Справа № 13182/10/2070
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2011-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 січня 2011 р. № 2-а- 13182/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бартош Н.С.,

суддів Шевченка О.В., Панова М.М.,

при секретарі судового засідання - Ульященко Л.М.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства завод «Південкабель»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові про скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Закрите акціонерне товариство завод «Південкабель», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.10.2010 року СДПІ ВПП у м.Харкові щодо зменшення ЗАТ заводу «Південькабель» суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 309375,00 грн. за серпень 2010 року

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі акту перевірки № 3723/40-028/00214534 від 15.10.2010 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.10.2010 р. про зменшення ЗАТ заводу «Південкабель» суми бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2010 р. на 309375,00 грн. з мотивів безпідставного включення до декларації з ПДВ за липень 2010 р. податкових накладних від контрагентів позивача, податкова звітність яких не прийнята податковим органом.

Позивач зазначає, що не згоден з зазначеним податковим повідомленням-рішенням відповідача, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує його права та законні інтереси, оскільки він не може нести відповідальність за неприйняття або «не визнання» податковими органами звітності контрагентів, а не прийняті відповідачем до зарахування податкові накладні відповідають усім вимогам діючого податкового законодавства, а тому у позивача відсутні будь-які порушення вимог пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на результати автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів позивача на рівні ДПА України за серпень 2010р.

Також зазначив, що позивачем були порушені вимоги п.п. 7.2.3, п.п. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме між задекларованою сумою податкового кредиту позивача та сумами податкових зобовязань його контрагентів, виявлена розбіжність. Податкові декларації контрагентів, не були визнані податковими інспекціями як податкова звітність, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 309375,00 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши надані письмові докази в їх сукупності суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З 11.10.2010 р. по 15.10.2010 р. фахівцем Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Харкові проведена невиїзна документальна перевірка Закритого акціонерного товариства завод «Південкабель» з питання достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2010 р.

За наслідками проведення документальної невиїзної перевірки відповідачем складено акт перевірки №3723/40-028/00214534 від 15.10.2010 р., яким встановлено порушення позивачем податкового законодавства, зокрема, порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 р., внаслідок чого завищено суму податкового кредиту за липень 2010 р. на суму 309375,00 грн. (за рахунок неправомірного віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ), що призвело до завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ за липень 2010 р. на 309375,00 грн.

На підставі акту перевірки №3723/40-028/00214534 від 15.10.2010 р., в межах строків застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених ст. 250 Господарського кодексу України, 19.10.2010 р. прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 на загальну суму 309375,00 грн.

Приймаючи податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість, відповідач посилався на п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: факт не подачі податкової декларації по податку на додану вартість контрагентами позивача, свідчить про відсутність здійснення ними господарської діяльності та відповідно відсутності виникнення податкових зобовязань, звідси у позивача відсутні правові підстави для включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, визначених в податкових накладних, виданих контрагентами позивача.

Судом встановлено, що позивач мав взаємовідносини з наступними контрагентами: ТОВ «ТПК «Укрсплав», ТОВ «Торговий Дім «Агрінол», ПП «Інтермет», ТОВ «Мегалайн плюс», «Домострой», ТОВ Газопостачальна компанія «Промгаз України», ТОВ «Техпромлайн», НТЦ «Система», ПП «НВФ «ТСК».

Із матеріалів справи вбачається, що 27.04.2010 р. ЗАТ завод «Південкабель» уклало договір №82 з НТЦ «Система» на виконання робіт по розрахунку та оформленню паспорта водного господарства.

На адресу покупця були виписані податкові накладні: №165 від 19.07.2010 р., №180 від 27.07.2010 р.

Згідно з актом приймання-здачі виконаних робіт від 02.08.2010 року по договору №82 від 27.04.2010 р., вказані роботи виконані в повному обсязі та претензій немає.

За вказані роботи позивачем були сплачені кошти, що підтверджується банківськими виписками.

Також, між позивачем (покупець) та ПП Інтермет» 03.05.2010р. укладено контракт № 17 на купівлю металопрокату.

На виконання даного договору ПП Інтермет» виписані податкові накладні - №122 від 20.07.2010 р., №125 від 23.07.2010 р., №130 від 29.07.2010 р.

Факт передачі товару підтверджується видатковими накладними виписаними ПП Інтермет»: №РН-102 від 20.07.2010 р. №РН-105 від 23.07.2010 р., №РН-110 від 29.07.2010 р.

Крім того, були виписані прибуткові ордера: №532 на суму 162627,80 грн. (у т.ч. ПДВ -27104,63 грн.), №545 на суму 40289,98 грн. (т.ч. ПДВ 6715,00 грн.), №567 на суму 100567,00 грн. (т.ч. ПДВ 16761,17 грн.)

Оплата за товар на адресу ПП Інтермет» зроблена згідно платіжних документів.

