Справа № 2а-6425/10/1470
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частина)

20.12.2010 р. Справа № 2а-6425/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Устинова І.А. за участю секретаря судового засідання Ополинського О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомвідкритого акціонерного товариства "ОСОБА_1 ярдс Океан",

доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві,
про скасування податкового повідомлення-рішення №00000636/0 від 19.01.2010 р.,
Керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 19.01.2010 року №00000636/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість відкритому акціонерному товариству "ОСОБА_1 ярд Океан" на суму 101 557 гривень 64 копійки.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3 гривень 40 копійок.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І. А. Устинов

Миколаївський окружний адміністративний суд

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2010 року Справа № 2а 6425/10/1470

м. Миколаїв

15:40

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Устинова І.А. за участю секретаря судового засідання Ополинського О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Океан»,

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві,

про скасування податкового повідомлення - рішення № 00000636/0 від 19.01.2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_1 Океан»( далі - позивач) звернулось в Миколаївський окружний адміністративний суд з позовними вимогами до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві ( далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення рішення за № 00000636/0 від 19.01.2010 року про зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2009 року в розмірі 101 557 ,64 грн. як не засноване на законі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками перевірки податковим органом виключено з сум бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість з постачальниками неправомірно, висновки акту перевірки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства України, а податкове повідомлення рішення № 00000636/0 від 19.01.2009 року про зменшення суми бюджетного відшкодування за червень, липень, серпень 2009 року на суму 101 557,64 грн., що прийняте за наслідками перевірки є протиправним, оскільки ґрунтується на протиправних висновках акту. Суть порушення ґрунтується на тому, що у результаті перевірки, підприємств по ланцюгу постачання, податковий орган встановив, у деяких ланцюгах постачання, ознаки фіктивних підприємств, тобто порушення у діях, допущених третіми особами в ланцюгах постачання. А позивач не може відповідати за такі дії, господарські операції є дійсними, первинні документи оформлені належним чином.

Відповідач проти позову заперечував, надав письмові заперечення проти позову та довідки про факти перевірок підприємств по ланцюгам постачання, які залучені до матеріалів справи. Вважає факти зафіксовані в акті перевірки такими, що підтверджують порушення позивачем вимог п.1.8 ст.1, пп. 7.7.1, пп.7.7.2, п.7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97 року № 168/ 97-ВР із змінами та доповненнями, (далі - Закон № 168/97), а податкове повідомлення рішення за № 00000636/0 від 19.01.2010 року про зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2009 року в розмірі 101 557,64 грн. правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Позивачем неправильно ототожнюється поняття «формування податкового кредиту»та «бюджетного відшкодування ПДВ», оскільки право на відшкодування ПДВ з бюджету передбачене ще й обовязкову наявність такої підстави, як сплати платником податку у звітному періоді відповідних сум до бюджету, як вбачається з норм п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість».

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені в позові та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, підтримав доводи викладені в акті перевірки та запереченнях по позов, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

15.01.2010 року дежподатревізорами інспекторами відділу податкового супроводження підприємств промислового виробництва СДПІ ВПП у м. Миколаєві було складено акт № 41/36/14307653 про результати невиїзної документальної перевірки ВАТ «ОСОБА_1 Океан»з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість під час відображення операцій з ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія», ТОВ «ППС Союз», ТОВ «Аурум- Океан», ПП «Миколаївбудкомплект», ТОВ «Морський стандарт», ТОВ «Миколаїв Корабел». Висновками перевірки було встановлено порушення п.1.8 ст.1, пп. 7.7.1, пп.7.7.2, п.п. 7.7.10 п.7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97 року № 168/ 97-ВР із змінами та доповненнями, (далі - Закон № 168/97), в результаті чого ВАТ «ОСОБА_1 Океан»завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в розмірі 101 557,64 грн.

19.01.2010 року СДПІ ВПП у м. Миколаєві прийнято податкове повідомлення рішення № 00000636/0, яким на підставі акту перевірки № 41/36/14307653 від 15.01.2010 року встановлено порушення п.1.8 статті 1, пп. 7.7.1, пп.7.7.2, пп 7.7.10, п.7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97 року № 168/ 97-ВР та зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2009 року в розмірі 101 557,64 грн.

