Справа № 826/1007/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 вересня 2015 року 10 год. 15 хв. № 826/1007/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Міністерства юстиції України та державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (далі - позивач, ПАТ "КБ "Експобанк") до Державної реєстраційної служби України (далі - відповідач-1), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" (далі - ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп"), про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05 листопада 2014 року №16983308 про державну реєстрацію права власності ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" на об'єкт нерухомого майна - на 24/1000 частин нежилих приміщень (літера Д) за адресою: місто Київ, вулиця Малевича Казимира, 86 (далі - об'єкт нерухомого майна) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна ) (далі - оскаржуване рішення);

- зобов'язання відповідача скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) запис, зроблений на підставі оскаржуваного рішення, про право власності ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" на об'єкт нерухомого майна (далі - спірний запис);

- зобов'язання відповідача внести запис до Державного реєстру прав про право власності позивача на об'єкт нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення державним реєстратором прийнято у той час, як у позивача уже було введено тимчасову адміністрацію, під час якої на законодавчому рівні заборонено здійснювати примусове стягнення майна банку.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, у якій призначено попереднє судове засідання, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" (далі - третя особа).

У відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 3 ст. 52 КАС України, до участі у справі як співвідповідача залучено державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Хафусову Владиславу Вячеславівну (далі - відповідач-2).

У подальшому, до суду через канцелярію надійшла письмова заява уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк", тобто представника позивача, про уточнення позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача-2;

- зобов'язання відповідача-1 скасувати у Державному реєстрі прав спірний запис;

- зобов'язання відповідача-1 внести запис до Державного реєстру прав про право власності позивача на об'єкт нерухомого майна.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Відповідною ухвалою суду закінчено підготовче провадження у справі та її призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів.

У ході судового розгляду справи представник позивача позов, з урахуванням уточнень, підтримав та просив задовольнити його повністю, а представник відповідача-1 не визнала позов та разом із представником третьої особи просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та поясненнях по суті позовних вимог, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Відповідач-2 (її представник) у судові засідання не прибула, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи вона повідомлена належним чином. При цьому, у письмових запереченнях проти позову відповідачем-2 заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Відповідною ухвалою суду, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі №910/1741/15-г.

Ухвалою суду від 20 серпня 2015 року письмове провадження у справі поновлено.

При цьому, під час розгляду та вирішення справи у порядку письмового провадження судом, на підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" та згідно зі ст. 55 КАС України, допущено заміну відповідача-1 його процесуальним правонаступником - Міністерством юстиції України (далі - відповідач-1).

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем-2 05 листопада 2014 року прийнято оскаржуване рішення, яким проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за третьою особою.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав від 16 січня 2015 року №32298696, копія якої міститься у матеріалах справи, на підставі оскаржуваного рішення до Державного реєстру прав внесено запис (номер запису про право власності: 7590793) про право приватної власності третьої особи на об'єкт нерухомого майна.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 9, ч.ч. 1, 2 ст. 15, ч.ч. 1-4, 7. 11 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Якщо об'єкт нерухомого майна розміщений у межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, заява про державну реєстрацію прав подається до одного з таких органів на вибір заявника.

Заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, права оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності за письмовою заявою правонабувача може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі може подаватися виключно державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем.

У разі здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, похідних від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки, відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування зобов'язаний одночасно подати до органу державної реєстрації прав чи державному кадастровому реєстратору відповідну заяву про державну реєстрацію права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) вважається заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначену земельну ділянку.

У разі виникнення, переходу або припинення права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним виникненням, переходом або припиненням речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на такі об'єкти.

При цьому одна заява подається лише у разі, якщо права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються щодо однієї особи.

Порядок здійснення кількох реєстраційних дій по одній заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

У разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подаються оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі на таку заяву накладається електронний цифровий підпис заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 19, ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З аналізу викладених норм вбачається, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із таких рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у свою чергу, приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Отже, у межах спірних правовідносин необхідним є встановлення: наявності підстав для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна; подання необхідних документів; відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна проведено на підставі договору іпотеки від 09 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк-Федорук К.О. (зареєстровано в реєстрі за №859).

