Справа № 2а-1870/7607/11
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2011-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2011 р. Справа № 2a-1870/7607/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Високос Я.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №2a-1870/7607/11

за позовом Комунального підприємства "Архітектура. Будівництво. Контроль" Сумської міської ради

до Головного контролера - ревізора Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_3,

Заступника начальника відділу Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_2,

Заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області ОСОБА_5,

Контрольно-ревізійного управління в Сумській області,

третя особа - головний контролер - ревізор Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_6,

про визнання дій незаконними ,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Архітектура. Будівництво. Контроль" Сумської міської ради (далі по тексту позивач, КП «А.Б.К.») звернулось до суду з позовом до Головного контролера - ревізора Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_3 (далі по тексту 1-й відповідач), Заступника начальника відділу Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_2 (далі по тексту 2-й відповідач), Заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області ОСОБА_5 (далі по тексту 3-й відповідач), Контрольно-ревізійного управління в Сумській області (далі по тексту 4-й відповідач), третя особа - головний контролер - ревізор Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_6, в якому просить суд:

- визнати незаконним дії відповідачів в частині звинувачення позивача в порушенні чинного законодавства при здійсненні господарської діяльності, викладені в акті ревізії №06-08-08/70 від 29.08.2011 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно листа №18-06-14-14/4249 від 29.06.2011 р. та направлень №744, №721, №776 та №748 відповідачі та третя особа провели планову ревізію фінансово - господарської діяльності позивача за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р., за результатами якої 29.08.2011 р. складено акт ревізії №06-08-08/70, згідно якого відповідачі приходять до висновку про наявність порушень чинного законодавства Украї ни з боку адміністрації підприємства, які потягнули за собою завдання збитків під приємству та державі, та вимагають усунення виявлених порушень тощо.

Позивач вважає дії відповідачів незаконними з наступних підстав.

В акті ревізії відповідачі стверджують, що фінансові плани підприємства на 2009, 2010 роки та перше півріччя 2011 року складені з порушенням п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №95-р від 13.04.2005 р. Однак, позивач з зазначеним не погоджується, оскільки зазначене Розпорядження стосується підприємств, заснованих на загальнодержавній власності або підприємств, частка яких у статутному капіталі становить не менше 50%, про що прямо зазначено у статті 1 Розпорядження, а саме: «Центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським держадміністраціям, до сфери управління яких належать державні підприємства та які здійснюють повноваження з управління корпоративними правами держави у акціонерних, холдингових компаніях, інших суб'єктах господарювання, у статутному фонді яких більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, та їх дочірніх підприємствах, забезпечити до 20 квітня ц. р. складення фінансових планів на 2005 рік за формою згідно з додатком, погодження їх з Мінфіном та затвердження у строки, встановлені законодавством».

Крім того, з огляду на пряму вказівку у Розпорядженні про необхідність складання фінансових планів на 2005 рік, відсутність прямої вказівки на те, що зазначене Розпорядження Кабінету Міністрів України діє у часі та у наступні роки, твердження відповідачів про порушення позивачем є незаконне та є прикладом умисного невірного застосування норми матеріального права у часі та по колу осіб.

Крім того, позивач є комунальним підприємством, його органом управління є орган місцевого самоврядування, згідно до пункту 4.6. Статуту до виключної компетенції засновника відноситься визначення основних напрямків діяльності підприємства, а відповідно, до виключної компетенції засновника відноситься встановлення та доведення Підприємству планів господарської діяльності або встановлення форми і змісту планів.

В акті ревізії відповідачі стверджують, що згідно наказу №49-1 від 01.10.2010 року «Про забезпечення оплати за проживання в готелі» Філії ПАТ «Сумихімпром» «Готельний комплекс Хімік», було сплачено 560,00 грн. за проживання заслуженого працівника культури ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які прибули до м. Сум для участі в містобудівній раді. Відповідачі вважають, що зазначені кошти були сплачені в результаті порушення з боку позивача абзацу 3 п. 1.6. Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року за № 59, порушення п. 3 ст. 8, п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.15., 2.16. Положення 88.

