Справа № 2787/10/1570
Суддя: Бойко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2787/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 року. м.Одеса

головуючого судді Бойко Л.М.

суддів: Тарасишиної О.М., Цховребової М.Г.

при секретарі Арсенюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області про визнання рішення Державного комітету України у справах національностей та релігії від 06.11.2008р. № 830-08 нечинним та зобовязання надати статус біженця в ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2010 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області, про визнання рішення Державного комітету України у справах національностей та релігії від 06.11.2008р. № 830-08 нечинним та зобовязання надати статус біженця в ОСОБА_4. Позовні вимоги Позивач мотивує тим, що рішення від 06.11.2008р. № 830-08 про відмову в наданні статусу біженця є необґрунтованим, так як його прийнято без врахування та дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення, стосуються його справи і дають підстави на отримання ним статусу біженця.

У судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Відповідач та третя особа на стороні відповідача до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися. Заперечень проти адміністративного позову від Відповідача до суду не надходило. 31.01.2011р. через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду за вхід. № 2846/2011 надійшло клопотання від представника відповідача та третьої особи на стороні відповідача про розгляд справи без їх участі (а.с. 86).

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.

Законом України «Про біженців»від 21.06.2001 № 2557-III (надалі Закон) визначено правовий статус біженця в ОСОБА_4, порядок надання, втрати та позбавлення статусу біженця, встановлено державні гарантії захисту біженців.

З матеріалів особової справи та пояснень Позивача судом встановлено, що 27 травня 2008р. ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області з заявою про надання йому статусу біженця № 131 (а.с. 27), обґрунтувавши це тим, що основною причиною виїзду з ОСОБА_5 стало побоювання стати жертвою переслідувань з боку двоюрідних братів через земельну спадщину. Із слів заявника вбачається, що його батько віддав на тимчасове користування землю та будинок своїм двоюрідним братам на період, поки вони мешкали та працювали в Пакистані. Після повернення з Пакистану в 2002р. родичі відмовилися повертати будинок та землю, мотивуючи це тим, що вони затратили багато сил та затрат на обробку землі. В 2007р. було вбито батька ОСОБА_1 ОСОБА_2. Згідно його слів вбили його батька двоюрідні брати. З цих підстав ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву в міліцію, щодо вбивства батька родичами та позов до суду щодо розподілу земельної спадщини. Коли ОСОБА_1 ОСОБА_2 виходив із суду родичі його побили та сказали, що він не зможе вирішити це питання. Він звернувся до міліції проте результату не було, через вищезазначені причини мати порадила йому виїхати з країни.

Згідно зі статтею 14 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948р., кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно наказу № 39 від 30.05.2008р. заява ОСОБА_1 ОСОБА_2 про надання статусу біженця була прийнята до розгляду (а.с. 37).

На підставі висновку працівника ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області ОСОБА_6 стосовно справи № 08/135 щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в ОСОБА_4, наказом № 45 від 20.06.2008р. було прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо можливості надання статусу біженця громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_2 (а.с. 46).

01.09.2008р. ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області по справі № 08/135 прийнято висновок органу міграційної служби щодо відмови в наданні статусу біженця ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с. 60-61).

Відповідач на підставі ст. 6 Закону України «Про біженців»є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах міграції, до компетенції якого належить прийняття рішень про надання, втрату і позбавлення статусу біженця та відповідно до ст. 14 цього ж Закону рішення за заявою про надання статусу біженця приймається протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. У разі потреби строк прийняття рішення може бути продовжено керівником спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції, але не більше ніж до трьох місяців.

Абзацом 5 ст. 14 Закону України «Про біженців»встановлено, що на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця.

У відповідності з абз. 17 ст. 14 Закону якщо спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції прийняв рішення про відмову у наданні статусу біженця, орган міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято це рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і розясненням порядку оскарження такого рішення.

06.11.2008р. рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій прийнято рішення № 830-08 про відмову в наданні статусу біженця в ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_2 відповідно до абзацу 5 ст. 10 Закону України «Про біженців»як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом 2 ст. 1 цього Закону відсутні (а.с. 24).

