Справа № 813/4441/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/4441/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року № 813/4441/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Енергобуд» про стягнення заборгованості,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Енергобуд» про стягнення заборгованості в сумі 695,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач є платником страхових внесків відповідно до абз. 5 п. 7 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” та ст.ст. 45, 47 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, проте, не сплатив у встановлені законом строки страхові внески у розмірі 695,61 грн., що визначені у відповідному звіті за 3 квартал 2010 року. Також, позивач звертає увагу, що заборгованість відповідача виникла до 01.01.2011 року. Оскільки вказана заборгованість добровільно відповідачем не сплачена, стягнення заборгованості із сплати заборгованості страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення заборгованості або застосування штрафних санкцій, позивач звернувся із позовом до суду.

19.08.2015 року відкрито скорочене провадження у даній справі та відповідачу надано строк для подання заперечення проти позову або заяви про визнання позову, роз’яснено наслідки такого неподання.

Оскільки відповідач повідомлений належним чином та з врахуванням того, що на адресу суду від нього не надходило заперечення проти позову, суд вважає за можливе, у відповідності до вимог частини 3 статті 183-2 КАС України, розглядати справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

З 1 січня 2011 року вступив в дію Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464), у статті 2 якого зазначено, що він поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абз. 5 п. 7 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року за № 2464-VI, стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Відповідно до ст. 5 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (в редакції чинній до 01.01.2011 року, далі – Закон України від 23.09.1999 року № 1105-XIV), обов'язковість сплати страхувальником страхових внесків є одним з основних принципів страхування.

Згідно ст. 18 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-XIV, виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 45 Закону України № 1105-XIV від 23.09.1999 року передбачено обов'язок роботодавця як страхувальника своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до ч. 8 ст. 47 Закону України № 1105-XIV від 23.09.1999 року страхувальник здійснює страховий внесок у Фонд соціального страхування від нещасних випадків у порядку і строки, які визначаються страховиком.

Статтею 55 вищевказаного Закону визначено, що спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до звіту щодо сплати заборгованості зі сплати страхових коштів до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за 3 квартал 2010 року товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Енергобуд» встановлено, що відповідачем самостійно визначено суму належних до сплати страхових внесків до Фонду, а саме 695, 61грн. (заборгованість із заробітної плати).

Позивачем вжито заходи щодо досудового вирішення спору та погашення заборгованісті відповідачем добровільно, зокрема надіслано: претензію товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Енергобуд» № 1975/05 від 05.08.2015 року про сплату боргу в сумі 695,61 грн.

Однак, відповідачем не вжито жодних заходів щодо сплати вказаної заборгованості, зокрема, і не оскаржено суму заборгованості чи саму претензію, доказів зворотного до матеріалів вправи не надано.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив суму заборгованості в розмірі 695,61 грн, наявність у нього зазначеної заборгованості підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів сплати заборгованості станом на день розгляду справи не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог ч. ч. 2, 4 ст. 94 КАС України з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 160-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд –

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Щодо судових витрат, то такі з сторін не стягуються.

Постанова виконується негайно.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом десяти днів з дня одержання копії постанови апеляційної скарги, яка подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків оскарження її в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Гулкевич І.З.