Справа № 817/2061/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

07 вересня 2015 року Справа № 817/2061/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів - Сало А.Б. (головуючий суддя), суддів Жуковської Л.А., Недашківської К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом:

Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"
доДержавної виконавчої служби України
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2015 винесену, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України, Сіщуком В.В.

На обґрунтування заявленого позову, позивач вказує на те, що Закон України "Про державну виконавчу службу", не передбачає існування такого органу державної виконавчої служби, як - відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Крім того, на переконання позивача, оскаржувана постанова винесена, з пропущенням строку визначеного ч.6 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, враховуючи те, що відповідач - Державна виконавча служба України, не є органом державної виконавчої служби, відповідно до положень Закону України "Про державну виконавчу службу", на переконання позивача, ним не пропущено строк звернення до суду із вказаним, позовом, так як до спірних правовідносин, не можуть застосовуватись положення, ст. 181 КАС України, зокрема в частині визначення 10-ти денного строку на оскарження відповідних рішень.

Ухвалою суду, від 10.08.2015 відкрито провадження у справі. За результатом проведеного попереднього судового засідання, справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, Рівненського окружного адміністративного суду.

Разом з тим, відповідач участь уповноваженого представника, в судовому засіданні не забезпечив. Проте надав суду відповідні письмові заперечення.

Представники позивача, в судове засідання прибули, проти проведення розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечували.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, за умови відсутності необхідності допиту свідка чи виклику експерта, суд прийшов до висновку, про можливість проведення судового засідання у порядку письмового провадження.

Представники, позивача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.

За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 26892826 від 11.10.2011 року.

У відповідності до вимог ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є виконавчим документом і підлягає виконанню відповідно до цього Закону.

З огляду на вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 24.02.2015 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з поштовим повідомленням про вручення, наявним в матеріалах виконавчого провадження, оскаржувана постанова отримана боржником 11.03.2015.

За нормами статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору у разі якщо виконавчий збір не стягнуто, а виконавче провадження завершене.

З аналізу ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» випливає обов'язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення з боржника виконавчого збору не пізніше наступного дня після завершення (закінчення) виконавчого провадження у якому була винесена така постанова.

Поряд з цим, зазначеними нормами Закону не встановлено жодних обмежень щодо прийняття до виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Щодо твердження позивача про те, що Державна виконавча служба України не є органом державної виконавчої служби суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 06.04.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну виконавчу службу України та покладено на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів.

Згідно з Указом Президента України від 06.04.2011 № 385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України.

Згідно з п. 1 цього Положення Державна виконавча служба України (ДВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень) відповідно до законів.

Пунктом 3 цього Положення визначено, що основними завданнями ДВС України є:

1) реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень;

2) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері виконання рішень;

3) забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством;

4) здійснення освітньо-роз'яснювальної роботи з питань виконання рішень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 229 затверджено нове Положення про державну виконавчу службу України.

Проте, повноваження Державної виконавчої служби України в частині забезпечення реалізації державної політики у сфері примусового виконання рішень не змінились.

Рішенням Конституційного суду України від 3 жовтня 1997 року № 4-зп роз'яснено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої системи юстиції» постановлено ліквідувати Державну виконавчу службу України, поклавши на Міністерство юстиції України завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Однак, станом на дату подачі позову Державна виконавча служба України не ліквідована, а перебуває в процесі припинення.

Положення про Державну виконавчу службу, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 229 втратило чинність на підставі Постанови КМУ № 150 від 31.03.2015.

З Постанови КМУ № 150 від 31.03.2015 «Питання Міністерства юстиції» випливає, що з дня її прийняття, функції, якими була наділена ДВС України, перейшли до Міністерства юстиції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до прийняття постанови КМУ №150 від 31.03.2015 Державна виконавча служба України являлась органом державної виконавчої служби, в повноваження якої покладено виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) і являється таким органом до її припинення.

Станом на 24.02.2015, тобто на день прийняття оскаржуваної постанови, Державна виконавча служба України була наділена повноваженнями щодо примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), а відтак оскаржувана постанова винесена правомірно.

З огляду на ті обставини, що Державна виконавча служба України є органом державної виконавчої служби, суд зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із адміністративним позовом про оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

Приписами ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний порядок оскарження дій, дій чи бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби.

Водночас Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб.

Наприклад, десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови: про відкриття виконавчого провадження (ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»). про відмову у відкритті виконавчого провадження (стаття 26 Закону України "Про виконавче провадження"), про повернення стягувачу виконавчого документа (стаття 47 Закону України "Про виконавче провадження"), про закінчення виконавчого провадження (стаття 49), про арешт коштів чи майна боржника (ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження"), з дня отримання повідомлення про результати рецензування оцінки майна боржника (частина четверта статті 58 Закону України "Про виконавче провадження").

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2015 отримана боржником 11.03.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах цього виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду:

у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова отримана позивачем 11.03.2015, а відтак, строк оскарження РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2015 закінчився 21.03.2015 та станом на день подачі позову до суду пропущений.

При поданні позову позивач не заявляв перед судом клопотання про відновлення строку на звернення до суду, як такого, що пропущений з поважних причин.

З матеріалів справи судом не встановлено обставин, які б стали підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною другою статті 100 КАС України визначено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Керуючись п.9 ч.1 ст. 155, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Головуючий суддя Сало А.Б.

Судді Жуковська Л.А.

Недашківська К.М.