Справа № 826/12351/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2015 року № 826/12351/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4
про визнання протиправним та скасування розпорядження №130 від 17.03.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про визнання протиправним тат скасування розпорядження від 17.03.2015 №130.

Позов вмотивовано тим, що в порушення ст. 54 Житлового кодексу України та п. 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень приміщення, що звільнилось у квартирі, яка перебуває у квартирі спільного заселення та в якій проживають позивачі передано не позивачам, а ОСОБА_4.

Відповідач та третя особа явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибули, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.08.2008 позивачі є співвласниками 62/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачі перебувають на квартирному обліку в Оболонській районній в м. Києві державній адміністрації з 15.11.1989 по загальній категорії обліку.

13.05.2014 позивачі звернулись до відповідача з заявою про надання їм суміжної кімнати за вказаною адресою, яка звільнилась.

Листом від 27.05.2014 відповідач повідомив позивачів про відсутність підстав для надання їм кімнати, що звільнилась.

В подальшому, розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від17.03.2015 №130 спірну кімнату надано ОСОБА_4

Відповідно до ст. 42 Житлового кодексу України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно ст. 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Відповідно до ст. 45 Житлового кодексу України У першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов: особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затверджуваному в установленому законодавством Союзу РСР порядку.

Як зазначено вище, позивачі перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов у загальній черзі, натомість як ОСОБА_5 перебуває у списку черговиків позачергового списку по категорії «Онкохворі».

Відповідно до ст. 54 Житлового кодексу України якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Тобто зазначена норма права стосується виключно наймача.

Договір найму - це договір, за яким наймодавець зобов'язується надати за відповідну плату жиле приміщення у безстрокове користування в будинках державного і громадського житлових фондів для проживання в ньому. Цей договір визначає права та обов'язки двох сторін - наймача і наймодавця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі є власниками кімнати в квартирі, а не наймачами, отже ст 54 Житлового кодексу України не поширюється на спірні правовідносини.

Застосування ж ст. 54 Житлового кодексу України має свої особливості. Зокрема, якщо звільнилося ізольоване жиле приміщення, воно надається на прохання тому наймачеві, який проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, а в разі відсутності такого - іншому наймачу, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати 13,65 кв. м на одну особу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Коли ж ізольоване приміщення не може бути відповідно до цих правил передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Отже, відповідач при наданні тертій особі спірної кімнати ст. 54 Житлового кодексу України не порушив.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності; облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

Отже, оскаржене розпорядження прийнято уповноваженою особою.

Відповідно до розпорядження виконавчого драгун Київської міської ради (КМДА) від 11.09.2014 №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» Районним в місті Києві державним адміністраціям передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва.

Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з урахуванням загальноміського автоматизованого банку даних "Квартоблік" здійснювати від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розподіл та передачу в установленому порядку житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, районним в місті Києві державним адміністраціям, підприємствам, установам, організаціям.

З матеріалів справи вбачається, що актом від 14.11.2014 №98 відповідач передав до Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА спірну кімнату з документальним підтвердженням того, що квартира вільна.

В подальшому, актом від 16.02.2015 №32 спірна кімната передана відповідачу для поліпшення житлових умов громадян, які перебувають у позачерговому списку на отримання житла.

На виконання доручень Голови КМДА від 26.01.2015 №1801 та від 09.02.2015 №1801 (006) за рекомендацією громадської комісії з житлових питань при Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації на засіданні 05.03.2015 (протокол №3).

В подальшому, спірним розпорядженням кімнату передано третій особі.

Оскільки позивачі не є наймачами кімнати у вказаній квартирі, а її власниками .враховуючи, що позивачу перебувають на кварт обліку в загальній черзі, а третя особа в позачерговому списку, спірну кімнату передано відповідачу для поліпшення житлових умов громадян, які перебувають саме в позачерговому списку, отже при прийнятті оскарженого розпорядження відповідачем не порушено права позивачів.

Враховуючи, що оскаржене розпорядження прийнято уповноваженою особою відповідно до згадуваних норм Житлового кодексу України до розпорядження виконавчого драгун Київської міської ради (КМДА) від 11.09.2014 №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві», таке розпорядження не впливає на права позивачів, отже суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного розпорядження з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда