Справа № 2а-1870/4278/11
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2011 р. Справа № 2a-1870/4278/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_4 о.) з позовом до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції (далі по тексту відповідач, Сумська МДПІ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Сумської МДПІ (Білопільське відділення) від 31 березня 2011 року № НОМЕР_1; від 31 березня 2011 року № НОМЕР_2 в частині визначення грошового зобовязання в сумі 93142,95 грн.; від 31 березня 2011 року № НОМЕР_3.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Глухівською МДПІ безпідставно були прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення, оскільки висновки, які були зроблені при проведенні перевірки не відповідають положенням Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахунковий операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», а також Декрету КМ України «Про прибутковий податок з громадян». Крім того, позивач зазначив, що посадовими особами податкового органу безпідставно не було взято до уваги ряд первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, що призвело до необґрунтованих висновків при проведенні перевірки.

Відповідач з позовом не погодився, з підстав викладених в запереченні (а.с. 66-71), вважає свої дії по проведенню перевірки законними, оскаржені податкові повідомлення-рішення законним та прийнятим у відповідності до чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4Ф.о. зареєстрований Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 26.05.2005 як фізична особа-підприємець, про що видано свідоцтво серії В00 № 819620 (а.с.61). Взятий на податковий облік в Сумській МДПІ (Білопільське відділення) 31 травня 2005 року, зареєстрований в якості платника ПДВ згідно свідоцтва платника податку на додану вартість від 01.06.2005 року № 78636291.

Посадовими особами податкового органу було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4Ф.о. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.12.2010, про що було складено акт від 11.03.2011 за № 35/17-030/НОМЕР_4.

На підставі висновків, викладених в наведеному акті були прийняті податкові повідомлення-рішення Сумської МДПІ (Білопільське відділення) від 31 березня 2011 року № НОМЕР_1 про донарахування позивачеві зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 грн.; від 31 березня 2011 року № НОМЕР_2, яким позивачеві визначено зобовязання з податку з доходів з фізичних осіб в сумі 150459,69 грн. 00 коп.; від 31 березня 2011 року № НОМЕР_3, яким позивачеві визначено зобовязання з податку на додану вартість в сумі 64323, 39 грн. за основним платежем та 16080, 85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

На переконання суду оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам законодавства з огляду на наступне.

Перевіркою правильності визначення валового доходу відображеного в деклараціях про доходи від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.04.10 по 31.12.10 встановлено заниження ФОП ОСОБА_4Ф.о. суми валового доходу у сумі 299481,27 грн., у звязку з чим позивачеві було донараховано податкові зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 44922,19.

Згідно виписки Філії Сумського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» м. Суми по рахунку № 9 ФОП ОСОБА_4 о. внесено «торгівельну виручку» на загальну суму 321700 грн. в тому числі: квитанцією №477866 001 від 02.06.10 у сумі 4100 грн.. квитанцією №472464001 від 02.06.10 у сумі 198500 грн. та квитанцією №484166 001 від 03.06.10 у сумі 119100 грн.

Відповідно даних книг обліку РРО (КОРО) виручка за період з 01.06.10 по 03.06.10 склала 47659 грн., в тому числі: по книзі №Р/10 від 21.12.09 виручка за 01.06.10 у сумі 11728,19 грн., за 02.06.10 у сумі 6758.57 грн. та за 03.06.10 у сумі 8131,66 грн.; по книзі №Р/10 від 26.02.09 виручка за 01.06.10 у сумі 5876.43 грн. за 02.06.10 у сумі 8002,91 грн. та за 03.06.10 у сумі 7162,10 грн.

Розбіжність даних щодо торгівельної виручки відповідно книг обліку РРО та коштів, внесених на рахунок у банку складає 274040,11 грн., у звязку з чим позивачу донараховано зобовязань по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 41106,02 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 1 грн. за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

При цьому представник позивача в судовому засіданні наполягав, що висновки посадових осіб податкового органу є хибними, оскільки в установу банку здавалась торгівельна виручка за минулі періоди.

В той же час суд дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів позивача з огляду на наступне.

Під час перевірки було встановлено та підтверджено представниками відповідача в судовому засіданні, що відповідно до поданих декларацій про доходи від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4, сума чистого доходу склала:

- за 2005 рік у сумі 22623 грн.

