «Квазар», позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві) з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2015 року № , яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 431 614, 73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Порядок розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року та зазначає, що відповідачем в порушення вищевказаних нормативно-правових актів винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити адміністративний позов повністю.

Відповідач проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. В якості безпідставності позовних вимог відповідач вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством за наслідками проведеної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань та встановлення порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах).

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Також в судовому засіданні судом зобов'язано сторін надати розрахунок суми штрафних санкцій у розмірі 20 %, що складає 431 614,73 грн.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

В судовому засіданні з урахуванням ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб платника податку ПАТ «.Квазар» з питань своєчасності сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість за наслідками якої складено Акт № 1940/26-56-15-01-18 від 06.05.2015 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України в частині несплати протягом граничних строків узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

21.05.2015 року ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 431 614, 73 грн.

Позивач не погоджується з винесеним податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку зі зверненням до контролюючого органу із відповідними заявами про розстрочення податних зобов'язань та із визначеною податковим органом кількістю днів затримки оплати позивачем грошових зобов'язань та як наслідок невірним на думку позивача розрахунком штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2105 року позивач звертався до Головного управління ДФС у м. Києві із заявами № 5/А про надання розстрочення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 524 048,65 грн. та № 6/А-2 у сумі 1 025 215,00 грн. А також позивач звернувся із заявами № 5/А-2, 6/А-2 до Начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про надання розстрочення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 524 048,65 грн. та 1 025 215,00 грн.

Крім того, 25.02.2015 року позивач повторно звертався до Начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою № 49/А про надання розстрочення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 1 549 263,65 грн. та до Головного управління ДФС у м. Києві № 50/А.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись нормами Податкового кодексу України, частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження податкового повідомлення-рішення, суд досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність змісту оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень чинному законодавству та законність процедури її прийняття.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення, позивач посилався на відсутність відповіді на вказані звернення та з урахуванням п. 56.9 статті 56 Податкового кодексу України і положень Порядку розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574 вважав, що ТОВ «Квазар» автоматично отримано відповідну розстрочку.

Порядок та умови надання платникам податків розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу визначено статтею 100 Податкового кодексу України, якою передбачено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу, наказом МФУ від 30.11.2012 р. N 1261 "Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків", зареєстрованим у Мін'юсті України 21.12.2012 р. за N 2143/22455 (далі - Наказ N 1261) та Порядком розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574.

Для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платник податків відповідно до п. 3.1 розділу III Наказу N 1261 має звернутися до органу доходів і зборів за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов'язання (податкового боргу) з письмовою заявою, форму якої наведено у додатку 1 до Наказу N 1261, в якій зазначаються суми податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, сплату яких платник податків просить розстрочити (відстрочити), а також строк розстрочення (відстрочення) та періоди сплати. При цьому окремо вказуються суми, строк сплати яких ще не настав, а також строк сплати яких вже минув.

До заяви додається економічне обґрунтування, яке складається з: переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин; аналізу фінансового стану; графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум; розрахунків прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення.

Перелік обставин, що є підставами для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), та підтверджуючих ці обставини документів наведено у постанові КМУ від 27.12.2010 р. N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин".

Відповідно до п. 100.2 ст. 100 Кодексу платник податків, який звертається до органу доходів і зборів із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви або приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), або відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) в письмовій формі за відсутності підстав для надання розстрочення (відстрочення) та у разі недотримання обов'язкових вимог, визначених Наказом N 1261.

Розстрочення (відстрочення) надається окремо за кожним податком, збором, штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом), пенею. Строки сплати розстрочених (відстрочених) сум або їх частки можуть бути перенесені шляхом прийняття окремого рішення та внесення змін до договору розстрочення (відстрочення).

З метою встановлення фактичних обставин справи, судом скеровано судові запити на адресу ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління ДФС у м. Києві про наявність надання відмови у розстроченні податкового боргу ПАТ «Квазар».

З отриманих відповідей вбачається, що листами ГУ ДФС у м. Києві від 03.02.2015 року № 7/26-15-23-02-14 та від 12.03.2015 року № 5753/7/26-15-23-02-15 відмовлено ПАТ «Квазар» у розстроченні податкових зобов'язань, що згідно додаткових пояснень позивачем не заперечувалось.

З огляду на викладене твердження позивача про автоматичну розстрочку податкових зобов'язань у зв'язку з відсутністю відповідей податкового органу є безпідставними.

Відповідно до п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (203.2. ст. 203 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів Акту перевірки № 1940/26-56-15-01-18 від 06.05.2015 року за позивачем рахувалась заборгованість станом на момент проведення перевірки та винесені оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з кількістю днів прострочки від 8 до 84.

Разом з цим позивач вказує про сплату податкових зобов'язань по зазначеним податковим періодам оплачено в інші дні, проте доказів на підтвердження зазначеного ним не надано. Щодо посилання на платіжні доручення та квитанцію суд вказує про наявність розбіжностей у платіжних дорученнях, квитанції та даних наданих позивачем про сплату податкових зобов'язань, а саме, наприклад згідно платіжного доручення № 653 від 21.04.2015 року позивачем сплачено 50 000,00 грн., призначення платежу податок на додану вартість за березень 2015 року. Проте, вказаний документ не узгоджується з даними даними податкового органу відносно вчинених операцій по податковим деклараціям позивача та проведеним оплатам податкових зобов'язань із зазначеною датою операції.

Відповідно до п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи відсутність погодження розстрочення податкових зобов'язань позивача, а також з огляду несвоєчасну їх оплату, суд приходить до висновку про правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі визначеному абзацом 2 п. 126.1 ст.126 Податкового Кодексу України .

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене в суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда