Справа № 826/7799/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 вересня 2015 року 09 год. 30 хв. № 826/7799/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної казначейської служби України в Будьонівському та Пролетарському районі міста Донецька та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до державної казначейської служби України в Будьонівському та Пролетарському районі міста Донецька (далі - відповідач-1) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо невиконання платіжних доручень відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції міста Донецька (далі - ВДВС) про перерахування на користь позивача боргу у розмірі 28000,00 грн.;

- зобов'язання відповідача-1 перерахувати на користь позивача кошти з урахуванням інфляції у розмірі 38254,67 грн.;

- зобов'язання відповідача-1 сплатити на користь позивача 3% річних, що на 20 квітня 2015 року становило 843,83 грн.;

- зобов'язання відповідача-1 сплатити на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.;

- стягнення з відповідача-1 на користь позивача судових витрат у розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки суб'єктом владних повноважень допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання платіжних доручень органу державної виконавчої служби.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Разом з тим, у наступному судовому засіданні представником позивача надано суду письмову заяву про збільшення позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправною бездіяльності управління державної казначейської служби України в Будьонівському та Пролетарському районі міста Донецька Донецької області (далі - відповідач-1) та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (далі - відповідач-2) щодо невиконання платіжних доручень ВДВС про перерахування на користь позивача боргу у розмірі 28000,00 грн.;

- зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 перерахувати на користь позивача кошти, з урахуванням інфляції, у розмірі 44748,03 грн.;

- зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 сплатити на користь позивача 3% річних, що на 10 серпня 2015 року склало 1263,18 грн.;

- зобов'язання відповідача-1 сплатити на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.;

- стягнення з відповідача-1 на користь позивача судових витрат у розмірі 3000,00 грн.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи позивач та його представник позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримали та просили задовольнити його повністю.

Представники відповідачів 1, 2 у судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідачі 1, 2 повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 10 серпня 2015 року судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

До суду 25 серпня 2015 року через канцелярію від відповідача-2 надійшли письмові пояснення, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується поясненнями відповідача-2, станом на 06 червня 2014 року у відповідача-1 на опрацюванні знаходилось платіжне доручення ВДВС на суму 28000,00 грн. щодо перерахування позивачу боргу у вказаному розмірі, стягнутого з ОСОБА_2 (далі - платіжне доручення).

Позивачем у судовому порядку оскаржується бездіяльність відповідачів 1, 2 щодо невиконання вказаного платіжного доручення.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Тобто, відділи державної виконавчої служби зобов'язані відкрити рахунки в органах Державного казначейства України, а останні - обслуговувати такі відділи з метою обліку депозитних сум (коштів боржників) і зарахування їх належним особам (стягувачам).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Постановою Національного Банку України від 21 січня 2004 року №22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), згідно з п. 1.4 глави 1, п. 2.19 глави 2, розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Враховуючи викладені норми та зважаючи, що факт знаходження у відповідача-1 на опрацюванні платіжного доручення відповідача-2 ще станом на 06 червня 2014 року не заперечувався, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо невиконання платіжного доручення.

Поряд з цим, заявлена позивачем вимога про визнання бездіяльності відповідача-2 щодо невиконання платіжного доручення протиправно є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, як з'ясовано судом, платіжне доручення знаходиться саме на виконанні у відповідача-1.

Стосовно заявлених позивачем вимог про зобов'язання відповідачів 1, 2 перерахувати на користь позивача кошти, з урахуванням інфляції, у розмірі 44748,03 грн., а також сплатити на користь позивача 3% річних, що на 10 серпня 2015 року склало 1263,18 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з листом відповідача-2 від 24 березня 2015 року №09-06/608, на виконання Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 (далі - Тимчасовий порядок), казначейське обслуговування установ, які знаходяться на території, що не контролюється українською владою, здійснюється тільки після повернення такої території під контроль української влади або переміщення на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі.

Станом на 24 березня 2015 року інформація щодо переміщення ВДВС та відповідача-1 на територію, підконтрольну державним органам влади, до відповідача-2 не надавалась.

Отже, враховуючи те, що відповідач-1 знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а відповідач-2 не має фактичної можливості виконати платіжне доручення (платіжне доручення знаходиться на виконанні у відповідача-1), позовні вимоги про зобов'язання відповідачів 1, 2 перерахувати на користь позивача кошти, з урахуванням інфляції, у розмірі 44748,03 грн., а також сплатити на користь позивача 3% річних, що на 10 серпня 2015 року склало 1263,18 грн. не підлягають задоволенню.

Заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача-1 сплатити на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., а також про стягнення з відповідача-1 на користь позивача судових витрат у розмірі 3000,00 грн. є такими, що також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю суб'єктів владних повноважень (відповідачів), не визначено, якими доказами це підтверджується.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу не надано розрахунку погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Позивачем не доведено суду, що понесені ним витрати на правову допомогу пов'язані саме із судовим розглядом даної справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до управління державної казначейської служби України в Будьонівському та Пролетарському районі міста Донецька та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність управління державної казначейської служби України в Будьонівському та Пролетарському районі міста Донецька щодо невиконання платіжного доручення відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції міста Донецька про перерахування на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 28000,00 грн. (двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок).

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) частину здійсненого ним судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок) із Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин