Справа № 813/4884/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року справа № 813/4884/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Кухар Н.А.

за участю секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області, третьої особи ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов"язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області, третьої особи ОСОБА_5, у якому просять суд:

- визнати рішення №21087868 від 05.05.2015 року про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у державній реєстрації прав та їх обтяжень, складене посадовою особою державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 протиправним та скасувати його;

- зобовязати Реєстраційну службу Мостиського районного управління юстиції Львівської області видати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 окремі витяги про державну реєстрацію права власності на приналежні їм по 1/3 ідеальній частці житлового будинку №43 з приналежними господарськими будівлями і спорудами по вул. Зеленій, 43, с. Мостиська Другі, Мостиського району, Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що оскаржене рішення прийнято з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», оскільки позивачами подано всі документи визначені згадуваним законом для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивач та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили суд задоволити позов.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях. Зазначила, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяли правомірно з урахуванням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Кабінету міністрів України №868 від 17.10.2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їз обтяжень і Порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та Конституції України. Відтак, позовні вимоги вважає безпідставними, у зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, яка міститься в матеріалах справи. 15.09.2015 року на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшло клопотання за підписом в.о. начальника Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_6 про розгляд справи без їхнього представника, щодо задоволення позовних вимог заперечують у повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, яка міститься в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень по суті позовних вимог суду не надав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При вирішенні даної справи судом перевіряються дії відповідача лише в межах здійснення ним своїх владних управлінських функцій при здійсненні державної реєстрації в межах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», натомість питання визнання приватної власності на житловий будинок судом не досліджується та розгляду в даному судочинстві не підлягає.

Згідно Указу Президента України № 401/2011 від 06.04.2011року «Про затвердження Положення про державну реєстраційну службу України» Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Реєстраційна служба Мостиського районного управління юстиції Львівської області є структурним підрозділом Укрдержреєстру, на яку згідно Положення, покладені функції із державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань є відповідно суб'єктом владних повноважень. Реєстраційна служба Мостиського районного управління юстиції Львівської області і є структурним розділом Головного управління юстиції у Львівській області, не має постійного балансу та не є юридичною особою.

Суд зазначає, що при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також, при надані інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року (далі - Закон України №1952-ІV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Кабінету Міністрів України №3502/5 від 12.12.2011 року, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 року, Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 року.

Відповідно до наданих у ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV термінів, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до визначених ст.8 Закону № 1952-IV повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч.1).

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлений ч. 1 ст.15 Закону № 1952-IV та полягає в наступному:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Також, частиною 2 статті 15 Закону передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно п. 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 р. № 868 (далі - Порядок), для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Також, згідно п. 10 Порядку, заявник під час подання заяви особисто пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу.

Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє.

Пунктом 13 Порядку передбачено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

У разі коли заінтересована особа відповідно до закону звільнена від сплати державного мита та/або плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату державного мита та/або документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, не подаються.

Відповідно до п. 36 Порядку, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 38 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Згідно п. 48 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав:

1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа;

2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа).

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та суб'єкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа.

Отже, законодавством встановлена чітка процедура щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Судом встановлено, що 27 квітня 2015 року року до Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області надійшла заява щодо державної реєстрації та їх обтяжень, подана заявниками ОСОБА_1, ОСОБА_4, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11169518 від 27.04.2014року. До заяви заявниками подано наступний пакет документів (картка прийому № 20945036 від 27.04.2014 року):

- паспорт громадянина України, серія та номер: КА789701, виданий 01.04.1998, видавник: Мостиський РВ ГУМВС України у Львівській області;

- паспорт громадянина України, серія та номер: КС860009, виданий 29.09.2011, видавник: Мостиський РВ УМВС України у Львівській області;

- державне мито, серія та номер: 0.0.379052479.1, виданий 27.04.2015, видавник: Західне Г РУ ПАТ КБ «Приватбанк», за надання інформації, серія та номер: 0.0.379052008.1, виданий 27.04.2015, видавник: Західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», за надання інформації, серія та номер: 0.0.379051504.1, виданий 27.04.2015, видавник: іахідне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк»;

- державне мито, серія та номер: 0.0.379050809.1, виданий 27.04.2015, видавник: Західне ТУ ПАТ КБ «Приватбанк»;

- картка фізичної особи - платника податків, серія та номер: 35938, виданий 09.01.2003, видавник: ОСОБА_7 відділення ГМДПІ;

- картка фізичної особи - платника податків, серія та номер: 40478, виданий 31.07.2003 видавник: ОСОБА_7 відділення ГМДПІ;

- копія витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, серія та номер: 9357637. вданий 20.12.2005, видавник: ОСОБА_7 районне бюро технічної інвентаризації;

- копія свідоцтва про право власності, серія та номер: ЯЯЯ№625216, виданий 20.12.2005, видавник: Виконавчий комітет ОСОБА_7 сільська рада;

- оголошення в газету, серія та номер: б/н, виданий 13.03.2015 року, видавник : газета «Високий Замок».

Відповідно до п.94 Порядку № 868 під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Згідно з пунктом 95 Порядку № 868 державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про:

- державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав;

- обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав;

- обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

- обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1952 визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (п.20 Порядку № 868), Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.28 Порядку № 868).

Судом встановлено, що заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подано відповідний пакет документів для реєстрації права власності на житловий будинок розташований по вул. Зеленій, 43, с. Мостиська Другі, Мостиського району, Львівської області.

Як вбачається з матеріалів справи державним реєстратором ОСОБА_3 дана заява розглянута, та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право приватної власності по вул. Зеленій, 43, с. Мостиська Другі, Мостиського району, Львівської області встановлено, що власниками обєкту нерухомого майна є три особи. Оскільки у поданих для реєстрації документах відсутні документи, що посвідчують особу третього власника, а саме ОСОБА_5 державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21087868 від 05.05.2015 року. Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Львівська обл. Мостиський район с. Мостиська Другі, вул. Зелена, будинок 43, прийнято відповідно до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», пункту 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розгляд даної заяви та прийняття рішення державним реєстратором прав проводилось із дотримання норм чинного законодавства.

Судом проаналізовано зазначені вище норми законодавства та встановлено, що рішення про реєстрацію права власності прийняте у відповідності до вимог законодавства України, а державний реєстратор при прийнятті зазначеного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Законом, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій державного реєстратора Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3, визнання протиправною та скасування реєстрації слід відмовити.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 окремі витяги про державну реєстрацію права власності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Закон), державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5, державні реєстратори Укрдержреєстру проводять державну реєстрацію права власності та/або речових прав на нерухоме у випадках, передбачених у пункті 1 наказу.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (частина четверта статті 9 Закону).

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд не може замінити установлену законом процедуру розгляду документів та прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, перебираючи на себе функції державного реєстратора.

За таких обставин, Суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 окремі витяги про державну реєстрацію права власності, а відтак, відсутність підстав для їх задоволення.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги та не встановлено порушень з боку відповідача прав та інтересів позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З урахуванням положенням ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Кухар Н.А.

Повий текст постанови виготовлено 02 жовтня 2015 року.