Справа № 9570/10/2070
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2010-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26.10.2010 р. справа № 2а- 9570/10/2070 Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

при секретарі судового засідання Алексєєнко О.В.,

за участі представників :

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі міста Харкова
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 09"
простягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :

Позивач, Державна податкова інспекція у Комінтернівському районі міста Харкова звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж 09»заборгованість по оплаті штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішеннями від 31.05.2010 р. № НОМЕР_1 в сумі 650.394,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач указав наступне. ДПІ, розглянувши акт від 13.05.2010р. №3930/20/40/23/36370481, на підставі норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»винесла рішення від 31.05.2010р. №, яким нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 650.394,00грн.. Вказане рішення є діючим, однак відповідач, ТОВ «Авантаж 09»владних приписів даного рішення в частині здійснення платежу не виконав, що і спричинило утворення спірної суми заборгованості. Окрім того, позивач пояснив, що документи на паливно-мастильні матеріали були надані до перевірки в повному обсязі, однак в ході перевірки суб'єкт господарювання не виконав вимогу працівників податкового органу стосовно допуску їх до проведення замірів паливно-мастильних матеріалів у резервуарах. Саме вказана обставина за поясненнями представника позивача слугувала фактичною підставою для судження податкового органу про ведення суб'єктом господарювання обліку товарів, що реалізуються, з порушенням встановленого законом порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги позову, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, ТОВ «Авантаж 09», з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач указав наступне. Облік товарних запасів за місцем їх реалізації вівся належним чином та згідно діючого законодавства. Єдиним чинником, що послужив підставою для висновку контролюючого органу про наявність порушень, був факт недопуску працівників податкового органу до проведення інвентаризації залишків пального в резервуарах, що за твердженням ТОВ "Авантаж 09" заборонено законодавством. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги заперечень проти позову, просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову і заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, ТОВ «Авантаж 09»пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, одержав свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №420364, на обліку як платник податків, зборів (обовязкових платежів) знаходиться в ДПІ у Комінтернівському районі міста Харкова. Перелічені обставини визнані сторонами по справі в ході розгляду справи, в суду не виникає сумніву щодо їх достовірності та добровільності їх визнання, тому згідно з ч.3 ст.72 КАС України ці обставини не потребують додаткового доказування перед судом.

Суд відзначає, що ДПІ у Комінтернівському районі міста Харкова в силу норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та за наведеними у ст.3 КАС України ознаками є субєктом владних повноважень, звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості перед бюджетом, що передбачено п.11 ст.10 і п.11 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а тому спір по даній справі підлягає вирішенню в порядку КАС України.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги приписи ч.1 ст.2 КАС України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Системно проаналізувавши норми норми КАС України, суд доходить висновку про відсутність виключень з наведеного правила, а тому приписи ч.1 ст.2 КАС України стосовно завдань адміністративного судочинства підлягають застосуванню в усіх без виключення адміністративних справах, в тому числі і при розвязанні спорів за зверненнями субєкта владних повноважень.

За таких обставин, в ході судового розгляду дослідженню на предмет їх законності підлягають владні приписи актів субєктів владних повноважень, що створили обовязок, невиконання якого спричинило спір.

Як випливає з матеріалів справи та доводів позивача, вимоги позову ґрунтуються на рішенні від 31.05.2010р. №, яке було винесено ДПІ на підставі ст.21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»і не було оплачені відповідачем.

Оглянувши зазначене рішення, суд відзначає, що рішення від 31.05.2010р. № було прийнято позивачем за результатами розгляду акту перевірки від 13.05.2010р. №3930/20/40/23/36370481.

Зі змісту акту від 13.05.2010р. №3930/20/40/23/36370481 слідує, що фактичною підставою для застосування спірної суми штрафу слугував висновок податкового органу про порушення відповідачем п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: порушення встановленого порядку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання з мотивів недопуску посадових осіб податкового органу до замірів пального у резервуарах.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаного висновку відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Суд відзначає, що на момент виникнення спірних правовідносин питання ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не унормовано законодавцем у спосіб прийняття відповідного акту законодавства з даного питання.

Водночас з цим, суд бере до уваги, що згідно з ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення) накладні про отримання товару є первинними документами, що опосередковують господарські правовідносини між субєктами права зі статусом субєктів господарювання (тобто між юридичними особами та фізичними особами підприємцями), є підставою саме для бухгалтерського обліку і в силу положень згаданих актів законодавства мають знаходитись у особи, відповідальної за бухгалтерський облік субєкта господарювання.

З пояснень представника позивача, які в цій частині цілком узгоджуються з матеріалами справи, випливає, що в ході перевірки ТОВ "Авантаж 09" було надано накладні на рух пального. Відповідно до приєднаної до справи копії акту перевірки №3930/20/40/23/36370481 від 13.05.2010р. факту відсутності ведення ТОВ "Авантаж 09" обліку товарних запасів за місцем їх зберігання та реалізації проведеною перевіркою не встановлено, рівно як не встановлено перевіркою і факту ведення такого обліку з порушенням закону. Натомість, згідно з записом, який був вчинений працівниками контролюючого органу на відомості повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (а.с.8), судження про порушення з боку відповідача, ТОВ Авантаж 09" у веденні обліку товарних запасів мотивовано виключно посиланням на недопуск до замірів палива в резервуарах.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, суд зауважує, що законодавець не пов'язує недопуск працівників контролюючого органу до встановлення фактичної наявності товару (товарних запасів), тобто фактичний недопуск до проведення перевірки, з таким правовим наслідком як ведення обліку товарних запасів з порушенням закону.

Окрім того, вирішуючи спір, суд враховує і положення Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затверджено спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008р. за №805/15496; далі за текстом - Інструкція).

Пунктом 10.2.10 Інструкції визначено, що на підставі товарно-транспортних накладних та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП.

До матеріалів справи відповідачем подані копії товарно-транспортних накладних, витягу з Журналу обліку нафтопродуктів.

Достовірності відомостей цих документів позивач в ході розгляду справ не спростував, під сумнів не ставив.

За таких обставин, висновок ДПІ про неведення позивачем обліку товарів саме за місцем їх зберігання та реалізації у звязку з невиконанням вимоги працівників контролюючого органу щодо допуску їх до проведення замірів у резервуарах, визнається судом юридично необґрунтованим, позаяк не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості по оплаті спірної суми штрафу не підлягає задоволенню, бо ґрунтується на правовому акті індивідуальної дії, який прийнятий субєктом владних повноважень за відсутності передбачених законом підстав.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч.ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі міста Харкова до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 09" про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили згідно з ст..254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 01.11.2010р.

Суддя Сліденко А.В.