Справа № 826/4225/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2015 року письмове провадження № 826/4225/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Федорчука А.Б., Огурцова О. П. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання протиправними та скасування наказів

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Голови Державної прикордонної служби України №91 - ос від 13 лютого 2015 року про скасування наказу про звільнення від 26.01.2015 №52-ос ОСОБА_2 з військової служби в запас (за станом здоров'я).

- визнати незаконним та скасувати наказ від 14.02.2015 Голови ДПСУ №66АГ про накладення дисциплінарного стягнення за висновками службового розслідування - позбавлення військового звання «підполковник медичної служби»;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 18.02.2015 Голови ДПСУ № 118- ос про присвоєння військового звання «солдат» з 14.02.2015.

- визнати незаконним та скасувати наказ від 19.02.2015 Голови ДПСУ № 121- ос щодо звільнення з військової служби за підпунктом «в» пункту 1 частини 8 статті 26 (у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) у запас ОСОБА_2;

- зобов'язати відповідача здійснити розрахунок при звільненні відповідно до наказу від 26.01.2015 Голови ДПСУ №52-ос про звільнення його з військової служби в запас (за станом здоров'я) з урахуванням посади, військового звання, вислуги років та інших передбачених законодавством доплат і надбавок.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_2 проходив службу на посаді старшого офіцера відділу планування та медичного постачання управління охорони здоров'я Департаменту матеріально-технічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України у військовому званні «підполковник медичної служби» 26.01.2015 року був звільнений з військової служби в запас за станом здоров'я.

Загальна вислуга на військовій службі - 31 рік 3 місяці 17 днів.

13.02.2015 року наказ про його звільнення було скасовано. 18.02.2015 року йому присвоєно звання «солдат» і 19.02.2015 року його було звільнено у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку у запас.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 20.02.2015 року Голови ДПСУ № 124-ОС про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ОСОБА_2;

- поновити ОСОБА_2 у військовому званні підполковник медичної служби та на посаді старшого офіцера відділу планування та медичного постачання управління охорони здоров'я Департаменту персоналу Адміністрації Державної прикордонної служби України з 8 лютого 2015 року;

- зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення та видачі матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення.

Враховуючи вищенаведені обставини, ОСОБА_2 вважає звільнення незаконним, в зв'язку з чим, в судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач з позовними вимогами не погодився, з підстав викладених у письмових запереченнях. Під час розгляду справи представник відповідача, зокрема, пояснив, що наказ про продовження проведення службового розслідування за фактом виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення від 30.01.2015 року № 42 АГ видано відповідачем правомірно, оскільки позивач, на той час не був звільнений відповідно до наказу від 26.01.2015 №52-ос, оскільки останнього відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» не виключено зі списків особового складу, та останній перебував у розпорядженні Голови Державної прикордонної служби України згідно наказу від 25.12.2014 року № 1163-ос. У задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, посилаючись на правомірність прийняття оскаржуваних наказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31 травня 2011 року між Головою Державної прикордонної служби України та позивачем ОСОБА_2 укладено Контракт про проходження останнім військової служби у Державній прикордонній службі України строком на п'ять років, починаючи з 01 серпня 2011 року.

Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 26.06.2014 №499-ОС, підполковник медичної служби ОСОБА_2 призначений на посаду старшого офіцера відділу планування та медичного постачання управління охорони здоров'я Департаменту матеріально-технічного забезпечення адміністрації Державної прикордонної служби України.

01.12.2014 ОСОБА_2 затримано за підозрою в отриманні неправомірної вигоди та військовою прокуратурою Дарницького гарнізону до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис №0000096 від 01.12.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

02.12.2014 Військова прокуратура Дарницького гарнізону Центрального регіону України за № 3558 вих. -14 повідомила Адміністрацію Державної прикордонної служби України про вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року по справі № 753/22037/14-к, провадження № 1-кс/753/2244/14 відсторонено позивача від посади на строк два місяці.

Відповідно до наказу голови Державної прикордонної служби України від 25.12.2014 року № 1163-ос, на підставі листа військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України від 08.12.2014 № 3662 вих.-14; та вказаної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2014, підполковника медичної служби ОСОБА_2 зараховано в розпорядження Голови Державної прикордонної служби України, звільнивши з посади старшого офіцера відділу планування та медичного постачання управління охорони здоров'я Департаменту матеріально-технічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України, згідно з підпунктом 5 пункту 127 Положення, з 8 грудня 2014 року.

