Справа № 810/2612/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року 810/2612/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д. розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення Баришівсько-Березанського відділення Переяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 02.06.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправними, оскільки відповідач дійшов помилкових висновків про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства у сфері обігу готівки. Позивач стверджує, що своєчасно роздруковує щоденні Z-звіти та здійснює оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у зареєстрованій належним чином книзі обліку розрахункових операцій.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що фактичну перевірку господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 контролючим органом проведено незаконно. Зокрема, податковий орган не повідомив позивача про перевірку, акт фактичної перевірки складено за відсутності ФОП ОСОБА_1 Також податковим органом не було враховано, що відповідно до пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України від 28.12.2014 №71-VIII у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністів України.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що у ході проведення фактичної перевірки позивача, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області виявлено, що позивачем у період з 01.03.2015 по 17.03.2015 та 11.05.2015 не забезпечено зберігання щоденних звітних чеків та не здійснювались записи про рух готівки у книзі обліку розрахункових операцій у день їх фактичного надходження.

У звязку з цим, відповідач вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно і підстави для його скасування відсутні.

Сторони у судове засідання, призначене на 07.09.2015, не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Водночас, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи за їх вудсутності.

З огляду на положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована Баришівською районною державною адміністрацією Київської області 24.06.1998 як фізична особа-підприємець, що підтверджуєься свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №804425 (а.с. 8).

12 травня 2015 року посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області, на підставі наказу від 30.04.2015 №166, направлень від 30.04.2015 №2445 та 2446 проведено фактичну перевірку кафе «Вогник», що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський райой, с. Селичівка, Харківське шосе, буд. 63.

Результати перевірки оформлені актом фактичної перевірки від 12.05.2015 №1090/1000/22/НОМЕР_1 (далі акт перевірки) (а.с. 25-26).

У ході перевірки встановлено, що позивачка у період з 01.03.2015 по 17.03.2015 та 11.05.2015 не забезпечила оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 1651,98 грн., що виразилось у несвоєчасному вклеєнні та внесенні до книги обліку розрахункових операцій інформації про суму готівки, що надійшла до каси на підставі денних Z-звітів РРО за період з 01.03.2015 по 17.03.2015 на суму 1556,98 грн. та за 11.05.2015 на суму 95,00 грн.

Так, в Акті перевірки зазначено, що надана до перевірки книга обліку розрахункових операцій №р/004 містить записи та фіскальні звітні чеки за період з 01.03.2015 по 17.03.2015. Водночас, зареєстрована така книга лише 18.03.2015. Відтак, відповідні дії позивачем вчинені після її реєстрації, тобто, несвоєчасно.

Також, перевіркою виявлено відсутність у КОРО позивача запису від 11.05.2015 про рух готівки у розмірі 95,00 грн. на підставі підклеєного у КОРО позивача фіскального звітного чеку. На думку відповідача, вказана обставина свідчить про несвоєчасне неоприбуткування готівки в касі позивача, а відтак, є порушенням вимог пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, запис про виявлене порушення здійснено перевіряючими у КОРО позивача 12.05.2015 (а.с.63).

Таким чином, відповідач дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 2.6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320.

На підставі Акта перевірки Баришівсько-Березанським відділенням Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.06.2015 №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 8259,90 грн. (а.с. 7).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає таке.

Компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначено Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).

Положеннями пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписами п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. (пп.80.2.2).

У силу п. 80.1 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Таким чином, фактичну перевірку може бути проведено за відсутності платинка податків, але за участі особи, що фактично здійснює розрахункові операції. При цьому, суд звертає увагу позивача, що проведення фактичної перевірки не передбачає попередження платника податків.

Як вбачається з Акта перевірки та матеріалів справи, наказ та направлення на перевірку були вручені ОСОБА_2, яка займає посаду бармена-касира кафе «Вогник» та якою посадових осіб податкового органу було допущено до перевірки.

Щодо посилань позивача на протиправність проведеної перевірки з огляду на положення Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», слід зазначити наступне.

Так, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари; з 1 січня 2015 року на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Наведені зміни направлені на гарантування дотримання прав платників податків, звуження підстав для проведення перевірки, усунення можливості зловживання правом на перевірку.

Враховуючи викладене та вимоги п.80.2 ст.80 ПК України, суд вважає, що фактичні перевірки можуть проводитись за наявності підстав, передбачених ПК України, та у разі, якщо суб'єкт господарювання, зокрема, здійснює реалізацію підакцизних товарів, займається видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Як вбачається з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом економічної діяльності позивача є «роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» (Код КВЕД 47.11).