- за 2006 рік у сумі 67526 грн.

- за 2007 рік у сумі 16042 грн.

- за 2008 рік у сумі 278035 грн.

- за 2009 рік у сумі 33234 грн.

- за 1 квартал 2010 року у сумі 138416 грн.

- за 2 квартал 2010 року у сумі 124180 грн.

За період здійснення підприємницької діяльності з 2005 по 2010 рік, ОСОБА_4 мав витрати, які значно перевищують його чистий дохід, а саме: згідно договору купівлі-продажу від 04.04.08 було придбано квартиру за адресою м Суми, АДРЕСА_1 та відповідно п.2 Договору продаж зазначеної квартири провадиться за 988700 грн. Цей договір посвідчено 04.04.08 нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1159.

Крім того, відповідно даних АІС «Автомобіль» ОСОБА_4 було придбано 2 автомобілі: у 2006 році - CHEVROLET Evanda 2,0 та у 2010 році - HYUNDAI H 100.

Враховуючи той факт, що ФОП ОСОБА_4 за попередні періоди мав чистий дохід у сумі 431696 грн. та, у звязку з тим, що підприємець поніс витрати по сплаті податків, купівлі квартири та двох автомобілів, він не мав «вільної торгівельної виручки».

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість донарахування позивачеві зобовязань по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 41106,02 грн. та застосовання штрафної санкції в розмірі 1 грн. за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, відповідно виписки філії Сумського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» м. Суми, позивачеві були перераховані кошти від TOB «Ук.Аз.-Дружба» на загальну суму 30529,40грн, в тому числі ПДВ 5088,24 грн. а саме:

- платіжним дорученням №1884 від 09.09.10 у сумі 5000 грн. (згідно рахунка №б/н від 09.09.10, в тому числі ПДВ 83333 грн.);

- платіжним дорученням №1921 від 13.09.10 у сумі 13000 грн. (за продукти згідно рахунка №б/н від 13.09.10, в тому числі ПДВ 2166,67 грн.);

- платіжним дорученням №1967 від 16.09.10 у сумі 6000 грн. (за продукти харчування, згідно рахунка №б/н від 16.09.10, в тому числі ПДВ 1000 грн.);

- платіжним дорученням №1989 від 17.09.10 у сумі 4029,40 грн. (за продукти харчування, згідно рахунка №0000027 від 17.09.10, в тому числі ПДВ 671,57 грн.);

- платіжним дорученням №2073 від 28.09.10 у сумі 2500 грн. (за продукти харчування, згідно рахунка №СФ-0000030 від 27.09.10, в тому числі ПДВ 416,67 грн.).

При цьому зазначені суми отриманого доходу не включені позивачем до складу валового доходу, внаслідок чого позивачеві донараховано зобовязань по податку з доходів з фізичних осіб в сумі 3816,17 грн. При цьому, в судовому засіданні представник позивача не спростував зазначених доводів посадових осіб податкового органу та не надав жодних пояснень та письмових доказів з цього приводу.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

У звязку з порушенням наведених норм посадовими особами податкового органу обґрунтовано зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_4 валового доходу , що призвело до донарахування податкових зобовязань по податку з доходів фізичних осіб.

При проведенні перевірки посадовими особами податкового органу було також зроблено висновок про безпідставне віднесення до складу валових витрат, коштів спрямованих на виплату процентів за кредитами, які не пов'язані із веденням господарської діяльності платника податку сумі 241888,40 грн., що призвело до нарахування позивачеві зобовязань по податку з доходів фізичних осіб в сумі 36283,26 грн.

На переконання суду зазначені висновки посадових осіб податкового органу є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 1.11.1 п. 1.11 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), під фінансовим кредитом слід розуміти кошти, які надаються банком-резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами-нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів встановлюються Національним банком України (стосовно банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України (стосовно небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства.

Оподаткування витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями передбачено п. 5.5 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

ФОП ОСОБА_4Ф.о. з Акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк» було укладено договір кредитної лінії №КЛ/1100/23/07 від 19 липня 2007 року, згідно умов якої, банк надає позичальнику кредитну лінію з встановленням ліміту кредитування в розмірі 2500000 грн., на цілі: рефінансування заборгованості за кредитним договором № СМ- С 00/001/2006 від 21.02.2006 року в сумі 1670377.84 грн. та поповнення обігових коштів в сумі 829622.16 грн., строком з 19 липня 2007 року по 9 липня 2010 року включно, зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 18.5% річних.

