Справа № 2а-1870/3512/11
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2011-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2011 р. Справа № 2a-1870/3512/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп про скасування вимоги ,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_2В.) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп (далі по тексту відповідач, УПФУ в м. Конотоп) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу №Ф-675/1 від 17.02.2011 року.

Свій позов позивач обгрунтовує тим, що вищевказана вимога не відповідає чинному законодавству, оскільки суперечить конституційному принципу, закріпленому у ст. 58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. На підставі даного принципу позивач стверджує, що вимога про стягнення з нього недоїмки зі страхових внесків за четвертий квартал 2010 року у сумі 692,34 грн. згідно вимог пп. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є неправомірною, оскільки з 01.01.2011 року положення даного підпункту втратило чинність на підставі Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не зявився, надіславши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги ним підтримуються у повному обсязі (а.с.31).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, зазначених у запереченні на адміністративний позов, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.6), та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

17.02.2011 року на підставі розрахунку суми страхових внесків (а.с. 8) відносно ФОП ОСОБА_2 УПФУ в м. Конотоп винесено вимогу про сплату боргу №Ф-675/1 у розмірі 692,34 грн. за IV квартал 2010 року (а.с. 7).

Не погодившись із даною вимогою, ФОП ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до УПФУ в м. Конотоп, яке після розгляду даної скарги, залишило її без задоволення, а вимогу про сплату боргу без змін (а.с.9-10).

29.03.2011 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області у рішенні про результати розгляду скарги ФОП ОСОБА_2 залишило скаргу без задоволення, а рішення УПФУ в м. Конотоп без змін (а.с.11-12).

Не погоджуючись і з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, позивач звернувся до Пенсійного фонду України, який після розгляду скарги ФОП ОСОБА_2, рішення головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про результати розгляду скарги від 29.03.2011 року в межах процедури узгодження вимоги про сплату боргу управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп Сумської області від 17.02.2011 року №Ф-675/1 на суму 692,34 грн. залишив без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_2 без задоволення (а.с.13-14).

Позивач у своїх доводах посилається на вимоги статей 14-16 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року №1251-XII, якими визначено перелік податків, які відносяться до загальнодержавних та місцевих податків і зборів, та як зазначає позивач, згідно ч. 2 ст. 16 даного Закону державні та інші цільові фонди, які не передбачені цим Законом, мають своїм джерелом виключно прибуток підприємств, який залишається після сплати всіх податків і зборів (обовязкових платежів), передбачених статтями 14 і 15 цього Закону. Відрахування до цих фондів здійснюється на добровільних засадах.

Позивач наполягає на тому, що з першого січня 2011 року втратили чинність частини 1-9 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема частина 9, якою було передбачено нарахування штрафних санкцій за несплату пенсійних внесків, тому, на думку позивача, всі фізичні особи-підприємці, які не сплатили пенсійні внески до 01.01.2011 р., вільні від їх сплати.

Крім того, на думку ФОП ОСОБА_2, застосування у 2011 році норм, закріплених у частинах 1-9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є неправомірним, оскільки вони втратили чинність з 01.01.2011 року у звязку зі вступом в законну силу Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Застосуванням положень даних норм, УПФУ в м Конотоп, на думку позивача, було порушено конституційний принцип, закріплений у статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд не погоджується з твердженнями позивача з огляду на наступне.

Підпунктом 6 п. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено обовязок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 5 Закону України №1058 чітко зазначено, що лише даний Закон регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Крім того, виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування та коло осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону №1058 страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування. Отже, на ці внески не поширюється податкове законодавство. Тому посилання відповідача на нормативно-правові акти, що регулюють податкові правовідносини, зокрема Закон України «Про систему оподаткування», не є вірним.

Згідно змін, внесених до пп. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058 Законом України від 08.07.2010 р. №2461-VI «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок) зобовязані сплачувати страхові внески у розмірі, який визначається ними самостійно. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Між сторонами склалися правові відносини, які регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так підпунктом 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Статтею 4 Закону України «Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено ставку збору у розмірі 33,2 %. Статтею 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, що становить з 1 липня 2010 року 888 грн., з 1 жовтня 2010 року 907 грн. та з 1 грудня 2010 року 922 грн. На підставі даних показників мінімальний розмір страхового внеску у 2010 році у місячному розмірі становить: з 1 липня 294,82 грн., з 1 жовтня 301,12 грн., з 1 грудня 306,10 грн.

Розрахунок сум страхових внесків, які підлягають сплаті за VI квартал 2010 року, складений УПФУ в м. Конотоп з урахуванням інформації, отриманої від ДПІ в м. Суми про ставку єдиного податку ФОП ОСОБА_2 та від органів державного казначейства про суми, які надходять до органів ПФУ після розмежування єдиного податку. З розрахунком узгодження нарахування страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування (фіксований, єдиний податок) за 4 квартал 2010 року ФОП ОСОБА_2 був ознайомлений, і даний розрахунок ним був підписаний (а.с.8).

Згідно ч.2 ст. 106 Закону суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Щодо посилань позивача на зворотну дію застосування закону, в даному випадку не відбувається застосування старого законодавства до нових правовідносин, тобто до тих правовідносин, які виникли після того, як попередній закон втратив чинність. Оскільки сума заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування виникла ще у 2010 році, тобто у той час, на який розповсюджується дія норм, закріплених у частинах 1-9 ст. 106 Закону №1058. Як вище зазначалося, недоїмкою є прострочена заборгованість із сплати страхових внесків, які повинні бути згідно ч.2 ст. 106 Закону №1058 (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) нараховані та сплачені страхувальником у строки, визначені статтею 20 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України №1058 страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, які нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1,2,4 ст. 14 цього Закону, - календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 ст. 14 цього Закону, - квартал. Позивач ОСОБА_3 ОСОБА_2 відноситься до страхувальників, зазначених у п. 5 ст. 14 Закону №1058.

Отже, строк сплати нарахованих страхових внесків за 4 квартал 2010 року тривав до 20 січня 2011 року, тому у даному випадку повинен застосовуватись Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 01.01.2011 року, адже правовідносини виникли до 2011 року. У даному випадку не йдеться про нарахування штрафних санкцій чи пені за законодавством, яке втратило чинність, мова йде про строк сплати нарахованих страхових внесків.

Згідно абз. 5,6 п. 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообовязкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообовязкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії УПФУ в м. Конотоп щодо винесення вимоги про стягнення боргу та сама вимога відповідають приписами чинного законодавства, ч.3 ст. 2 КАС України, та прийняті в межах повноважень відповідного орагну, тому у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп про скасування вимоги відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2011 року.

Суддя (підпис) В.М. Соколов

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Соколов