В свою чергу, відповідно до наказу від 30.04.2015 №166, фактичну перевірку призначено з питань дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює виробництво і обіг алкогольних напоїв та тютюнових виробів, щодо наявності ліцензії.

З огляду на зазначене та враховуючи, що позивач займається реалізацією підакцизних товарів, суд дійшов висновку, що зазначене обмеження з 1 січня 2015 року на нього не поширюється.

Окрім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Таким чином, платник податків, який вбачає процедурні порушення у діях податкового органу щодо організації та призначення такої перевірки, має захищати свої права шляхом недопуску працівників контролюючого органу до перевірки.

Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки, у зв'язку з чим, за умови такого допуску, підставою для скасування рішення (прийнятого за результатами перевірки) може бути лише неправильність його прийняття по суті, а не власне процедурні порушення, на чому наполягає позивач.

У звязку з цим, суд не приймає до уваги даний довід, як підставу для скасування рішення, що є предметом даного спору.

Щодо правомірності оскаржуваного рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8259,90 грн. за неоприбуткування готівкових коштів, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулює Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №265/95)

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону №265/95 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

За визначенням, наведеним у ст. 2 Закону №265/95 реєстратор розрахункових операцій - це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг).

До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюються Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 (далі - Положення №637)

Відповідно до абзацу другого пункту 2.2 Положення №637 підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно з пунктом 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та у повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до пункту 1 Положення № 637, оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.6 Положення № 637, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 28 серпня 2013 року № 417, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за №1618/24150 (далі Порядок).

Вказаний Порядок поширюється на книги обліку розрахункових операцій і розрахункові книжки, що використовуються суб'єктами підприємницької діяльності при здійсненні розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Пунктом 1 розділу ІІ глави 1 Порядку встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книга ОРО).

Пунктом 6 розділу ІІ глави 4 Порядку передбачено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (зі змінами та доповненнями) від 12 червня 1995 року № 436/95 (далі - Указ Президента №436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Відповідно абзацу 3 цієї ж статті за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки до суб'єктів господарювання, перелічених у пункті 1 Указу Президента №436/95, застосовується штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави стверджувати, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: щоденна фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та щоденне відображення на їх підставі готівки у КОРО.

Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Аналогічна правова позиція та висновки у спорах цієї категорії були неодноразово висловлені у постановах Верховного Суду України від 11.12.2012 (справа № 21-400а12), від 26.02.2013 (справи №№ 21-7а13, 21-35а13), від 12.11.2013 (справа № 21-370а13), від 01.04.2014 (справа № 21-54а14), які відповідно до положень статті 244- 2 КАС України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права та є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом зроблений висновок про порушення позивачем порядку оприбуткування готівкових коштів у зв'язку зі здійсненням в книзі ОРО записів раніше, ніж вона була зареєстрована у податковому органі.

Так, судом встановлено, що позивач при розрахунках з покупцями використовує реєстратор розрахункових операцій Mini 500.02 МЕ з фіскальним номером НОМЕР_2.

На вказаний РРО податковим органом 16.09.2014 була зареєстрована книга обліку розрахункових операцій №р/003, яка розпочата 16.09.2014 та закінчена 28.02.2015 (а.с. 57).

02 березня 2015 року (у перший робочий день після закінчення КОРО №р/003) ФОП ОСОБА_1 звернулась до податкового органу із заявою про реєстрацію наступної книги обліку розрахункових операцій.

18 березня 2015 року податковим органом було зареєстровано книгу обліку розрахункових операцій за №р/004, до якої позивачем у хронологічній послідовності були підклеєні фіскальні звітні чеки №0807-0819 за період з 01.03.2015 по 17.03.2015 на загальну суму 1556,98 грн. та здійснені відповідні записи про рух готівки у розділі 2 книги (а.с. 30-34).

Приписами п.2 розділу ІІ глави 1 Порядоку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій встановлено, що реєстрація книг ОРО здійснюється в органі доходів і зборів за основним місцем обліку субєкта господарювання як платника податків.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ глави 1 Порядку, для реєстрації першої та наступних книг ОРО на господарську одиницю в органі доходів і зборів субєкт господарювання подає до цього органу заяву про реєстрацію книги ОРО за формою № 1-КОРО (додаток 3) (далі - реєстраційна заява); копію документа на право власності або іншого документа, що дає право на розміщення господарської одиниці, де буде використовуватися книга ОРО; книгу ОРО на господарську одиницю.

При поданні реєстраційної заяви субєктом господарювання предявляється оригінал документа.