Також, позивач придбав у ТОВ «Техпромлайн» перетворювач частоти та пульт. На адресу покупця були виписані: податкова накладна №244 від 27.07.2010 р. та видаткова накладна №181 від 20.07.2010 р. Вчинення господарської операції підтверджується прибутковим ордером №836. За вказані товари позивачем кошти сплачені.

Крім того, позивач придбав у ПП «Наукова-Виробнича Фірма «ТКС» стропи. Факт передачі товару підтверджується податковою накладною №455 від 19.07.2010 р. видатковою накладною виписаною №РН-ТКС0463 від 23.07.2010 р. та прибутковим ордером №775. За вказаний товар позивачем кошти сплачені.

25.11.2009 р. ЗАТ завод «Південкабель» уклало договір №326 з ТОВ «Торговий Дім «Агрінол» на поставку нафтопродуктів.

На виконання цього договору ТОВ «Торговий Дім «Агрінол» надані податкові накладні № від 19.07.2010 р., № від 21.07.2010 р.

Факт передачі товару підтверджується видатковими накладними виписаними ТОВ «Торговий Дім «Агрінол» №АТ- від 19.07.2010 р., №АТ- від 21.07.2010 р. Придбані товари доставлялися згідно товарно-транспортної накладної серії 10ААБ №514165. Оплата за товар зроблена в повному обсязі згідно платіжних документів, що містяться в матеріалах справи.

ЗАТ завод «Південкабель» у липні 2010 р. прибував у ТОВ «Домострой» кабельну продукцію. Факт передачі товару підтверджується податковими накладними виписаними ТОВ «Домострой», а саме: №№230701 від 23.07.2010 р. та №290701 від 29.07.2010 р. та накладними №290701 від 29.07.2010 р., №230701, №230702, №230703, №230704 від 23.07.2010 р. та прибутковими ордерами №503, №470.

Також, позивач придбав у ТОВ «Мегалайн плюс» канати, що підтверджується податковою накладною №71201 від 12.07.2010 р. та прибутковим ордером №729. Оплата за товар здійснена у повному обсязі.

20.04.2010 позивач уклав договір №99/10 та 01.05.2010 р. додаткову угоду з ТОВ Газопостачальна компанія «Промгаз України» на поставку газу.

На адресу покупця були виписані податкові накладні:№359 від 30.07.2010 р., №377 від 27.07.2010 р.

Факт надання послуг підтверджується актами виконання послуг №142 від 31.07.2010 р. та прийому передачі природного газу №188 від 31.07.2010 р. Вказані послуги на постачання газу сплачені.

01.08.2008 р. між позивачем та ТОВ «ТПК «Укрсплав» укладено договір поставки №01-08-08/ТПК, відповідно до якого ТОВ «ТПК «Укрсплав» зобовязується поставити продукцію.

Також на адресу покупця були виписані податкові накладні:№1830 від 22.07.2010 р., №1797 від 16.07.2010 р., №1792 від 15.07.2010 р., №1772 від 12.07.2010 р.

Факт передачі товару підтверджується накладними виписаними ТОВ «ТПК «Укрсплав», а саме: №958 від 12.07.2010 р., №972 від 15.07.2010 р., №975 від 16.07.2010 р., №993 від 22.07.2010 р. та прибутковими ордерами №№540, 496, 517, 511. Оплата за товар на адресу ТОВ «ТПК «Укрсплав» зроблена в повному обсязі згідно платіжних документів.

Згідно з п.1.6, 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на день подання позову) податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим законом, а податкове зобовязання це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку у звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим законом.

Відповідно до п.п 7.2.4. п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку, у порядку, передбаченому ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Стаття 9 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачає реєстрацію осіб як платників податку на додану вартість податковим органами.

Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 р. № 168/97-ВР, у якому визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Вказаним Законом передбачений порядок формування податкового кредиту платника податку.

Так, згідно з п. п. 7.4.1. п.7.4. ст. 7 даного закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою цим законом, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, Законом України «Про податок на додану вартість» встановлено декілька необхідних умов, за наявності яких платник податку отримує право на віднесенні сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у складі ціни товарів, робіт, послуг, що придбаваються ним для використання у власній господарській діяльності, до складу податкового кредиту, а саме:

- наявність належним чином оформленої податкової накладної або іншого документа, передбаченого п.п.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»;

- настання першої з подій, з якими ОСОБА_3 повязує право платника податку на податковий кредит.

Отже, отримання податкової накладної, оформленої саме до вимог чинного законодавства, є необхідною умовою правомірного формування податкового кредиту покупця товарів, робіт, послуг.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-вр від 03.04.1997 р. не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними або митними деклараціями.