Судом також з'ясовано, що 09 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (далі - ПАТ "Діамантбанк") (кредитодавець) та позивачем (позичальник) укладено кредитний договір №0909/14-1, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредит у національній валюті у розмірі 51500000,00 грн.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ "Діамантбанк" та позивачем укладено договір іпотеки від 09 вересня 2014 року, за умовами якого предметом іпотеки є об'єкт нерухомого майна.

Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема у випадку, якщо іпотекодержателю стане відомо про факт введення тимчасової адміністрації у іпотекодавця (п. 7.1 ст. 7 договору іпотеки).

09 вересня 2014 року між ПАТ "Діамантбанк" та третьою особою укладено договір відступлення права вимоги №1/09092014 за кредитним договором від 09 вересня 2014 року №0909/14-1.

Відповідно до ст. 33, ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду.

Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що третьою особою на адресу позивача надіслано іпотечне повідомлення (вимогу) від 01 жовтня 2014 року №011014/9, у якому зазначено про необхідність виконати умови кредитного договору від 09 вересня 2014 року №0909/14-1 шляхом повернення кредитних коштів у повному обсязі, включаючи інші необхідні платежі, встановлені договором, та погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів, шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок в ПАТ "Діамантбанк".

Листом від 10 жовтня 2014 року №1103/238 тимчасова адміністрація ПАТ "КБ "Експобанк" повідомила третю особу про те, що, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року №597 та рішення виконавчої дирекції Фонду від 25 вересня 2014 року №97, ПАТ "КБ "Експобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. Також повідомлено, що згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантує вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як вже зазначено вище, постановою Правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року №597 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до категорії неплатоспроможних" позивача віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції від 25 вересня 2014 року №97 розпочато із 25 вересня 2014 року процедуру виведення позивача з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці із 25 вересня по 25 грудня 2014 року.

Згідно з ст. 34 Закону України "Про систему гарантує вкладів фізичних осіб", Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантує вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу викладених норм вбачається, що у справах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію чи розпочато процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами норми Закону України "Про систему гарантує вкладів фізичних осіб" є спеціальними. Закон України "Про систему гарантує вкладів фізичних осіб" є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантує вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Враховуючи, що третя особа є кредитором позивача, - викладена норма підлягає застосуванню у межах спірних правовідносин.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що оскаржуване рішення прийняте у період здійснення тимчасової адміністрації у позивача (05 листопада 2014 року), а тому звернення стягнення на майно позивача є неправомірним.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що тимчасова адміністрація ПАТ "КБ "Експобанк" листом від 17 жовтня 2014 року №1101/392 повідомила відповідача-1 та реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві про те, позивача віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Факт надіслання вказаного листа адресатам підтверджується фіскальними чеками поштового відділення, копії яких містяться у матеріалах справи.

Тобто, як вбачається з викладеного, відповідач-1 був обізнаний про введення тимчасової адміністрації станом на день прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.п. 36, 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868), для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Підсумовуючи викладе суд зазначає, що відповідачем-2 не досліджено питання відповідності заявлених прав третьої особи і поданих документів вимогам законодавства, у тому числі, наявність факту запровадження тимчасової адміністрації, що має наслідком неможливість звернення стягнення на майно позивача та виключає правомірність проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Отже, враховуючи вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Однак, заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача-1 скасувати у Державному реєстрі прав спірний запис, за переконанням суду, не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вже зазначено вище, на підставі оскаржуваного рішення до Державного реєстру прав внесено запис про державну реєстрацію права власності третьої особи на об'єкт нерухомого майна (номер запису про право власності: 7590793; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: ).

Суд звертає увагу, що нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку відповідача-1 скасовувати записи у Державному реєстрі прав.

У свою чергу, порядок внесення записів до Державного реєстру прав визначено ст. 26 Закону, відповідно до ч.ч. 1, 2 якої, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Тобто, скасування судом оскаржуваного рішення є безумовною підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, а не для скасування запису про державну реєстрацію прав.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача-1 внести запис до Державного реєстру прав про право власності позивача на об'єкт нерухомого майна також не підлягає задоволенню, оскільки прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належить до дискреційних повноважень державного реєстратора. До того ж, необхідним є дотримання визначного законодавством порядку проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема, згідно до ч. 4 ст. 9 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Міністерства юстиції України та державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Хафусової Владислави Вячеславівни, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16983308, прийняте 05 листопада 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Хафусовою Владиславою Вячеславівною.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда