Справа № 2а-5366/11/2670
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 жовтня 2011 року № 2а-5366/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів Добрівської Н.А., Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Тимошенко К.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа проМіністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України Вінницький окружний адміністративний суд визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2010 року справу №2-а-3121/10/0270 передано на розгляд Хмельницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2011 року справу передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва та згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року прийнято до провадження.

Згідно останніх (уточнених) позовних вимог від 26.04.2011 року позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення позивача як суддю Вінницького окружного адміністративного суду благоустроєним житлом в м.Вінниці у встановлений законом строк; стягнути з Міністерства фінансів України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державного казначейства України на розрахунковий рахунок Державної судової адміністрації для перерахування на відповідний рахунок Вінницького окружного адміністративного суду кошти в сумі 349 160 грн. для придбання позивачу благоустроєного житла у м.Вінниці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через протиправну бездіяльність відповідачів, а саме невиконання ними пункту 7 статті 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції, чинній на час подання до суду цього позову, позивач не забезпечений житлом як суддя.

Відповідач Міністерство фінансів України у письмових запереченнях проти позову заперечував з огляду на відсутність у ньому підстав звернення з позовними вимогами до названого Міністерства. Крім того, відповідач наголосив, що питання забезпечення судів і суддів не належать до повноважень Мінфіну України. З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є ДСА України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду (абзац 7 пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів»від 07 липня 2010 року №2453-VI). Відтак, саме до повноважень ДСА України належить матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату суду. Також Міністерство фінансів України просило розглядати справи без участі його представника.

Державне казначейство України в запереченнях проти позову від 12.08.2010 року зазначило, що відповідно до наданих повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1232, Державне казначейство України не є головним розпорядником всіх бюджетних коштів, у тому числі не має права розпоряджатися бюджетними коштами, які належать Державній судовій адміністрації. Окрім того, вважає, що чинним законодавством не передбачено обовязку Державного казначейства України щодо надання житла суддям. Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України та п.1 ч. 4 Положення про Державне казначейство України, Державне казначейство України та його територіальні органи є окремими юридичними особами, які здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів. Згідно частини восьмої статті 51 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює перерахування коштів з рахунку відповідного розпорядника бюджетних коштів за його дорученням. Водночас, Положенням «Про Державну судову адміністрацію України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2009р. №14, встановлено, що Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів.

Відповідач Державна судова адміністрація України у письмовому запереченні, поданому до суду 12.05.2011 року, позов не визнала, зазначивши, що відповідно до законодавства, чинного на час звернення позивача до суду, обовязок забезпечити його житлом належав до повноважень відповідної місцевої державної адміністрації за місцем знаходження суду, тобто до Вінницької обласної державної адміністрації.

Крім того, стосовно придбання за рахунок коштів державного бюджету житла для позивача у звязку з незабезпеченням відповідною місцевою державною адміністрацією його, як судді, благоустроєним житлом у шестимісячний строк, ДСА України також вказала на відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку фінансування судів для цієї мети та порядку розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, що унеможливлює виділення коштів державного бюджету на придбання житла для суддів.

Третя особа Вінницький окружний адміністративний суд просила розглядати справу за відсутності свого представника.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з тим, що немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 13 травня 2009 року № 320 «Про призначення суддів»ОСОБА_1 був призначений суддею Вінницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до наказу голови Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2009 року №050-к «Про призначення ОСОБА_1М.»ОСОБА_1, призначеного на посаду судді Вінницького окружного адміністративного суду строком на пять років Указом Президента України від 13.05.2009р. №320/2009, вважати таким, що приступив до виконання службових обовязків з 15 травня 2009 року.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 25.06.2009 року №1422 позивач включений у список осіб, які користуються правом позачергового отримання житла, як суддя, за №174 по Замостянському району м. Вінниці. А рішенням виконкому Вінницької міської ради від 12.11.2009 року №2503 в облікову справу позивача включена його дружина ОСОБА_2.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частини 1, 2 ст. 126 Конституції України та частини 2 ст. 13 Закону України Про статус суддів" від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 встановлено - незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту; забороною суддям належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, займатися за сумісництвом певними видами діяльності; притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суддів і суду; суддівським самоврядуванням.