Як вбачається зі змісту акту перевірки № 41/36/14307653 від 15.01.2010 року податковим органом виключено з сум бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість 101 557,64 грн., на підставі того , що у результаті перевірки, підприємств по ланцюгу постачання, встановлено у деяких ланцюгах постачання ознаки фіктивності підприємств.

Підставою прийняття спірного рішення стали висновки відповідача про те, що ненадходження податку на додану вартість до бюджету є наслідком того, що постачальниками ВАТ «ОСОБА_1 Океан»не перераховано відповідні суми ПДВ підприємствам, які і повинні були сплатити відповідну суму податку до Державного бюджету України у відповідному податковому періоді.

Так, відповідно до акту перевірки ревізорами за червень 2009 року, проаналізовано ланцюг постачання: позивач ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія».

За даними акту перевірки ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія»,.. неможливо перевірити проведення взаємовідносин щодо придбання та постачання ТМЦ через те, що підприємство не знаходиться за адресою вказаною в установчих документах.

Судом взято до уваги, що дійсність господарських операції не оспорюється відповідачем та не доведено належними доказами фіктивність підприємства. Операція здійснена у червні 2009 р, а відомості про припинення діяльності за вересень 2009 р.,. також судом було досліджено, що господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість є дійсною, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства. Тому сума податку у розмірі 1 718., 40 грн. знято з бюджетного відшкодування без достатніх підстав.

Також за червень 2009 року зменшено суму бюджетного відшкодування по ланцюгу постачання позивач - ТОВ «ППС- СОЮЗ»- ПП «Триш»- ПП «Трикита» через те що по даним податкового органу у третьому ланцюгу постачання та послуг є ПП «Трикита»., яке податковий орган не може провірити з питань підтвердження взаємовідносин з ПП «Триш»у звязку з тім , що згідно бази даних податкового органу стан цього підприємства визначено, як відсутність за місцезнаходження. Відомості про зняття з обліку ПП «Трикита» відсутні.

Судом взято до уваги те , що дійсність господарських операції відповідачем , не оспорюється , але відповідачем не доведено належними доказами фіктивність підприємства. Операція здійснена у червні 2009 р, прямій постачальник ТОВ «ППС СОЮЗ»включив спірну суму податку у свої податкові зобовязання, другий постачальник ПП «Триш»також включив цю суму у зобовязання. Відомостей про припинення діяльності третього у ланцюгу постачання підприємства відсутні.,. також судом було досліджено, що господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість є дійсною, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства. Тому сума податку у розмірі 483, 79 грн. знято з бюджетного відшкодування без необхідних підстав.

За липень 2009 р., відповідач відмовляє у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість позивачу через те, що за ланцюгом постачання : позивач ПП «Миколаївбудкомплект»- ПП «Триш»- ПП «Трикита» , останній не знаходиться за місцезнаходження., при цьому прями постачальники товару відповідно до акту перевірки включили фактично сплачену суму податку до своїх податкових зобовязань.

Крім того, господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість є дійсною, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства, факт незнаходження за юридичної адресою не є доказом фіктивності підприємства. По ланцюгу постачання : позивач - ТОВ «Аурум-Океан»- ТОВ «Оріс»- ТОВ «Конкорд ЛТД»- ТОВ «Агробудекспорт ЛТД» відмовлено у відшкодуванні зайве сплаченого податку на суму 27 110,01 грн через те, що останнє підприємство - ТОВ «Агробудекспорт ЛТД» у жовтні 2009 року визнане банкротом та відповідно до бази даних податкового органу має стан припинено з жовтня 2009 року.

Судом взято до уваги те, що господарські операції між контрагентами здійснено у липні 2009 року, на той момент, коли підприємство ТОВ «Агробудекспорт ЛТД» працювало, тобто з викладеного не вбачається причино наслідкового звязку між підставою зазначеною в акті перевірки для виключення суми бюджетного відшкодування та впливом на господарські операції у липні 2009 року повязані з діяльністю позивача.

Крім того, господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість є дійсною, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства, факт порушення справи про банкрутство через два місяці від здійснення господарської операції не є доказом фіктивності підприємства.