Цим же наказом за фактом невиконання військовослужбовцем вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення призначено службове розслідування.

Разом з цим, відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 26.01.2015 №52-ос позивач був звільнений з військової служби у запас (за станом здоров'я) на підставі підпункту «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Як повідомив позивач, у зв'язку з суттєвим погіршенням стану здоров'я він був госпіталізований і 14.12.2014 рішенням гарнізонної ВЛК Центрального клінічного госпіталю ДПС України у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби був визнаний придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

30.01.2015 року наказом голови Державної прикордонної служби України № 42 АГ службове розслідування було продовжено до 09.02.2015 року.

За наслідками проведення службового розслідування відповідачем складено висновок службового розслідування за фактом виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, затверджений Головою Державної прикордонної служби України 10.02.2015, згідно якого:

«Підполковником медичної служби ОСОБА_2 було порушено чинне законодавство України, а саме: ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в якому зазначено наступне: військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

ч.1 ст.7 Закону України «Про правила етичної поведінки», якою передбачено, що «Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, представляючи інтереси держави чи і територіальної громади у відносинах з іншими особами, діють виключно в їх інтересах»;

ст.4 вищезазначеного Закону «Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані вживати всіх необхідних заходів для виконання положень цього Закону і неухильно їх додержуватися під час виконання своїх службових повноважень.»;

ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» де (зазначено, що військовим посадовим особам Збройних Сил України та іншим утвореним відповідно до законів військовим формуваннням забороняється безпосередньо або через інших осіб одержувати дарунки (пожертви) від юридичних або фізичних осіб за рішення, дії чи бездіяльність в інтересах дарувальника, що приймаються, вчиняються як безпосередньо такою особою, так і за її сприяння іншими посадовими особами та органами;

ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України де зазначено: «Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов'язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов'язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов'язок»;

ст.17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України: «На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов'язки. Ці обов'язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України».

Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 91-ОС від 11 лютого 2015 р. відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у зв'язку із проведенням згідно з наказом Голови Державної прикордонної служби України від 25.12.2014 року № 1163-ОС службового розслідування щодо невиконання військовослужбовцем вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення наказано скасувати наказ Голови Державної прикордонної служби України від 26.01.2015 №52-ос щодо звільнення з військової служби в запас підполковника медичної служби ОСОБА_2

12.02.2015 з позивачем проведено бесіду, про що складено аркуш бесіди.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 14.02.2015 року № 66 АГ позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст.ст. 11, 17, 36, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.ст. 4, 7 Закону України «Про правила етичної поведінки» та відповідно до ст. 12 та пункту ж ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, а саме накладено на підполковника медичної служби ОСОБА_2., особистий номер НОМЕР_1, дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання».

18.02.2015 року наказом Голови ДПСУ № 121-ос ОСОБА_2 присвоєно військове звання «солдат» з 14.02.2015 року та 19.02.2015 наказом Голови Держприкордонслужби № 121-ос звільнено з військової служби за підпунктом «в» пункту 1 частини 8 статті 26 (у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) у запас.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.03.2015 року (провадження № 1-кп/760/393/15) звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні за № 0000096 від 01.12.2014 року. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст. 190 КК України закрито.

Згідно даної ухвали Солом'янського районного суду м. Києва обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, шкода не заподіяна потерпілій особі, яка відмовилася від статусу потерпілого. За наданими матеріалами, обвинувачений характеризується позитивно, має ряд нагород. У зв'язку із чим, відповідно до ст. 45 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності.

Позивач вважаючи, накази про дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання», про звільнення у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку у запас, передвчасними, такими, що винесено звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Основні засади запобігання і протидії корупції в публічній і приватній сферах суспільних відносин, відшкодування завданої внаслідок вчинення корупційних правопорушень збитків, шкоди, поновлення порушених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави визначає Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" від 07.04.2011, № 3206-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин ) (далі Закон № 3206-VI) .