Згідно умов кредитування по договору № СМ- С 00/001/2006 від 21.02.2006 року на суму 1380000 грн., цільовим використанням кредиту є:

1 транш у сумі 799900 грн. - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитом першої черги за кредитним договором першої черги. Кредитор першої черги - Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк».

2 транш у сумі 350000 грн. та 3 транш у сумі 230100 грн. - на проведення ремонту нерухомого майна.

Разом з тим, в судовому засіданні на вимогу суду позивач відмовився надити пояснення та будь-які докази щодо використання коштів отриманих згідно договору кредитної лінії №КЛ/1100/23/07 від 19 липня 2007 року

З огляду на викладене у суду відсутні підстави вважати, що кредитні кошти використовувались у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку. Тому позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат витрати, пов'язані з виплатою процентів за кредитом сумі 241888,40 грн.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків посадових осіб податкового органу про завищення позивачем валових втрат за рахунок віднесення до їх складу коштів, сплачених в якості відсотків за користування кредитом в сумі 241888,40 грн.

Ще однією з підстав донарахування зобовязань по податку з доходів фізичних осіб в сумі 11937,50 послугувало завищення позивачем, на переконання посадових осіб податкового органу, валових витрати у сумі 79583.33 грн. по операціям з ТОВ Будівельна компанія «МІГ».

Так, при проведенні перевірки посадовими особами податкового органу було встановлено, що ФОП ОСОБА_4Ф.о. включено до валових витрат кошти, витрачені на будівництво заводу по виробництву вугілля із відходів деревини у сумі 79583.33 грн.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Згідно декларації про доходи та письмового пояснення ФОП ОСОБА_4 відповідно листа №4 від 22.02.11 (а.с. 104), реалізація деревного вугілля не проводилась, відповідно, доход від реалізації вугілля підприємець не отримував. Оскільки фізична особа - підприємець не отримував доходів від реалізації вугілля, сума витрат, понесених на будівництво заводу не повинна включатися до валових витрат за 2 кв. 2010 року.

Щодо донарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість слід зазначити наступне.

Підставою для нарахування позивачеві зобовязань з податку на додану вартість в сумі 5088,24 грн. послугувало те, що згідно виписок ВАТ «Ощадбанк» м. Суми ФОП ОСОБА_4Ф.о. у вересні 2010 року отримав від ТОВ «Ук.Аз. Дружба» грошові кошти у розмірі 30529,40 грн., у тому числі ПДВ 5088,24 грн. за продукти харчування.

Разом з тим, відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), обєктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України».

Згідно пп.7.3.1 п.7.3 от.7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення податкових зобовязань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки поставки товарів ( робіт, послуг) за готівкові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів,а для робіт ( послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Оскільки первинні документи, що засвідчують факт передачі товарів покупцеві (накладні, товарно-транспортні накладні), а також договір поставки товарів підприємцем для перевірки не надавались, то датою виникнення податкового зобов'язання з податку та додану вартість при поставці продуктів харчування ТОВ «Ук.Аз.Дружба» вважається дата перерахування коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4Ф.о. та,відповідно, податковий період у якому виникає зобовязання - вересень 2010 року.

Таким чином. ФОП ОСОБА_4Ф.о. не включено до податкового зобов'язання за вересень 2010 року суму ПДВ від реалізації продуктів харчування ТОВ «ОСОБА_6 Дружба» згідно виписок на загальну суму 5088,24 грн.

При цьому, в судовому засіданні представником позивача не надано пояснення та письмових доказів, якими спростовуються наведені вище обставини.

Ще однією з підстав донарахування позивачеві зобовязань з ПДВ послугувало недотримання ним вимоги щодо умовного продажу товарів при анулюванні свідоцтва платника ПДВ.

Так, згідно п. 9.8 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин», платник податку, в обліку якого на день анулювання реєстрації знаходяться товарні залишки або основні фонди, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному податкових періодах, зобов'язаний визнати умовний продаж таких товарів за звичайними цінами та відповідно збільшити суму своїх податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого відбувається таке анулювання.