Також за липень 2009 року, відповідач відмовляє у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість на суму 9 166,66 грн. позивачу через те, що за ланцюгом постачання : позивач ТОВ «Морської стандарт», останній не знаходиться за місцезнаходження., при цьому відповідач не вказує на те що це підприємство знято з обліку, на тощо воно не здійснює податкову звітність немає вказівки на те, що це підприємство не сплачувала податок на додану вартість. Таким чином у наявність є тільки висновок про те що підприємство не перевірене належним чином. Суд вважає, що така підстава, як неможливість перевірки не є достатньою для відмови у відшкодуванні податку на додану вартість у іншого контрагента, у котрого усі документи є в наявності, якій сплатив цей податок відповідно до діючого законодавства та у якого виникло законне право на відшкодування зайве сплаченого податку.

Крім того, господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість є дійсною, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства, факт незнаходження за юридичної адресою не є доказом фіктивності підприємства.

Відповідно до акту перевірки, ревізорами за серпень 2009 року, виключено з сум бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість 61 770, 00 грн. на підставі того, що у результаті перевірки підприємств по ланцюгу постачання, позивач - ТОВ «Миколаїв - Корабел»- ТОВ «Мері - Мо», підприємство ТОВ «Мері - Мо»не знаходиться за своїм місцем знаходження.

Судом взято до уваги, що дійсність господарських операції не оспорюється відповідачем та не доведено доказами фіктивність підприємств. також судом було досліджено, що господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість є дійсною, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства. Підставою зняття зазначених сум з відшкодування є неможливість підтвердження сум ПДВ, фіктивність підприємства не встановлена належними та допустимими доказами. Тому даний факт не може бути підставою для висновку про завищення суми бюджетного відшкодування позивача.

Судом встановлено що позивач не може відповідати за дії третіх осіб, сама несплата податку контрагентом постачальника податку не впливає на формування податкового кредиту позивачем та не впливає на суму бюджетного відшкодування. Господарська операція за якою сплачено податок на додану вартість підтверджена первинними документами, податкова накладна оформлена відповідно до вимог законодавства, тобто господарська операція відбулась. Факт про фіктивність підприємства не підтверджений відповідачем ні під час перевірки, ні у судовому засіданні належними та допустимими доказами, відповідно до вимог статті 71 КАС України.

Суд вважає таки висновки акту перевірки № 41/36/14307653 від 15.01.2010 року, необґрунтованими, та такими, що ґрунтуються на припущеннях, а винесене на їх підставі податкове повідомлення - рішення № 00000636/0 від 19.01.2010 року необґрунтованим, протиправним, та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

В акті перевірки та спірному рішенні відповідач посилається на порушення позивачем пунктів 1.8, ст.1, п.п. 7.2.1 п.7.2, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1 п.7.7 статті Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 року.

Пунктами 1.7, 1.8 статті 1 Закону України № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»встановлено що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, а бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статі 7 Закону № 168/97- ВР закріплено вимоги щодо процедури заповнення податкової накладної, яку платник податків зобовязаний надавати покупцю.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97- ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно припису підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97- ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97- В датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори.

З аналізу вищенаведених положень Закону № 168/97 вбачається, що законодавець чітко визначає зв'язок права на отримання податкового кредиту та отримання відшкодування з бюджету з взаємовідносинами між підприємством платником , яке має право на отримання відшкодування податку на додану вартість з бюджету та його першим контрагентом постачальником. Право на отримання податку з бюджету не ставиться в залежність від взаєморозрахунків з контрагентами постачальниками та другим, третім та іншими ланцюгами фактично до виробника та відповідно не залежить від проведення зустрічних перевірок податковими інспекціями.

Пункт 1.3 статті 1 Закону № 168/97 Платника податку визначає як особу, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 Закону № 168/97 платники податку, визначені у підпунктах а, в, г, д пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем ( у тому числі внаслідок ухилення від оплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та на суму бюджетного відшкодування.

Відповідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач по справі виконав обовязкові умови для виникнення права платника податку на бюджетне відшкодування:

податковий кредит був сформований на підставі належним чином оформлених податкових накладних за фактично придбаний товар з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності;

відповідач у Акті перевірки підтвердив, що позивач сплатив на користь постачальників товарів суми ПДВ, які були заявлені ним в подальшому до відшкодування;

позивач відповідно до закону мав належним чином оформлені декларації з ПДВ та заяву про повернення сум бюджетного відшкодування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Закон № 168/97 не ставить виникнення права платника податків на бюджетне відшкодування в залежність від перерахування до бюджету ПДВ його контрагентами. В даному випадку Покупець (позивач по справі) не може нести відповідальність за несплату податків іншими продавцями, враховуючи, що між ними взагалі відсутні будь-які цивільне правові відносини.

Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7. статті 7 Закону № 168/97 суми податку, що підлягають сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобовязань що виникли у звязку з будь якою поставкою товарів протягом звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

В свою чергу підпункт 7.7.2 пункту 7.7. статті 7 Закону № 168/97 передбачає якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: - бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій утримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

С урахуванням наведених норм Закону № 168/97 судом встановлено, що розрахунки між ВАТ «ОСОБА_1 Океан» та першими прямими постачальниками - контрагентами ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія», ТОВ «ППС Союз», ТОВ «Аурум- Океан», ПП «Миколаївбудкомплект», ТОВ «Морський стандарт», ТОВ «Миколаїв Корабел». здійснювались, що підтверджується документальними доказами та не заперечується відповідачем.

Таким чином, виникнення права платника податку на отримання бюджетного відшкодування є наслідком фактичного проведення господарських операції, які є обєктами оподаткування, за наявності первинних документів бухгалтерського та податкового обліку ( по розрахункам між позивачем - ВАТ «ОСОБА_1 Океан»та першими прямими постачальниками контрагентами ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія», ТОВ «ППС Союз», ТОВ «Аурум- Океан», ПП «Миколаївбудкомплект», ТОВ «Морський стандарт», ТОВ «Миколаїв Корабел».

Таким чином, судом у судовому засіданні встановлено, що по кожному періоду, в яком здійснювались розрахунки між першими прямими постачальниками контрагентами ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія», ТОВ «ППС Союз», ТОВ «Аурум- Океан», ПП «Миколаївбудкомплект», ТОВ «Морський стандарт», ТОВ «Миколаїв Корабел». та позивачем у останнього виникало право на податковий кредит за червень, липень, серпень 2009 року. По кожному з зазначених періодів по яких у позивача виникало право на бюджетне відшкодування за червень, липень, серпень 2009 р. була проведена невїздна документальна перевірка ВАТ «ОСОБА_1 Океан»з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ.

При проведенні вище визначеної перевірки повною мірою досліджувались первинні документи по взаєморозрахункам ВАТ «ОСОБА_1 Океан» та першими прямими постачальниками контрагентами ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія», ТОВ «ППС Союз», ТОВ «Аурум- Океан», ПП «Миколаївбудкомплект», ТОВ «Морський стандарт», ТОВ «Миколаїв Корабел».: податкові накладні, товарно транспортні накладні, рахунки, договори, платіжні доручення та перерахування грошових коштів. Жодного порушення чинного законодавства з цього приводу контролюючим органом виявлено не було.

Крім того, угоди між ВАТ «ОСОБА_1 Океан»та першими прямими постачальниками контрагентами ПП «Ніка-Судоремонстрой-Індустрія», ТОВ «ППС Союз», ТОВ «Аурум- Океан», ПП «Миколаївбудкомплект», ТОВ «Морський стандарт», ТОВ «Миколаїв Корабел». , свідоцтва про державну реєстрацію та первинні документи визнані у судовому порядку не були, на момент проведення розрахунків постачальників ліквідовано не було, свідоцтва платника ПДВ скасовані не були та не було прийнято судових рішень стосовно скасування державної реєстрації або припинення прямих постачальників. Факти виконання угод між ВАТ «ОСОБА_1 Океан»та прямими постачальниками СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві не оспорюються.

Закон України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 р. № 1251 ХП для платників податків не передбачає обовязку ( стаття 9) та не надає права ( стаття 10) вимагати від інших платників податків будь які відомості щодо здійснення господарської діяльності ( у тому числі відносно реєстрації в якості платника податків, ведення реєстрів податкового та бухгалтерського обліку та інше). Також ЗУ № № 168/97 не передбачає обовязку або права одного платника податків контролювати показники податкової звітності по ПДВ іншого платника, тим більше щодо субєктів господарської діяльності ( по другому третьому і т.д. ланцюгам постачання). З якими зокрема ВАТ «ОСОБА_1 Океан»взагалі не мало будь - яких господарських правовідносин.