Відповідно до ст. 1 Закону № 3206-VI корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Статтями 21, 21 вказаного закону передбачена відповідальність за вчинення корупційних правопорушень.

Так, за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.

Відомості про накладення дисциплінарного стягнення за корупційне правопорушення вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, протягом трьох робочих днів з дня надходження до Міністерства юстиції України від кадрової служби державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, а також підприємства, установи та організації, посадові особи яких є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення, електронної та завіреної в установленому порядку паперової копії наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно ст. 22 Закону особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом.

У разі закриття провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення у зв'язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з таким відстороненням.

Дострокове припинення повноважень особи на виборній посаді, припинення повноважень посадової особи на посаді, звільнення, що здійснюється за рішенням Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, звільнення військової посадової особи з військової служби у зв'язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, а також відсторонення такої особи від виконання службових повноважень у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Конституцією і законами України.

Інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином вказаними нормами закону передбачений спеціальний порядок звільнення осіб, які вчинили корупційні правопорушення. Отже, законодавцем передбачено, що особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею корупційного правопорушення підлягає відстороненню від виконання службових повноважень до закінчення розгляду справи судом, а звільнення такої особи з роботи (служби) відбувається у триденний строк з дня отримання роботодавцем копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. Тобто передбачено гарантії залишення особи на роботі та неможливість її звільнення за корупційне правопорушення до встановлення вини та винесення рішення компетентним органом.

Крім кримінальної відповідальності за скоєння корупційних правопорушень передбачена дисциплінарна відповідальність. Таким чином дії Позивача можуть кваліфікуватися також за Дисциплінарним статутом Збройних сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV).

Згідно ст.84. Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дія якого поширюється на Державну прикордонну службу України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно п. 17 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби, від 14.02.2005, № 111, розслідування має встановити:

наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки;

осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення;

наявність причинного зв'язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця;

конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який вчинив правопорушення;

вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій, які було порушено;

ступінь провини кожної з осіб, причетних до правопорушення;

форму провини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного;

причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню;

чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов'язків.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Як повідомив представник відповідача під час розгляду справи та як вбачається із акту службового розслідування за фактом виявлення корупційного правопорушення, причиною притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності стало отримання позивачем неправомірної вигоди.

Так, з оскаржуваного наказу Голови Державної прикордонної служби України від 14.02.2015 року № 66 АГ вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст.ст. 11, 17, 36, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.ст. 4, 7 Закону України «Про правила етичної поведінки» та відповідно до ст. 12 та пункту ж ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, та накладено на підполковника медичної служби ОСОБА_2, особистий номер НОМЕР_1, дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання».

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що 13 лютого 2015 року старшим слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону винесено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 01.12.2014 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме про те, що ОСОБА_2 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 45 Кримінального кодексу України від 05.04.2001, № 2341-III корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364 1, 365 2, 368 - 369 2 цього Кодексу.

Таким чином на час видання оскаржуваного наказу та станом на час розгляду справи судом, не знайшло підтвердження те, що позивач отримував неправомірну вигоду (дарунок) відповідно до ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», тобто вчиняв корупційне правопорушення. А отже, відповідачем притягнуто ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за недоведеності вини останнього, зокрема, у порушенні ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Доказів притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення як на час прийняття оскаржуваного наказу так і на час розгляду справи відповідачем не надано, що нівелює доводи відповідача та правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до п. 45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 27 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, якщо провину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Зазначені вимоги нормативних актів відповідачем дотримані не були, а тому оскаржуваний наказ Голови Державної прикордонної служби України від 14.02.2015 року № 66 АГ «Про результати службового розслідування» в частині накладення на підполковника медичної служби ОСОБА_2, особистий номер НОМЕР_1, дисциплінарного стягнення - «позбавлення військового звання» є неправомірним.

Враховуючи, що відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 14.02.2015 року № 66 АГ було видано інші оскаржувані накази - наказ від 18.02.2015 № 118- ос про присвоєння військового звання «солдат» з 14.02.2015; від 19.02.2015 № 121-ос про звільнення з військової служби за підпунктом «в» пункту 1 частини 8 статті 26 (у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) у запас; від 20.02.2015 року № 124-ОС про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ОСОБА_2, то і вони підлягають скасуванню як незаконні.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_2 у військовому званні підполковник медичної служби та на посаді старшого офіцера відділу планування та медичного постачання управління охорони здоров'я Департаменту персоналу Адміністрації Державної прикордонної служби України з 8 лютого 2015 року; зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення та видачі матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2014 року ОСОБА_2 подав начальнику управління охорони здоров'я Департаменту персоналу рапорт про звільнення його з військової служби за станом здоров'я (а.с. 46).