За змістом п. 8 розділу ІІ глави 1 Порядку перша книга ОРО на РРО реєструється одночасно з реєстрацією РРО. Підставою для реєстрації другої та наступних книг ОРО на РРО в органі доходів і зборів є надходження до цього органу реєстраційної заяви. Реєстраційна заява має бути підписана керівником субєкта господарювання або фізичною особою - підприємцем із зазначенням дати подання.

Відповідно до п. 11 розділу ІІ глави 1 Порядку, у разі відсутності підстав для відмови в реєстрації книги ОРО посадова особа органу доходів і зборів не пізніше двох робочих днів з дня отримання заяви проводить реєстрацію книги ОРО шляхом внесення даних до інформаційної системи Міндоходів.

Таким чином, за відсутності підстав для відмови, реєстрація книги обліку розрахункових операцій податковим органом проводиться не пізніше двох робочих днів з моменту звернення платника податків з відповідною заявою.

Приймаючи до уваги, що із заявою про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій позивач до Баришівсько-Березанськогов відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області звернулась 02.03.2015, граничним строком реєстрації книги ОРО №р/004 податковим органом є 04.03.2015.

Оскільки відповідачем не було надано доказів щодо наявності підстав для відмови позивачеві в реєстрації книги ОРО, суд дійшов висновку, що у даному випадку, податковий орган, здійснивши реєстрацію книги обліку розрахункових операцій №р/004 лише 18.03.2015, діяв протиправно.

Поряд з цим, наведені обставини, враховуючи приписи чинного законодавства та висловлену правову позицію Верховного Суду України, факт здійснення позивачем господарської діяльності за відсутності КОРО не можуть бути достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, позаяк проведення позивачем готівкових розрахунків із застосуванням РРО у період з 01.03.2015 по 17.03.2015 та накопичення роздрукованих фіскальних звітних чеків в зазначений період поза межами зареєстрованої у встановленому порядку книги обліку розрахункових операцій не є оприбуткуванням готівки у розумінні закону.

Матеріалами справи також підтверджено, що запис про рух готівки у графі 5 розділі 2 КОРО №р/004 на підставі фіскального звітного чеку №8666 від 11.05.2015 на суму 95,00 грн. здійснено лише 12.05.2015 у ході проведення перевірки, що відповідно є несвоєчасним оприбуткуванням готівки та підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій.

Суд наголошує, що зміст процедури оприбуткування коштів, згідно з нормами Положення про ведення касових операцій полягає не лише в роздрукуванні фіскального чеку, а й у своєчасному підклеюванні такого чеку до книги ОРО та здійсненні запису у книзі ОРО на підставі роздрукованих Z-звітів.

Суд критично ставиться до складеного позивачем акта, на підставі якого роздруковані чеки за період з 01.03.2015 по 17.03.2015 до моменту реєстрації зберігались у сейфі, оскільки складання зазначеного акта не спростовує виявлених у ході перевірки порушень та не є підставою для звільнення від відповідальності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутність записів про готівкові надходження в КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, та, відповідно, правомірним застосування до позивача фінансових санкцій за несвоєчасне оприбуткування готівки в касі.

Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до суду про визнання протиправними дії та/або бездіяльність посадових осіб податкового органу, що виявились у несвоєчасній реєстрації КОРО та відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень.

Суд також не приймає до уваги, як підставу для скасування оскаржуваного рішення те, що відповідачем воно прийняте не у строки, що передбачені чинним законодавством, а значно пізніше, оскільки дана обставина, жодним чином не порушує інтереси позивача та не може бути єдиною та самостійною підставою для його скасування.

За наведених умов, суд не приймає до уваги, як підставу для скасування оскаржуваного рішення, також посилання позивача, що рішення містить невірну інформацію щодо дати складння акта перевірки, зокрема, акт був складений 12.05.2015 водночас у рішенні зазначено 13.05.2015, оскільки реєстраційний номер даного Акта у податковому органі, а саме, 1090/1000/22/НОМЕР_1 та номер акта в оскаржуваному рішенні є ідентичними, що безумовно дозволяє його ідентифікувати, як документ, у якому зафіксовані виявлені податковим органом обставини.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи відповідача в частині виявлених під час проведення перевірки порушень позивач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України Про судовий збір, у редакції, яка діяла до 01.09.2015, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України Про судовий збір).

Із матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 8259,90 грн., та, відповідно, 1,5 відсотки від них дорівнюють 1827,00 грн.

Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до квитанцій від 17.06.2015 №212/з61 та від 16.07.2015 № 212/з24 позивачем сплачено частину судового збору у розмірі 183,08 грн., суд дійшов висновку, що решта суми судового збору у розмірі 1643,92 грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 159-163, 167, 254, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1643 (одна тисяча шістсот сорок три) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанова виготовлена у повному обсязі та підписана 07.09.2015