Як вбачається з Акту перевірки, підставою для зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є те, що у ланцюгах постачання встановлено взаємовідносини з субєктами господарської діяльності, які порушили свої податкові зобовязання, тому підприємство позивач діяло без належної обачливості та обережності. Діяльність позивача спрямована на здійснення операції , повязаних з отриманням податкової вигоди, з певними контрагентами, які не виконують своїх податкових зобовязань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників, а останні або мали ознаки фіктивного підприємництва, або ті які за юридичною адресою не знаходяться, не звітували про свою діяльність або подавали податкові декларації про відсутність такої.

З урахуванням норм Законів які наведені вище для позивача не передбачено обовязку та права вимагати від інших учасників господарської діяльності будь-які відомості щодо їх господарської діяльності.

З цього приводу суд зазначає наступне. Порушення субєктами підприємницької діяльності контрагентами порядку здійснення господарської діяльності не можуть впливати на результати діяльності позивача.

Відповідно до пункту 11 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від 04.12. 1990 р. № 509 ХП органи державної податкової служби у випадках , у межах компетенції та у порядку , встановленому законами України мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законодавством. Спеціальним законом з питань оподаткування, який зокрема установлює порядок погашень зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів є Закон № 2181. Зокрема статті 3, 4, 16, 10, 17 надають право контролюючому органу визначати суму податкового зобовязання, нараховувати пені та застосовувати штрафи, застосовувати податкову заставу на активи платника податків, що має податковий борг, та продаж активів , які перебувають у податкової заставі, звертати стягнення на активи платника податків в рахунок його податкового боргу в судовому порядку.

Під час судового засідання, з урахуванням пояснень представника відповідача, судом встановлено, що відповідач по справі, інші податкові інспекції, по субєктам підприємницької діяльності, які ухилялись від сплати платежів до бюджету не прийняли усіх передбачених вимогами чинного законодавства заходів щодо забезпечення стягнення та надходження до бюджету сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, які з вини цих субєктів підприємницької діяльності до теперішнього часу не сплачені.

Крім того спірне податкове повідомлення рішення, ґрунтується на висновках в акті невиїзної документальної перевірки посадовими особами СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві, згідно якого зазначено про наявність у контрагентів ознак фіктивності або наміру щодо ухилення від сплати податків.

Разом з тим, слід зазначити, встановлення таких фактів можливе лише у процесуальний спосіб прямо передбачений законом, зокрема при розслідуванні злочинів, передбачених ст.ст. 191, 205, 212 Кримінального кодексу України. Ці обставини мають бути документально підтверджені належними і допустимими доказами.

В тім в акті невиїзної документальної перевірки, в податковому повідомленні рішенні чи в поясненнях та запереченнях відповідача не йдеться мова про постанови про порушення кримінальних справ за ознаками ст.ст. 191, 205, 212 Кримінального кодексу України, а ні про вироки суду з таких справ які набрали законної сили, тобто дані твердження не підтверджено доказами з боку відповідача. Тобто фактично приймаючи податкове повідомлення рішення посадові особи СДПІ керувались припущеннями.

У разі порушення окремими постачальниками Конституції України та законів України орган податкової служби має в межах компетенції вирішити питання про притягнення до відповідальності винної особи, тобто саме того субєкта підприємницької діяльності. Який допустив порушення, а не позивач.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від 04.12.1990 року № 509 ХП органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно - правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

Зазначене свідчить, про те, що зафіксоване СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві в акті документальної перевірки № 41/36/14307653 від 15.01.2010 року порушення положень п. 1.8 статті 1, п.п. 7.7.1., п.п.7.7.2, п.п..7.10, п.7.7. статті 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97 ВР «Про податок на додану вартість» не відповідає дійсним обставинам, а прийняте СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві податкове повідомлення - рішення № 00000636/0 від 19.01.2010 року підлягає визнанню протиправним і скасуванню, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 19.01.2010 року № 00000636/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість відкритому акціонерному товариству "ОСОБА_1 ярд Океан" на суму 101 557 гривень 64 копійки.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3 гривень 40 копійок.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.А. Устинов

Постанова оформлена

у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України

та підписана суддею 24.12.2010 року.

Суддя І.А. Устинов