Однак, позивач з вищевикладеним не погоджується, оскільки платіж було здійснено згідно до п. 1.6., 1.4., 4.6. Статуту. Кошти сплачені за рахунок прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства. Містобудівна рада проводилась Засновником Підприємства - Сумською міською радою. Вищезазначена Інструкція застосовується для обліку витрат в тому випадку, коли у відрядження направляються працівники підприємства, що слідує із змісту статті 1 Інструкції, в якій зазначено що службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Зазначені вище особи, за проживання яких у готелі сплачені кошти, не перебували у трудових відносинах з позивачем, а чи перебувають вони взагалі у трудових відносинах з іншою особою, відповідачам взагалі нічого не було відомо, тому застосування зазначеної Інструкції є прикладом умисного невірного застосування норми матеріального права з метою штучного винайдення порушення закону там, де його в дійсності немає.

Крім того, в акті ревізії відповідачі стверджують, що при форму ванні цін на окремі види проектних робіт з окремими замовниками позивач незаконно застосував понижувальні коефіцієнти, в результаті чого підприємству завдано збитки на суму 9433,75 грн. Однак, відповідачам під час проведення ревізії було відомо, що ціни на послуги позивача є вільними та не є регульованими з боку держави та органу місцевого самоврядування, позивач діє в умовах жорсткої конкуренції з юридичними особами приватного права та фізичними особами - підприємцями, які часто перебувають на спрощеній системі оподаткува ння, а тому мають менші витрати. Відповідні СНиПи та ДБН, Збірники тощо не є нормативно - правовими документами, а є технічними документами, носять рекомендаційний характер для учасників господарського (цивільного) договору при формуванні ціни, їх дотримання тягне за собою віднесення/невіднесення того чи іншого рядка договірної ціни (калькуляції) до складу валових витрат підприє мства, а тому звинувачення у завданні збитків підприємству із зазначених підстав є повністю незаконне.

При цьому, вищезазначене відповідачами порушення не може взагалі розглядатись в розумінні збитків, визначення яких наведено в статті 22 Цивільного кодексу України. Якщо навіть і було якесь пору шення при формуванні цін на окремі види робіт (послуг), то це питання трудової дисципліни - неналежного виконання посадових обов'язків певними посадовими особами, що виходить за межі законних повноважень відповідачів. З іншої сторони, в частині порушень державної дисципліни цін питання регулюються Законом України «Про ціни і ціноутворення» і виявлення порушень в цій сфері відноситься до компетенції іншого органу державної виконавчої влади.

З наведеного є очевидним, що описані дії відповідачів є спробою незаконно го втручання в господарську діяльність підприємства.

В акті ревізії відповідачі стверджують, що при виплаті пониженої заробітної плати в жовтні 2009 року на підставі не оскарженого праці вниками підприємства наказу, працівникам завдано збитків. Однак, таке тверджен ня відповідачів позивач вважає незаконним, оскільки виходить за межі їх службових повноважень. З однієї сторони, виключно самі працівники повинні визначатись, чи завдано їм збитків, чи проти вони випла ти пониженої заробітної плати, а з іншої сторони, зазначені питання відносяться до компетенції іншого органу державної виконавчої влади - інспекції праці Сумської обласної державної адміністрації .