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100, розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 передбачено, що однією з основних гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне, побутове та соціальне забезпечення, а його зменшення є фактичним зниженням рівня незалежності суддів, що суперечить статті 126 Конституції України.

На час звернення позивача до суду правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції, основні вимоги щодо формування корпусу професійних суддів, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування, а також встановлення загального порядку забезпечення діяльності судів та регулювання інших питань судоустрою врегульовувались Законом України «Про судоустрій України», а статус суддів визначався Законом України «Про статус суддів». Тому у даній справі суд застосовує названі закони в редакції, чинній на час подання до суду цієї позовної заяви.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про статус суддів»незалежність суддів забезпечується матеріальним і соціальним забезпеченням суддів відповідно до їх статусу.

Тобто, з метою забезпечення принципів самостійності судів, незалежності суддів та в цілому незалежного та неупередженого правосуддя судді повинні мати передбачений законодавством належний рівень матеріального та соціального забезпечення.

Відповідно до абзацу 2 частини 7 статті 44 Закону України «Про статус суддів», не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду, апеляційного та місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку або службовим житлом за місцем знаходження суду. Судді військових судів забезпечуються таким же житлом і в ті ж строки за рахунок Міністерства оборони України.

У відповідності до пункту 2 Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів»(надалі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 року № 707, чинної на час звернення позивача до суду, суддям, які відповідно до житлового законодавства перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, надають окрему квартиру або будинок місцеві органи виконавчої влади не пізніше ніж через шість місяців після їх обрання на посаду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у шестимісячний термін після призначення на посаду судді позивач не був забезпечений житлом відповідним місцевим органом виконавчої влади і з позовом до цього органу не звертався.

Абзацом 2 частини 7 статті 44 Закону України «Про статус суддів»передбачено, що у разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 7 Порядку, у разі коли місцевий орган виконавчої влади у шестимісячний строк не забезпечив житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви за погодженням з ДСА України або її територіальним управлінням (стосовно судді місцевого суду) може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді.

Таким чином, у разі невиконання місцевими органами виконавчої влади обовязку, передбаченого абзацом 1 частини 7 статті 44 Закону України «Про статус суддів», щодо забезпечення судді житлом, передбачено можливість забезпечення судді житлом за іншою, альтернативною процедурою, виконання якої можливе лише за певних умов: за наявності заяви судді до суду, в якому він працює, про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету; наявності рішення відповідного суду про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді, а також погодження такого рішення Державною судовою адміністрацією або її територіальними органами.

Проте, доказів звернення саме позивача до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою про придбання для нього житла за рахунок коштів державного бюджету, прийняття названим судом відповідного рішення за результатами розгляду такої заяви та погодження його із ДСА України чи її територіальним органом суду не надано, що свідчить про недотримання встановленої процедури придбання житла для позивача.

Водночас наведене спростовує доводи позивача про протиправну бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення його, як судді, житлом.

В межах даного адміністративного позову бездіяльність місцевих органів виконавчої влади не оскаржувалась. Крім того, чинною нормою, яка регулює спірні правовідносини на момент вирішення спору, а саме ст. 132 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачається, що після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду. Тобто, обов'язку щодо забезпечення позивача житлом за відповідачами ст. 132 вказаного Закону не передбачено. Додатково вказані функції ні на Міністерство фінансів України, ні на Державне казначейство України або Державну судову адміністрацію України не покладались.

Разом з тим, згідно позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність органів, до повноважень яких не належить вчинення дій щодо забезпечення його, як судді Вінницького окружного адміністративного суду, благоустроєним житлом, а також зобовязати Міністерство фінансів України здійснити списання коштів для придбання благоустроєного житла, яке в свою чергу, не є головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

До повноважень відповідачів не належить забезпечення житлом позивача, як судді Вінницького окружного адміністративного суду, оскільки названі органи не є місцевими органами виконавчої влади, до повноважень яких належить вчинення дій щодо забезпечення житлом суддів.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав, натомість відповідачі довели суду відсутність протиправної бездіяльності зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді Н.А. Добрівська

ОСОБА_3