Справа № 815/3476/15
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3476/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Соколова М.С.

за участі:представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Кисельова Д.Д. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції № НОМЕР_6 від 29.05.2015 року; зобов'язання реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № НОМЕР_1; вирішення питання про компенсацію понесених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позову зазначено наступне. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2013 року ОСОБА_3 є власником дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У травні 2015 року, під час підготовки документів для проведення відчуження нерухомого майна, позивачу було повідомлено про неможливість здійснити продаж майна, оскільки на вказаний дачний будинок, який належить останньому, накладено арешт. Підставою для внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стала ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року у справі № 2-6022. При цьому, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року у справі № 2-6022 накладено арешт на будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4, а не на дачний будинок, який належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, як зазначено відповідачем, у 2011 році за договором дарування ОСОБА_3 передано у власність дачну будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, на момент укладення договору дарування будь-яких записів щодо наявності обтяжень на вказане майно в реєстрі не було. Отже, на думку позивача, державним реєстратором під час внесення відомостей до реєстру про арешт нерухомого майна було помилково зазначено іншу адресу об'єкту обтяження.

Відповідач надав до суду заперечення на адміністративний позов (а.с. 102-106), в яких зазначив, що з наданих позивачем документів неможливо було встановити, в чому саме полягає технічна помилка. Крім того, відповідач в запереченнях до адміністративного позову посилається на те, що питання з приводу припинення обтяження не було предметом розгляду Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, а отже вирішення вказаного питання у судовому порядку є передчасним.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечувала у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях на позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2013 року, індексний номер: НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9), що підтверджується, також, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно на реєстрацію права власності (а.с.61).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна на згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року по справі № 2-6022 на підставі рішення ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер НОМЕР_3 від 18.02.2013 року 14:31:43 до Реєстру внесено запис про обтяження нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 за номером НОМЕР_4 (а.с.13).

29.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про виправлення технічної помилки в записі про обтяження НОМЕР_4 об'єкта нерухомого майна НОМЕР_5, яка обґрунтована тим, що при накладенні обтяження допущена помилка в зазначені адреси об'єкта обтяження. Адреса, на яку накладено обтяження: АДРЕСА_1. Адреса, на яку необхідно накласти обтяження: АДРЕСА_1 (а.с.58-59).

29.05.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 прийнято рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції № НОМЕР_6 від 29.05.2015 року, яке обґрунтоване тим, що з поданих документів не вбачається, з яких підстав необхідно внести зміни в адресу об'єкта обтяження (а.с.34).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням № НОМЕР_6 від 29.05.2015 року, ОСОБА_3 звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (далі - Закон N 1952-IV).

Згідно Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 9 3 Закону N 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до п. 1.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 N 3502/5 (далі - Порядок), цей Порядок визначає процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури.

Відповідно п. 1.5 Порядку документи, що подаються для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 2.1 Порядку для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 2.4 Порядку передбачено, що для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку з допущенням технічної помилки заявник подає документ, у якому виявлено технічну помилку, та копії документів, визначені у пункті 2.3 цього розділу.

Відповідно до п. 1.2 Порядку технічна помилка - описка, друкарська, граматична, арифметична помилка.

Згідно п. 2.3 Порядку заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року N 703.

За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав (2.10 Порядку).

В силу п.п. 2.14.1. п. 2.14 Порядку державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав:

У разі внесення змін до записів Державного реєстру прав:

органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна;

подані документи не відповідають вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами;

відповідні зміни до записів Державного реєстру прав уже внесені;

із заявою звернулась неналежна особа;

відсутній запис, щодо якого подано заяву;

документи подані не в повному обсязі.

На підставі наданих сторонами пояснень судом встановлено, що ОСОБА_3 разом із заявою про виправлення технічної помилки в записі про обтяження НОМЕР_4 об'єкта нерухомого майна НОМЕР_5 надано до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції: свідоцтво про право власності від 18.02.2013 року, індексний номер: НОМЕР_2, витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2013 року, копію паспорту позивача та довіреність на представництво інтересів позивача, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

Пунктом 2.9 Порядку передбачено, що під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів.

Разом з тим, як з'ясовано судом, позивачем до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції не надавалось рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року, яким накладено арешт на будівлю АДРЕСА_1, відтак державний реєстратор був позбавлений можливості, перевірити наявність підстав для внесення змін до записів Реєстру.

Відтак, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції подано документи не в повному обсязі, що на підставі п.п. 2.14.1. п. 2.14 Порядку є підставою для прийняття рішення щодо відмови у внесенні змін до записів.

На підставі викладеного, враховуючи положення наведених норм чинного законодавства, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції № НОМЕР_6 від 29.05.2015 року не підлягає задоволенню.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 щодо зобов'язання реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № НОМЕР_1, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, суд зазначає, що у контексті з положеннями частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Разом з цим, варто зазначити, що юридична значимість для особи, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, тобто безпосередня залежність виникнення чи припинення прав та обов'язків зазначеної особи від таких рішень, дій чи бездіяльності, є кваліфікуючою ознакою змісту адміністративного позову відповідно до положень частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів звернення ним до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № НОМЕР_1.

Відтак, судом не встановлено залежності порушених прав позивача від рішень, дій чи бездіяльності відповідача по справі.

Також, суд зазначає, що як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі -також «Рекомендація R (80)2»), під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. ( Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень -єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Оскільки ОСОБА_3 не звертався до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № НОМЕР_1, реєстраційна служба позбавлена можливості реалізації своїх повноважень шляхом прийняття відповідного рішення.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про вирішення питання щодо компенсацію понесених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн., суд зазначає,що з огляду на приписи ст. 94 КАС України, загальне правило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_3, вимога позивача відносно компенсації понесених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 69-71, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції № НОМЕР_6 від 29.05.2015 року; зобов'язання реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № НОМЕР_1; вирішення питання про компенсацію понесених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 02.10.2015 року.

Суддя Вовченко О.А.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції № НОМЕР_6 від 29.05.2015 року; зобов'язання реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № НОМЕР_1; вирішення питання щодо компенсації понесених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. - відмовити.

02 жовтня 2015 року.