В акті ревізії відповідачі також стверджують, що при виданні наказу 02.07.2010 року № 33 про виплату премії 22 працівникам підприємства, премія була виплачена і директору ОСОБА_9, чим завдано підприємству зби тків на суму 1764,98 грн. Відповідачі вважають, що лише на підставі п. 3.3. Контракту Засновника з директором та незважаючи на відсутність віднесення вирі шення цього питання до виключної компетенції Засновника, директор не мав права самостійно виплачувати сам собі премію. Як видно з наведеного, такий ви сновок відповідачі роблять виходячи лише з одних формальних ознак. При цьому, питання про наявність або відсутність у директора підприємства підстав для ви плати премії, взагалі залишено відповідачами поза увагою. Не можуть кваліфіку ватись дії посадової особи як незаконні з одних лише формальних міркувань, а тим більше, робитись висновки про завдання збитків. В самому Акті ревізії відповідачі зазначають, що премія виплачена за успішне виконання фінансового плану за І пів річчя 2010 року і підстави виплати премії залишились не спростованими. З наведеного є очевидним, що звинувачення у завданні збитків підприємству випла тою премії керівнику на підставі лише його наказу та без відповідного рішення Засновника, є безпідставними, а тому дії відповідачів в цій частині повністю незаконні.

В акті ревізії відповідачі стверджують, що при нараху ванні заробітної плати працівникам під час перебування у відпустці, позивачем безпідставно не виключені дні, коли працівники не працювали (перебували у від пустці без збереження заробітної плати), сумарний заробіток поділено на 355 днів, тоді як на думку відповідачів, потрібно було ділити на 353 і 341 день відповідно.

Така позиція відповідачів є незаконною, оскільки саме такий порядок нарахування не передбачений (не деталізований) чинним законодавством, а від повідні Роз'яснення по даному питанню в межах своїх законних повноважень надало Міністерство праці та соціальної політики України № 3144/0/10-08/13 від 28.07.2008 року та № 472/13/84-09 від 07.08.2009 року. Як слідує з акту ревізії, від повідачі по своєму трактують застосування статті 26 Закону України «Про відпу стки», на що не мають законних повноважень.

Тобто, дії відповідачів по звинуваченню пози вача у завданні збитків працівникам підприємства при нарахуванні заробітної пла ти під час перебування їх у щорічній відпустці є незаконними.

В акті ревізії відповідачі стверджують, що в результаті не включення в акт виконаних робіт форми КБ-2в за січень 2010 року, який надано генпідрядником (КП «А.Б.К.) замовнику (КП «Центр реклами та естетики міського середовища»), роботи автогідропідіймача, підприємству завдано збитків в сумі 1342,00 грн. Однак, інформація, що міститься на сторінці 21 Акту ревізії, повністю спростовує цей висновок відповідачів. Так, від замовника підприємство отримало кошти в сумі 15600,00 грн., а безпосередньо субпідряднику ФОП ОСОБА_10 сплатило 13248,00 грн. Отже, в розпорядженні підприємства (його прибутком) стали кошти в сумі 2352,00 грн. і твердження відповідачів про завдання ніби - то збитків підприємства не підтверджується фактичними обставинами, а тому є повністю незаконними.

В акті ревізії відповідачі стверджують, що при роз поділенні витрат на електроенергію між позивачем та власником приміщення (Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради») невірно, на їх думку, була включена у літній період робота електрообігрівача, чим завдано під приємству збитків в сумі 72,56 грн. Таке твердження позивач вважає необґрунтованим, оскільки за відсутності чіткого законодавчого регулювання при роз поділенні витрат за спожиту електроенергію керувався принципами справедли вості та доцільності, застосування максимально простої форми. При розподіленні витрат між сторонами вважається, що електроприлади працюють цілодобово. Та кий принцип не суперечить жодному закону, а відтак, виходячи з принципу свободи договору, є законним. У свою чергу відповідачі, як посадові особи спеці ального органу виконавчої влади, повинні свої висновки робити лише на підставі закону, а не на підставі своїх власних уявлень, а тому твердження їх в цій частині про завдання збитків підприємству в сумі 72,56 грн. є спробою незаконного втручання в поточну господарську діяльність позивача (незаконне привласнення повноважень керівника позивача та Управління архітектури і містобудування Сумської міської ради).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що діяли в межах наданих їм повноважень та згідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання Плану контрольно-ревізійної роботи Головного контрольно-ревізійного управління України на ІІІ квартал 2011 року, та на підставі направлень №744 від 27.07.2011 р., №721 від 11.07.2011 р., №776 від 11.08.2011 р. та №748 від 29.07.2011 р. з 11.07.2011 р. по 19.08.2011 р. КРУ в Сумській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Архітектура. Будівництво. Контроль" Сумської міської ради за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р.