Суд зазначає, що згідно ст. 42 Господарського Кодексу - підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Необхідність здійснення тих або інших витрат, а так само їх звязок з власною господарською діяльністю визначає сам платник податку, оскільки субєкт підприємництва має право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Помилковим є думка відповідача про не підтвердження позивачем права на податковий кредит з огляду на невизнання та ненадання податкової звітності ТОВ «ТПК «Укрсплав», ТОВ «Торговий Дім «Агрінол», ПП «Інтермет», ТОВ «Мегалайн плюс», «Домострой», ТОВ Газопостачальна компанія «Промгаз України», ТОВ «Техпромлайн», НТЦ «Система», ПП «НВФ «ТСК», які є поставщиками товару (послуг) для позивача.

Суд зазначає, що підприємства подавали податкову звітність до податкової інспекції, але вона не визнана податковою звітністю.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Підпункти 10.1., 10.2. ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість», передбачають, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету є платники податку.

У даному випадку така відповідальність покладена на ТОВ «ТПК «Укрсплав», ТОВ «Торговий Дім «Агрінол», ПП «Інтермет», ТОВ «Мегалайн плюс», «Домострой», ТОВ Газопостачальна компанія «Промгаз України», ТОВ «Техпромлайн», НТЦ «Система», ПП «НВФ «ТСК», на позивача по справі не може бути покладена відповідальність за неподання податковому органу звітності усіма контрагентами фірми.

Закон України «Про податок на додану вартість» не має відповідних норм, які б зобовязували покупця слідкувати та контролювати подачу звітності податковим органам з боку продавця товарів.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі не подача податкової звітності, або не визнання звітності інспекцією податковою, при фактичному здійсненні господарської операції, не впливає на податковий кредит покупця.

Судом встановлено, що на момент здійснення господарських операцій постачальники позивача ТОВ «ТПК «Укрсплав», ТОВ «Торговий Дім «Агрінол», ПП «Інтермет», ТОВ «Мегалайн плюс», «Домострой», ТОВ Газопостачальна компанія «Промгаз України», ТОВ «Техпромлайн», НТЦ «Система», ПП «НВФ «ТСК» були платниками податку на додану вартість, зареєстрованим відповідно до ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, податкові накладні складені контрагентами позивача - ТОВ «ТПК «Укрсплав», ТОВ «Торговий Дім «Агрінол», ПП «Інтермет», ТОВ «Мегалайн плюс», «Домострой», ТОВ Газопостачальна компанія «Промгаз України», ТОВ «Техпромлайн», НТЦ «Система», ПП «НВФ «ТСК» - відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджує є право позивача на податковий кредит.

Суд зазначає, що ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість» не передбачає залежності права на бюджетне відшкодування та розміру сум бюджетного відшкодування платника податку від змісту декларації з податку на додану вартість постачальників такого платника податку.

ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість» регулює порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Згідно з п. п.7.7.1. п.7.7. ст. 7 вказаного закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду

Відповідно до п.п.7. 7. 2. п.7.7. ст. 7 вищезазначеного закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Суд, надаючи аналіз запереченням відповідача, зазначає таке.

Згідно з п.1.8. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку, і в момент, коли платник податку заявляє до відшкодування розраховану відповідно до закону про податок на додану вартість суму, вартість товару, яка містить в собі ПДВ, повинна бути сплачена і підтверджена відповідними платіжними документами.

Таким чином, вимога пункту 1.8 статті 1 закону про податок на додану вартість щодо надмірної сплати податку як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується платника, який згідно із законом поніс фактичні витрати по сплаті податку.

Як свідчить аналіз приписів закону про податок на додану вартість, законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач оплатив отримані товари, додаткових вимог щодо права на податковий кредит, чинним законодавством не передбачено.

Суд вважає за необхідне зауважити на те, що посилання органу податкової служби на не визнання декларацій з ПДВ контрагентів позивача як податкова звітність, судом до уваги не приймаються, оскільки у разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань, негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на його відшкодування у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо такого відшкодування та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Тобто, суд приходить до висновку, що позивач не наділений правом та можливістю відстежувати порядок формування податкових зобовязань своїх контрагентів і не може нести відповідальність за їх протиправні дії.

Згідно з пунктом 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади ті їх посадові особи повинні діяти тільки на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не навів відповідну норму права, згідно якої на визначення податку на додану вартість прямо та безумовно повязано з фактом подачі податкової звітності контрагентами.

Враховуючи, що обовязок доведення наявності фактів порушення податкового законодавства покладений на органи державної податкової служби, суд вважає, що відповідачем не доведений факт порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», а, отже, його висновки про завищення позивачем сум податкового кредиту по ПДВ за липень 2010 року необґрунтовані.

За таких обставин, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Закритого акціонерного товариства завод «Південкабель» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові про скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові №/0 від 19 жовтня 2010 року щодо зменшення Закритому акціонерному товариству завод «Південкабель» суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 309375,00 грн. за серпень 2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства завод «Південкабель» 03,40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 17 січня 2011 року.

Головуючий - суддя Бартош Н.С.

Судді Шевченко О.В.

ОСОБА_4