Справа № 826/11680/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

28 вересня 2015 року 14:40 № 826/11680/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Іконніковій О.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Грома А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України
прозобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України, у якому просив зобов`язати відповідача вчинити певні дії щодо видачі йому речового майна згідно переліку, зазначеного в довідці від 31.03.2011 № 32.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та вказав, що всупереч вимогам чинного законодавства, Адміністративно-господарчим управлінням Генерального штабу Збройних сил України його не було забезпечено належним до видачі речовим майном та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та зазначив, що оскільки в Законі України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено видачі речового майна особам, які звільнені з військової служби, то і позовна вимога задоволенню не підлягає.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 31.03.2011 його виключено із списків особового складу та видано довідку № 32 від 31.03.2011 на отримання належного до видачі речового майна звільненому у запас, відставку на суму 8 149,30 грн.

Після видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 24.03.2011 № 287 про звільнення з військової служби, на день виключення зі списків особового складу Генеральний штаб Збройних Сил України (адміністративно-господарче управління), всупереч вимогам п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не здійснив з ОСОБА_1 розрахунок щодо грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у загальній сумі 8149,30 грн. і не видав належне до видачі позивачу речове майно, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Адміністративно-господарчого управління ГШ ЗСУ№ 32 від 31.03.2011.

Вважаючи свої права з вищезазначених підстав порушеними, позивач звернувся до суду щодо стягнення зазначеної грошової компенсації за речове майно з Генерального штабу Збройних Сил України. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 по справі № 2-а-1019/11 зроблено висновок, що «згідно довідки Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України № 32, позивач перебував на речовому забезпеченні у вказаному управлінні, яке є окремою юридичною особою та за своїми зобов`язаннями відповідає самостійно. Таким чином, Генеральний штаб Збройних Сил України в цій частині є неналежним відповідачем у справі, а тому вимоги щодо стягнення компенсації за не отримане речове майно з Генерального штабу Збройних Сил України не підлягають задоволенню».

У зв`язку з наведеним вище, позивач звернуся до суду про стягнення на користь останнього, належної, на його думку, грошової компенсації замість недоотриманого речового майна до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2013 у справі № 826/6966/13-а, залишеною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 без змін, позов ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення з відповідача грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у сумі 8149,30 грн. задоволено. Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 касаційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 у справі № 826/6966/13-а скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Надалі позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах. Постановою Верховного Суду України від 31.03.2015 (справа № 21-79а15 (826/6966/13)) у задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яка ухвалою суду від 10.06.2015 (справа № Н/800/39/15) залишена без задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що якщо право на виплату компенсації замість речового майна військовослужбовцям, звільнених з військової служби він не має, то право на видачу речового майна, згідно переліку, зазначеного в довідці від 31.03.2011 № 32, його чинне законодавство не позбавляє.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2011 № 61, полковника юстиції ОСОБА_1 , колишнього начальника управління правового забезпечення помічника командувача сил підтримки Збройних Сил України з правової роботи, зараховано в розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, який відповідно до рішення начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.11.2010 № 17770/С зарахований до списків особового складу Тилу Збройних Сил України наказом командира Васькової частини НОМЕР_1 від 09.11.10 № 49, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 24.03.11 № 287 з військової служби в запас за пунктом б (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з правом носіння військової форми одягу, з 31.03.2011 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.

Позивач повідомив суд, що при проходженні військової служби у визначені строки не отримав в повному обсязі речове майно, що підтверджується довідкою Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України № 32 від 31.03.2011.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 3 листопада 2006 року № 328-V статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить на висновку, що оскільки норма щодо видачі речового майна звільненим з військової служби особам законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачена, то підстави для видачі речового майна зазначеним вище особам відсутні.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444, - військовослужбовці у разі звільнення з військової служби у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що пункт 27 Положення у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки суперечить нормам Закону Украъни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 допущено поворот виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2013.

26.02.2015 постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві за виконавчим листом від 02.02.2015 по справі № 826/6966/13 відкрито виконавче провадження ВП №46625903.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний виконати рішення суду у 6 місячний строк з дня відкриття виконавчого провадження, тобто, у даному випадку, до 26.08.2015. Проте, як повідомив суду представник відповідача в судовому засіданні, боржник самостійно не повертає отримані кошти Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України, а заходи щодо розшуку майна боржника результатів не дали.

Таким чином, суд розцінює звернення позивача з даним позовом як намір отримати фактично в подвійному розмірі компенсацію за неотримане речове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку щодо відсутності підстав зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України вчинити дії щодо видачі ОСОБА_1 речового майна згідно переліку, зазначеного в довідці від 31.03.2011 № 32, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур