Справа № 813/3781/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року № 813/3781/15

о 10 год., 17 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України старшого державного виконавця Борейка Максима Валерійовича, представник - ОСОБА_2,
про визнання незаконною та скасувати постанову від 01.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 46819011, повернення виконавчого листа у відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для подальшого виконання

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності виконавця, визнання протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання відповідача відновити виконавче провадження і забезпечити примусове стягнення несплаченого боргу в сумі 293288,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі Виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду про зобовязання боржника нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 48 окладів місячного грошового забезпечення в сумі 428688,00 грн. Спірні бездіяльність та постанова про закінчення виконавчого провадження через виконання рішення суду є протиправними, оскільки таке виконано лише в сумі 135408,00 грн.

Позивач, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, надав суду додаткові докази та пояснення про те, що спірні бездіяльність та постанова відповідача є правомірними, оскільки боржником повідомлено відповідача про виконання виконавчого листа та перерахування позивачу 135408,00 грн., просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із врахуванням змісту Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», в редакції чинній на момент спірних правовідносин не є центральним органом виконавчої влади, відтак справа розглядається і вирішується суддею одноособово.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

02.03.2015 року позивач звернуся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду про зобовязання боржника нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 48 окладів місячного грошового забезпечення в сумі 428688,00 грн. до вказаної заяви позивачем додано оригінали виконавчого листа та довідки божника про грошове забезпечення.

11.03.2015 року відповідачем відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду про зобовязання боржника нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 48 окладів місячного грошового забезпечення.

01.07.2015 року відповідачем закінчено виконавче провадження з підстав фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується листом (повідомленням) боржника.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» за № 606-ХІV від 21.04.1999 року із змінами і доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому ж Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 11 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 цього ж Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 та визнання протиправною і скасування постанови від 01.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 46819011, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду про зобовязання боржника нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 48 окладів місячного грошового забезпечення в сумі 428688,00 грн. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів вжиття передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Повідомлення боржника про виконання виконавчого листа та перерахування позивачу 135408,00 грн. не є належним доказом фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, оскільки позивач при зверненні до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження надав відповідачу оригінал довідки боржника про розмір одноразової грошової допомоги. Із врахуванням згаданої довідки про грошове забезпечення та виконавчого листа, сума коштів яка підлягала нарахування та сплаті позивачу становить 428688,00 грн., відтак спірна постанова винесена без фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача в цій частині.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині зобовязання відповідача відновити виконавче провадження і забезпечити примусове стягнення несплаченого боргу в сумі 293288,00 грн., оскільки згідно ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Відтак в цій частині позовні вимога задоволенню не підлягають.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем частково переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем не зроблено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача до відповідача підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та визнання протиправною і скасування спірної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 01.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 46819011.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанову складено в повному обсязі 31.08.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.