У позовній заяві в якості причин, що спонукали Позивача звернутися із заявою про отримання статусу біженця, Позивачем зазначена належність до певної соціальної групи. З матеріалів особової справи, а саме реєстраційного листка особи, що звернулася з заявою про надання статусу біженця, вбачається що, ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив сімейні причини виїзду з країни постійного проживання, проте документів, що підтверджують факти переслідування або загрози переслідувань, саме за цими ознаками, ним не було надано.

Також судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 ОСОБА_2 не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насильства, що були повязані із расовою, національною, релігійною та політичною належністю, в політичних та релігійних організаціях, тощо, не перебуває. Під час проживання у Росії, на протязі двох з половиною місяців не звертався до відповідних державних установ за наданням притулку або за наданням статусу біженця. 21-22 травня 2008р. таємно перетнув кордон України та 27 травня 2008 року звернувся до ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області із заявою про надання статусу біженця.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до положень Закону України «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу» вiд 18.03.2004 № 1629-IV з метою адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу є досягнення відповідності правової системи України acquis communautaire з урахуванням критеріїв, що висуваються Європейським Союзом (ЄС) до держав, які мають намір вступити до нього. Адаптація законодавства України до законодавства ЄС є пріоритетною складовою процесу інтеграції України до Європейського Союзу, що в свою чергу є пріоритетним напрямом української зовнішньої політики.

Враховуючи викладене, суд приймає до уваги, як орієнтир, Директиви Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається», які використовуються у практиці Європейського Суду з прав людини, відповідно до яких заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

- заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

- усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

- твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою;

- заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної причини для подання такої заяви;

- встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Таким чином, аналіз матеріалів особової справи та пояснень Позивача свідчать про те, що заявник не навів жодного конкретного факту про побоювання утисків особисто до нього в країні громадянської належності. Крім іншого, заявник не навів також будь-якої аргументації своїм побоюванням у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам абзацу другого статті 1 Закону.

Крім того, в матеріалах особової справи міститься посилання Позивача на сімейні причини, що змусили його виїхати з країни громадянської належності, натомість, у позові та поясненнях Позивач вказує на належність до соціальної групи та повязані з цим побоювання. Наведене свідчить про розбіжності в поясненнях Позивача, у звязку з чим, суд не оцінює їх як достовірні. Крім того, з урахуванням вже встановлених судом обставин, - належність Позивача до певної соціальної групи за умови не доведення Позивачем вказаної обставини та сімейні причини не надають достатніх підстав для того, аби Позивач - ОСОБА_1 ОСОБА_2 підпадав під категорію особи, якій може бути надано статус біженця в розумінні ст. 1 Закону України «Про біженців».

Жодного доказу в спростування висновків ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області та рішення Комітету Позивачем суду не надано. Крім того, відсутність підстав вважати Позивача відповідно до ст. 1 Закону України біженцем свідчить той факт, що із ОСОБА_5 у 2008 році ОСОБА_1 ОСОБА_2 виїхав легально, без жодної перешкоди з боку властей за візою до Росії, транзитом через Дубай (ОАЕ).

Судом також враховано те, що відповідно до позиції ОСОБА_3 Верховного комісара з справах біженців (УВКБ) ООН «Про обовязки та стандарти доказів в заявах біженців»від 16 грудня 1998 року факти на підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Тобто, у своїй заяві шукач статусу біженця повинен доказувати вірогідність своїх доводів та точність фактів. Докази можуть бути як усні, так і письмові. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу компетентного органу у правдивості своїх фактичних тверджень.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що субєкт владних повноважень Державний комітет України у справах національностей та релігій України, прийнявши рішення про відмову в наданні статусу біженця від 06.11.2008р. № 830-08, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.11,69,71,86,159-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені адміністративного позову позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 міграційної служби в Одеській області про визнання рішення Державного комітету України у справах національностей та релігії від 06.11.2008р. № 830-08 нечинним та зобовязання надати статус біженця в ОСОБА_4, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 04 лютого 2011 року.

Головуючий суддя Л.М. Бойко

суддя М.Г. Цховребова

суддя О.М. Тарасишина

Повний текст постанови складений 04 лютого 2011 року .

/