Згідно даних акта перевірки станом на 18.06.2010 року у ФОП ОСОБА_4Ф.о. знаходились залишки товарно-матеріальних цінностей, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих податкових періодах, на загальну суму 170124.52 грн.(без ПДВ).

Згідно даних перевірки: перегляду касових стрічок, видаткових та податкових накладних, протягом періоду з 01.04.2010 по 31.12.2010 року реалізація вищезазначених товарів ФОП ОСОБА_4Ф.о. не здійснювалась. Таким чином, на день анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ФОП ОСОБА_4, вартість товарних залишків склала 170124,52 грн. ( без ПДВ), що підтверджено довідкою №8 від 01.03.11, виданою представником ФОП ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_1.

Таким чином в порушення п.9.8 ст. 9 ЗУ «Про податок на додану вартість», ФОП ОСОБА_4Ф.о. в останній податковий період , на який припадає анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість, а саме: на грудень 2010 року, не визнано умовний продаж залишків товарно-матеріальних цінностей, по яким у попередні податкові періоди нараховувався податковий кредит, та відповідно, не було збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за відповідний податковий період.

В судовому засіданні представник позивача погодився з вищенаведеними висновками посадових осіб податкового органу.

Ще однією з підстав для донарахування позивачеві зобовязань з ПДВ в розмірі 263,70 грн. та 9029,98 грн. послугувало те, що в результаті опрацювання відхилень, встановлених системою автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, між сумами податкових зобов'язань та/або податкового кредиту з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_4Ф.о. та його контрагентів встановлено заниження суми податкового зобов'язання з ПДВ за період з 01.04.10 по 31.12.10 на суму 263,70 грн., у тому числі по періодах: квітень 2010 року на 19.64 грн., травень 2010 року - на 46,96 грн., червень 2010 року на 73,75 грн., липень 2010 року на 69,67 грн.,за серпень 2010 року на 18,50 грн. та вересень 2010 року на суму 35,18 грн.

Також, в результаті опрацювання відхилень, встановлених системою автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, між сумами податкових зобов'язань та/або податкового кредиту, податку на додану вартість ФОП ОСОБА_4 о. та його контрагентів встановлено завищення суми податкового кредиту з ПДВ за період з 01.04.10 по 31.12.10 на суму 24477,55 грн., у тому числі по періодах: квітень 2010 року на 16155,78 грн., травень 2010 року - на 454,84 грн., червень 2010 року на 1470,83 грн., липень 2010 року на 2032,45 грн.. за серпень 2010 року на 1658,13 грн.. вересень 2010 року на суму 2251,26 грн. та жовтень 2010 року 454,26 грн. Основна сума розбіжностей виникла у зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_4Ф.о. не включив розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних до податкових декларацій за відповідні звітні періоди.

При цьому представник позивача погодився з вищенаведеними висновками посадових осіб податкового органу та не надав доказів на спростування таких висновків.

Серед іншого, за результатами перевірки позивачеві було визначено зобовязання з податку на додану вартість в сум 15916,67 грн. через нікчемність угоди укладеної позивачем з ТОВ БК «Міг».

Підставою для формування висновків про нікчемність такого правочину послугували наступні обставини.

Між позивачем та ТОВ БК «Міг» було укладено угоду про надання послуг з будівництва заводу по виробництву деревного вугілля із відходів деревини на території Угроїдської сільської ради Краснопільського району Сумської області.

Згідно з додатком №5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» ТОВ БК «Міг» до складу податкових зобов'язань за квітень 2010р. не відносилась сума ПДВ по операціях з ФОП ОСОБА_4Ф.о., що, на переконання посадових осіб податкового органу, свідчить про фактичну відсутність проведення операцій по здійсненню будівництва, оскільки у ТОВ БК «Міг» відсутні трудові ресурси та необхідні виробничі потужності, машини, механізми та обладнання для виконання укладеної угоди, по якій була виписана податкова накладна на попередню оплату за надання послуг. Відсутність договору на виконання робіт, акту виконаних робіт, а також трудових ресурсів та виробничих потужностей вказує на той факт, що фактично роботи по будівництву заводу ТОВ БК «Міг» не проводились.

