Справа № 1570/117/2012
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2012-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/117/2012
УХВАЛА

13 січня 2012 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Корой С.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 Мамаду до Державного комітету України у справах національностей та релігії, Державної міграційної служби України про визнання рішення нечинним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 Мамаду до Державного комітету України у справах національностей та релігії, Державної міграційної служби України, в якій позивач просить визнати рішення Державної міграційної служби України від 25 жовтня 2011 року №451-11, яким ОСОБА_1 Мамаду було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні - нечинним з моменту його прийняття та зобовязати Державну міграційну службу України визнати ОСОБА_1 Мамаду біженцем або надати додатковий захист в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначаються ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.106 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно з ч. 3 ст. 50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Проте позовна заява не відповідає вказаним вимогам, оскільки, згідно з Указом Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади»Державний комітет України у справах національностей та релігій та його територіальні органи ліквідовано, повноваження з виконання Закону України «Про біженців»від 21.06.2001 року (який втратив чинність) Державним комітетом України у справах національностей та релігій та Управлінням міграційної служби в Одеській області виконувались станом до 03.08.2011 року (тобто до набрання чинності Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»), з урахуванням вимог п.2 Указу Президента України «Питання Державної міграційної служби України».

Таким чином, з 04.08.2011р., коли набув чинності Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»у працівників Державного комітету України у справах національностей та релігій та Управління міграційної служби в Одеській області припинились повноваження щодо здійснення процедур розгляду звернень про набуття статусу біженця в Україні за приписами Закону України «Про біженців»та не виникли повноваження щодо здійснення процедур розгляду звернень про набуття статусу біженця в Україні за приписами Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

При цьому, в силу п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»заяви про надання статусу біженця, що були подані до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, встановленому ним для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»рішення, що приймаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань міграції щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Як вбачається з поданої позовної заяв, позивач звернувся до суду після набрання чинності Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»та затвердження Положення про Державну міграційну службу України, відповідно до якого ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, а відтак, Державний комітет України у справах національностей та релігій, який ліквідовано не може бути відповідачем в адміністративній справі.

Поряд із зазначеним позивач у якості відповідачів вказує Державний комітет України у справах національностей та релігії та Державну міграційну службу України, проте з позовними вимогами звертається до Державної міграційної служби України. До Державного комітету України у справах національностей та релігії зазначеного у позові в якості відповідача, позивачем не заявлено жодних позовних вимог, що не відповідає зазначеним вище положенням п. 4 ч. 1 ст.106 КАС України.

Згідно з ч.3 ст.106 КАС України до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень. Суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів. До позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»ставка судового збору судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру складає 0,03 розміру мінімальної заробітної плати.

Проте адміністративний позов не відповідає цим вимогам, оскільки позивачем надано до суду документ про сплату судового збору згідно із яким ним було сплачено 30 гривні 12 копійок, проте відповідно до положень Закону України «Про судовий збір»ставка судового збору за подання даного позову має складати 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, а саме 32 гривні 19 копійок.

Згідно ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Недоліки повинні бути усунені шляхом належного оформлення адміністративного позову відповідно до вимог передбачених ст. 106 КАС України.

Керуючись ст.ст. 105, 106, 108 КАС України, суддя, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Мамаду до Державного комітету України у справах національностей та релігії, Державної міграційної служби України про визнання рішення нечинним та зобовязання вчинити певні дії залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у термін до 30.01.2012 року усунути недоліки та розяснити, що у разі не усунення у визначений судом термін недоліків, позов буде повернуто позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Корой

30 січня 2012 року