За підсумками ревізії складно акт №06-08-08/70 від 29.08.2011 р. (а.с.38-68, 110-113, 114-115).

На підставі акту ревізії 04.10.2011 р. КРУ в Сумській області за №18-06-14-14/6420 складено вимоги до Комунального підприємства "Архітектура. Будівництво. Контроль" Сумської міської ради про усунення порушень, виявлених в ході ревізії (а.с.118-121).

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що позивачем не надано доказів порушення його прав.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору є оскарження незаконних дій відповідачів в частині звинувачення позивача в порушенні чинного законодавства при здійсненні господарської діяльності, викладені в акті ревізії №06-08-08/70 від 29.08.2011 р.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Чинним законодавством України визначено порядок організації та проведення ревізій органами державної контрольно-ревізійної служби.

Згідно до абзацу 1 статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно ч.1, 3 ст.11 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державної контрольно-ревізійної служби і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.

Також, Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» передбачено, що проведення планових виїзних ревізій здійснюється органами державної контрольно-ревізійної служби одночасно з іншими органами

виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів , визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на проведення планової виїзної ревізії підконтрольних установ надається лише у тому разі, коли їм не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної ревізії надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Судом встановлено, що позивача листом №18-06-14-14/4249 від 29.06.2011 р. своєчасно попереджено про проведення планової ревізії (а.с. 109).

Згідно ст.13 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку. Скарги на дії службових осіб в районах, містах, районах у містах та службових осіб контрольно-ревізійних управлінь розглядаються і вирішуються начальниками цих управлінь. Скарги на дії службових осіб Головного контрольно-ревізійного управління України та начальників контрольно-ревізійних управлінь Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя розглядаються та вирішуються начальником Головного контрольно-ревізійного управління України.

Скарги розглядаються і рішення за ними приймаються керівниками відповідних органів державної контрольно-ревізійної служби не пізніш як у місячний строк з моменту їх надходження. У разі незгоди юридичних і фізичних осіб з цими рішеннями вони

можуть бути оскаржені у судовому порядку.

Зазначених скарг на дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби до КРУ в Сумській області позивачем не було подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт владних повноважень.

Згідно п.8 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач по адміністративній справі це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів, які саме права, обовязки або законні інтереси було порушені зазначеними діями відповідача.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, позивачем не зазначено та не доведено, яким чином оскаржувані рішення та дії відповідачів зачіпають чи порушують його особисті права та інтереси , а тому, суд, приходить до висновку, що зазначені дії та рішення не впливають та не порушують прав та інтересів позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо визнання незаконними дій відповідачів в частині звинувачення позивача в порушенні чинного законодавства при здійсненні господарської діяльності, викладені в акті ревізії №06-08-08/70 від 29.08.2011 р., є безпідставними, а тому суд вважає дії відповідача правомірними, та такими, що вчинені в межах своїх повноважень та у спосіб, визначених чинним законодавством.

Керуючись ст. ст. 86, 94,98,158-163,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Архітектура. Будівництво. Контроль" Сумської міської ради до Головного контролера - ревізора Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_3, Заступника начальника відділу Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_2, Заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області ОСОБА_5, Контрольно-ревізійного управління в Сумській області, третя особа - головний контролер - ревізор Контрольно-ревізійного управління в Сумській області ОСОБА_6, визнання дій незаконними відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук

Повний текст постанови виготовлено 20.12.2011 року.