Загальна сума розбіжностей з ПДВ по операціях ФОП ОСОБА_4Ф.о. з ТОВ БК «Міг» згідно з додатком №5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» становить 15916,67 грн.

Згідно з первинними документами (податкова накладна, виписка банку, рахунок-фактура ), наданими для перевірки, за період з 01.04.2010 по 31.12.2010 ФОП ОСОБА_4Ф.о. ТОВ БК «Міг» надані послуги по будівництву заводу по виробництву деревного вугілля із відходів деревини на території Угроїдської сільської ради Краснопільського району Сумської області на загальну суму 95000,00 грн. у т.ч. ПДВ 15916.67 грн.

При цьому, посадові особи податкового органу дійшли висновку про нікчемність зазначеного правочину на підставі ст.228 ЦК України, оскільки ТОВ БК «Міг» у взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4 фактично господарської та економічної діяльності не здійснював

На переконання посадових осіб податкового органу, про відсутність реального характеру господарських операцій ТОВ БК «Міг» у взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4Ф.о. можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт або послуг;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку (ТОВ БК «Міг» було надано рахунок-фактуру №2030 від 26.03.10 на загальну суму 191051 грн., в т.ч. ПДВ 31841,83 грн. на будівництво заводу по виробництву деревного вугілля із відходів деревини на території Угроїдської сільської ради Краснопільського району, проте фактично послуги по будівництву не надавались, оскільки відсутні акти виконаних робіт та письмові договори).

Однак, на переконання суду посадовими особами податкового органу безпідставно зроблений висновок про нікчемність правочину, укладеного між позивачем та ТОВ БК «Міг» на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок та встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Варто зауважити, що для встановлення нікчемності правочину за вказаною вище нормою закону, необхідно довести умисел сторін такого правочину на ухилення від сплати податків, що потягне за собою недоотримання державним бюджетом грошових коштів чим спричиняється шкода державі. Такий умисел, серед іншого, може бути встановлений вироком суду в кримінальній справі.

Дана позиція знайшла своє відображення в Постанові пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року.

В судовому засіданні відповідачем не було надано достатніх доказів про наявність такого умислу у позивача.

Однак, з урахуванням системного аналізу письмових доказів та пояснень сторін, суд дійшов до висновку про обґрунтованість донарахування позивачеві податкових зобовязань з ПДВ через виключення зі складу податкового кредиту сум податку по операціям з ТОВ БК «Міг», з огляду на наступне.

Варто звернути увагу на п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст.3 Закону України «Про ПДВ» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), де зазначено, що обєктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі обєкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

В даному ж випадку у суду є достатньо підстав вважати, що надання послуг з будівництва заводу по виробництву деревного вугілля із відходів деревини фактично не відбулось, а відповідно відсутній обєкт оподаткування, з огляду на наступне.

Позивачем, на підтвердження фактичного надання послуг з будівництва заводу по виробництву деревного вугілля не було надано жодних доказів окрім рахунку № 2030 від 26.03.2010 року, платіжного доручення на перерахування коштів № 611 від 09.04.2011 року в сумі 95500, 00 грн. та податкової накладної № 2311 від 09.04.10 року на суму 95500 грн. в т.ч. ПДВ 15916,67 грн.

Крім того, як зазначалось вище, у ТОВ БК «Міг» відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу (кількість працюючих на підприємстві 1 особа), основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Варто також зауважити, що на підтвердження фактичного виконання будівельних робіт ТОВ БК «Міг» позивачем не надано проектної та дозвільної документації. Станом на час розгляду справи будівництво заводу по виробництву деревного вугілля не завершене.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про правомірність донарахування позивачеві зобовязань з податку на додану вартість в сумі 15916,67 грн.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам ч. 3ст. 2 КАС України.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 до Сумська міжрайонна державна податкова інспекція про скасування податкових повідомлень-рішень від 31 березня 2011 року № НОМЕР_1, від 31 березня 2011 року № НОМЕР_2 в частині визначення грошового зобов'язання в сумі 93142,95 грн., від 31 березня 2011 року № НОМЕР_3 відмовити за необгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 03.10.2011.

Суддя (підпис) В.М. Соколов

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Соколов