Справа № 2а-13352/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 р. № 2а-13352/11/1370

ОСОБА_1
Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судового засідання Новосада В.М.

від позивача не зявився,

від відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Буському районі Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.11.2011 року та про зобовязання відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-129, виданого 02.09.2010 року Миколаївським районним судом Львівської області.

Підставою позовних вимог, є те, що відповідач неправомірно виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, посилаючись при цьому на наявність постанови про закінчення виконавчого провадження з приводу виконання того ж самого судового рішення. Окрім того, продовжує позивач, виконавче провадження підлягає поновленню у звязу з тим, що судове рішення відповідачем виконано лише частково.

В запереченні на позовну заяву відповідач вважає, що він діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.41 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року за №606-XIV (з наступними змінами та доповненнями), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.26 зазначеного Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Так, 04.11.2011 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції було прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2а-129, виданого 02.09.2010 року Миколаївським районним судом Львівської області, щодо зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Львівської області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії як інваліду 3 групи з 01.10.2008 року по 30.09.2009 року, згідно ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»- 6 мінімальних пенсій за віком, а також додатової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю 50% мінімальної пенсії за віком, виходчи з розміру мінімальної пенсії за віком на відповідний рік та виплатити недоотримані пенсійні суми та щодо зобовязання в подальшому до зміни законодавства або обставин, у яких зроблено перерахунок пенсії нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію виходячи з 6 мінімальних пенсій за віком, а також додатової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю 50% мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається із змісту наведеної постанови, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стала постанова державного виконавця від 11.03.2011 року про закінчення виконавчого проваження з примусового виконання виконавчого листа №2а-129, виданого Миколаївським районним судом Львівської області, у звязку з фактичним виконанням судового рішення.

В матеріалах справи наявна постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2001 року з виконання виконавчого листа №2а-129 від 02.09.2010 року.

При цьому, державний виконавець посилається також на положення ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»згідно якої завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Випадків передбачених ч.1 ст.50 згаданого Закону, щодо спірних правовідносин не передбачено.

А тому, суд вважає, що враховуючи наявність постанови про закінчення виконавчого провадження, відповідач підставно, у відповідності до вимог п.8 ч.1 ст.26 згаданого Закону, виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що, не погоджуючись із закриттям виконавчого провадження у звязку з частковим виконанням відповідачем судового рішення, позивач міг оскаржити відповідну постанову державного виконавця в адміністративному чи судовому порядку, як передбачено ч.3 ст.49 цього Закону. Проте, позивач зазначеним правом на оскарження не скористався.

Що стосується вимоги про відновлення виконавчого провадження.

Питання відновлення виконавчого провадження врегульовується ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки судом не встановлено обставин визначених згаданою нормою, за наявності яких виконавче провадження підлягало б відновленню, вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати з сторін.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01 грудня 2011 року.

Суддя В.Я.Мартинюк