Тобто позивач вчинив своє волевиявлення щодо намірів подальшого проходження військової служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Згідно свідоцтва про хворобу № 26/63 від 24.112.2014 року ОСОБА_2 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний в воєнний час. (а.с. 53).

Відповідно до п. 274 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, військовослужбовці, які визнані військово-лікарською комісією непридатними або обмежено придатними до військової служби, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров'я у місячний строк після отримання органом Держприкордонслужби, в якому вони проходять військову службу, відповідного висновку.

З огляду на вказане позивач не підлягає поновленню на військовій службі.

Разом з тим, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби військовослужбовці, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній посаді, на їх прохання та за наявності потреби у фахівцях відповідної спеціальності можуть бути залишені на військовій службі з урахуванням медичного висновку та службової характеристики про їх здатність виконувати обов'язки за посадою за рішенням:

прямого начальника, який має право видавати накази по особовому складу, від начальника регіонального управління і вище - щодо осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу;

керівника розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби - щодо військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ і організацій;

Голови Державної прикордонної служби України - щодо осіб офіцерського складу, а також за рішенням, прийнятим за зверненням керівників відповідних державних органів, установ і організацій, - щодо військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ і організацій.

У цьому випадку підготовка документів на звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров'я зупиняється на строк до прийняття рішення за зверненням військовослужбовця.

Прийняття рішення та видання наказу про залишення військовослужбовця на військовій службі здійснюється протягом одного місяця з дня надходження документів до відповідного органу Держприкордонслужби, про що невідкладно повідомляється начальник органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу.

Так, питання залишення на військовій службі військовослужбовців, що визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби належить до компетенції відповідача, а не суду.

Таким чином заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Для повного захисту порушених прав позивача є необхідним та достатнім скасування наказу Голови Державної прикордонної служби України № 91-ОС від 11 лютого 2015 р. «По особовому складу», яким скасовано наказ Голови Державної прикордонної служби України від 26.01.2015 №52-ос щодо звільнення з військової служби в запас підполковника медичної служби ОСОБА_2, що відновить порушені права позивача оскаржуваними наказами Голови Державної прикордонної служби України від 14.02.2015 року № 66 АГ та № 121-ос від 18.02.2015 року .

Вимога позивача про зобов'язання Державну прикордонну службу України здійснити розрахунок при звільненні відповідно до наказу від 26.01.2015 Голови ДПСУ №52-ос про звільнення його з військової служби в запас (за станом здоров'я) з урахуванням посади, військового звання, вислуги років та інших передбачених законодавством доплат і надбавок, на думку суду є такою, що заявлена передчасно, оскільки такий обов'язок у відповідача виникне після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст. 128, 158-ст. 163 ст. 167 ст. 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України №91 - ос від 11 лютого 2015 року «По особовому складу» про скасування наказу про звільнення від 26.01.2015 №52-ос ОСОБА_2 з військової служби в запас (за станом здоров'я).

Визнати протиправним та скасувати Наказ Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України № 66 АГ від 14 лютого 2015 року «Про результати службового розслідування» в частині накладення на підполковника медичної служби ОСОБА_2, особистий номер НОМЕР_1, дисциплінарного стягнення - «позбавлення військового звання».

Визнати протиправним та скасувати Наказ Голови Державної прикордонної служби України №118- ос від 18.02.2015 року «По особовому складу» про присвоєння військового звання «солдат» з 14.02.2015.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Голови Державної прикордонної служби України №121-ос від 19.02.2015 року «По особовому складу» про звільнення з військової служби за підпунктом «в» пункту 1 частини 8 статті 26 (у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) у запас солдата ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Голови Державної прикордонної служби України № 124-ОС від 20.02.2015 року «По особовому складу» про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді А.Б. Федорчук

О.П. Огурцов