Справа № 826/10267/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2015 року № 826/10267/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_2 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач), в якому просила:

- скасувати рішення про відмову у державній реєстрації та їх обтяжень від 19.05.2015 № 21422537;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку, що розташований в м. Києві по АДРЕСА_1.

18.06.2015 в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, 10 квітня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві прийнято рішення № 12310125 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», а саме резолютивна частина рішення суду не містить необхідні відомості про об'єкт права власності ОСОБА_1 не зазначений розмір частки будинку, яка належить заявнику.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 135,5 кв.м., оскільки суд ухвалюючи рішення по справі не визначив розмір частки будинку, що унеможливило державну реєстрацію права власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2014 заяву ОСОБА_1 заяву задоволено, визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в місті Києві загальною площею 135,5 кв.м., а саме коридор площею 23,5 кв.м., санвузол 6,1 кв.м., коридор 4,7 кв.м., кухня 16,9 кв.м., коридор 5,0 кв.м., кімната 13,8 кв.м., кімната 11,7 кв.м., кімната 21,8 кв.м., кімната 17,6 кв.м., кімната 6,5 кв.м., передпокій 7,9 кв.м.

12 січня 2015 року Державною реєстраційною службою України надано відповідь на звернення ОСОБА_1, яким повідомлено проте, що після прийняття додаткового рішення від 22.08.2014 усунуто обставини, які стали підставою для відмови у державній реєстрації прав від 10.04.2014 та роз'яснено про право повторного звернення до органу державної реєстрації прав із відповідною заявою.

23 березня 2015 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві прийнято рішення № 20202102 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв'язку з розбіжностями щодо загальної площі будинку, зокрема в рішенні суду зазначена загальна площа - 135,5 кв.м., проте в технічному паспорті загальна площа будинку - 198,4 кв.м. та надано термін для усунення невідповідностей.

19 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно у зв'язку з не усуненням обставин, що були підставою зупинення розгляду заяви, прийнято рішення № 21422537 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Позивач вважаючи, що відповідачем було порушено його права та охоронювані законом інтереси під час державної реєстрації права власності на спірний об'єкт, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликалася на те, що рішення відповідача прийнято з порушенням норм Конституції України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон №1952), Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 р. (надалі - Порядок №868). З огляду на викладені обставини просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності. У судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову та зазначив, що спірне рішення прийнято з дотриманням положень чинного законодавства.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р. (надалі по тексту також - Порядок №868), Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55 (далі по тексту - Інструкція).

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі: -договорів, укладених у порядку, встановленому законом; - свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; - свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; - рішень судів, що набрали законної сили; - інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Частиною 2 та ч.13 ст.15 Закону №1952 визначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, регламентовано приписами Порядку №868.

В ч.8 Порядку №868 визначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. При цьому, в ч.1 ст.16 Закону №1952 визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 3 ст.16 Закону №1952 встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. У разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подаються оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі.

Пунктом 58 Порядку №878 для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який поділяється (у тому числі у результаті виділення окремого об'єкта нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів) або частка з якого виділяється, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на об'єкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, подає: технічні паспорти на новостворені об'єкти нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси.

У разі коли державна реєстрація прав з видачею свідоцтва проводиться на об'єкт нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів і перебуває у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників, справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат». При цьому право спільної власності на виділений об'єкт нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів, не припиняється.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, державна реєстрація права власності на нерухоме майно проводиться за умови подання одночасно із заявою про державну реєстрацію додаткових документів, які визначені Порядком №868.

Крім того, Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі - Інструкція), визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок.

Інструкція застосовується бюро технічної інвентаризації при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, за результатами чого надається Висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (пункт 1.2 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії реєстраційної справи позивачем до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві разом із заявою про державну реєстрацію речових прав на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою м. Київ, АДРЕСА_1, подано наступні документи:

- технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 21.02.2014, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації;

- лист. серія та номер: Д-4794-06,виданий 12.01.2015, видавник: ДРСУ УКРДЕРЖРЕЄСТР;

- рішення Голосіївського районного суду міста Києва, серія та номер: б/н., видане 1 1.06.2013;

- ухвала суду Голосіївського районного суду міста Києва, серія та номер: б/н., видану 04.11.2013;

- рішення Голосіївського районного суду, серія та номер: б/н., видане 22.08.2014.

Відповідно до п.16 Порядку № 868 у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Якщо протягом п'яти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішенням державного реєстратора від 23.03.2015 № 20202102 було зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 17.03.2015 за реєстраційним номером 10629219 на підставі наявності розбіжності щодо загальної площі будинку, зокрема в рішенні суду зазначена загальна площа - 135,5 кв.м., проте в технічному паспорті загальна площа будинку - 198,4 кв. м. Згідно порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, заявнику було виділено час для усунення невідповідностей.

При вирішенні справи суд надає оцінку наданим сторонами доказам, як вбачається з копії технічного паспорту та додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2014 є явна невідповідність технічних характеристик об'єкту нерухомості відповідно до рішення суду та технічного паспорту, а тому державний реєстратор при винесенні рішення про відмову у державній реєстрації діяв правомірно.

Крім того, суд вважає за необхідне додати, що відмова в державній реєстрації прав не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду правомірність спірного рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур