Справа № 810/2410/15
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року 810/2410/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКОМ ТРАНС» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКОМ ТРАНС» (далі Товариство або позивач) із позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі Митниця або відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27.05.2015 №125110011/2015/010062/1.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що під час митного оформлення товару, який ввозився на територію України, Товариство визначило його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту) та заявило цей показник у декларації митної вартості до якої додало документи, що її підтверджують, згідно з переліком встановленим положеннями Митного кодексу України. Позивач вважає, що Митниця безпідставно не погодилася із заявленою декларантом митною вартістю товару і незаконно прийняла рішення про коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (резервного). При цьому позивач звернув увагу на відсутність підстав для витребування у Товариства додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Представник позивача позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. На обґрунтування заперечення проти позову зазначив, що дії Митниці є правомірними, оскільки відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб'єктів підприємницької діяльності. Відповідач вважає, що вимога Митниці про надання додаткових документів для підтвердження заявленого рівня митної вартості ґрунтується на законних підставах, з огляду на те, що декларантом не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, та на те, що дані документи містять певні розбіжності. Зазначив, що надані Товариством документи виявились недостатніми для визнання заявленої митної вартості товару за основним методом, а тому, Митницею законно та обґрунтовано прийняте рішення про коригування митної вартості товару. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

03.09.2015 Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

03.04.2015 між Товариством (Покупець) та компанією «Сибул Інтернешил ГМБХ» - Австрія (Продавець), відправником товару є ЗАТ «Сибул Транс» (Росія), укладено контракт № ВО10-15-326 (далі - контракт), за умовами якого Продавець взяв на себе зобовязання поставити покупцеві ефір метил-трет-бутиловий (МТБЕ) марки А (Том 1, а.с.26-30).

Згідно розділу IV контракту «Ціна» - загальна попередня вартість товару становить 3255000 USD (750 USD за МТ). Фактична вартість товару визначається сторонами не пізніше 5 робочих днів з початку місяця слідуючого за місяцем відвантаження й визначається в доповненнях до даного договору.

Окрім того, згідно розділом Х «Умови оплати» покупець зобовязаний оплатити товар на умовах 100% передплати у відповідності з проформа-інвойсом виставленим продавцем.

Поставка товару здійснюється на умовах СРТ Суземка, вантажовідправник ЗАО «Сибул Транс» (розділ VІ договору).

03.04.2015 між сторонами було підписано додаткові зміни до контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015, згідно яких змінено розділ Х «Умови оплати», а саме: 100 % оплата за товар здійснюється після поставки товару на підставі рахунку про оплату (Том 1, а.с.31).

Крім цього, як стверджує позивач, 15.05.2015 року між Товариством та компанією «Сибул Інтернешил ГМБХ» - (Австрія) підписано додаткову угоду до контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015, згідно якого сторони зафіксували остаточну ціну договору у розмірі 769,14 USD за одну метричну тону (Том 1, а.с.32-34).

Судом встановлено, що на підставі зазначеного вище контракту Товариство імпортувало товар ефір метил-трет-бутиловий (МТБЕ) марки А вагою 122380 кг.

З метою отримання товару на підставі контракту та його митного оформлення, 22.05.2015 Товариство до Митниці подало митну декларацію (далі - МД) №125111011/2015/006756, в якій задекларувало товар (ефір метил-трет-бутиловий (МТБЕ) марки А) та заявило його вартість у загальній сумі 94127,35 USD (0,769 вк/кг х 122380 кг), що в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення (курс USD 20,72246) становить 1950550,3116 грн. (Том 1, а.с.90-91).

На підтвердження митної вартості товару, разом із зазначеною вище МД до Митниці Товариство надало пакет документів, що перелічені у графі 44 МД, а саме: висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №103 від 18.08.2015, картка обліку особи, яка здійснює операції з товаром № 125/2014/0000440 від 29.04.2015; накладна УМВС №АЦ530091 від 29.04.2015; рахунок-фактури (інвойс) №10005018 від 07.05.2015; рахунок-фактури (інвойс) №1823 від 29.04.2015; зовнішньоекономічний договір (контракт) №ВО10-15-326 від 03.04.2015, доповнення до контракту від 03.04.2015; інформація про позитивні результати здійснення екологічного контролю товару №2719 від 29.04.2015; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2719 від 29.04.2015; декларація про походження товару №10005018 від 07.05.2015; паспорти якості №2805/4 та №2805/5 від 28.04.2015; акт про взяття проб від 29.04.2015 та копія митної декларації країни відправлення №10503030/29415/0005153 від 29.04.2015.

Так, митницею було проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією та повідомлено позивача, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (Том 1, а.с.15).

Дані пропозиції зазначені у письмовому вигляді на зворотному боці декларації митної вартості та доведені до декларанта 22.05.2015, що підтверджується підписом особи, уповноваженої позивачем на декларування. Також, декларантом зазначено про проведення консультацій із митним органом.

За результати розгляду пропозицій митного органу декларантом, було додатково надано відповідачеві: копії біржових котирувань; зазначено, що рахунок про сплату третім особам наявний у пакеті документів №1823 від 29.04.2015; вказано, що виписки з бухгалтерії відсутні, оскільки митне оформлення не завершено. Також повідомлено, що інших документів надати змоги не має. Водночас, декларантом заявлено прохання винести рішення на підставі наданих документів без дотримання 10-денного строку.

Після отримання додаткових документів Київською міжрегіональною митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.05.2015 №125110011/2015/010062/1, згідно якого, відповідачем на підставі наявних відомостей та із застосуванням другорядного методу митної вартості - резервного, визначено митну вартість товару в розмірі 102799,20 USD за 122380 кг(вартість за одиницю-0,84 USD)(Том1,а.с.12-13).

Підстави визначення митної вартості за другорядним методом зазначені у графі 33 вищезгаданого рішення, а саме: метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості не містяться всі відомості щодо підтверджених числових значень складових митної вартості товарів, декларант відмовився від подання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у звязку з невиконанням вимог статті 58 МКУ. Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та подібних товарів не застосовуються у звязку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам ст. 59-60 МКУ; методи згідно з статтями 62 та 63 МКУ не застосовуються у звязку з відсутністю інформації щодо ціни складових для визначення за даними методами; метод №6 - згідно митної декларації № 110010000/2015/1544 від 02.03.2015. Проведено консультацію між митним органом та декларантом відповідно до вимог ст. 57 МКУ. Перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МКУ, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом: каталоги, специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації.

Митниця також оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110011/2015/00088, у якій Товариству повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів та розяснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, а саме, подання нової МД з урахуванням вищевказаного рішення про коригування митної вартості (Том 1, а.с.14).

Судом встановлено, що згідно оскаржуваного рішення митна вартість товарів визначалася відповідачем за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаних митним органом вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем подано до відповідача нову митну декларацію, у якій вказано митну вартість товару на рівні, визначеному митним органом.

В той же час, позивач вважає прийняте рішення про визначення митної вартості таким, що суперечать вимогам чинного законодавства, а тому оскаржив його, звернувшись із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та пята статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу положень частини пятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України випливає, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 (справа №21-498а15), згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України, данні висновки мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Як то випливає з наявних матеріалів, витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач послався на ту обставину, що наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованого товару, призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, а саме: за результатами розгляду наданих документів було виявлено, що вони містили певні розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме:

- згідно частини 2 розділу IV контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015 фактична вартість товару визначається сторонами не пізніше 5 робочих днів з початку місяця слідуючого за місяцем відвантаження й визначається в доповненнях до даного договору, проте, митному органу не надано вищевказаний додаток під час митного оформлення.

- у наданих залізничних накладних №№ АЦ530091, АЦ530102 від 29.04.2015 у графі 6 зазначено контракт №FF-PT/101 від 25/02/2015 між компанією Francofield Enterprises Inc. Limited та ТОВ «Парком Транс», що є відмінним між контракту купівлі-продажу №ВО10-15-326 від 03.04.2015.

Окрім того, митна вартість товару заявлена позивачем відрізнялася від середньоконтрактної вартості, що була визначена митницею під час порівняння заявленої митної вартості товарів з наявного у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари. Відповідно до Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ наявна інформація, стосовно ціни митного оформлення товарів, які ввозив позивач, більше заявленої, зокрема, згідно митної декларації № 110010000/2015/1544 від 02.03.2015 такий товар розмитнювався за ціною 0,84000 МВ вк/кг (Том 1, а.с.131-133).

Таким чином, за наявними вищевикладеними розбіжностями у документах, які були виявлені посадовою особою митниці під час митного оформлення, у відповідача виникли підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої позивачем митної вартості товарів, а відтак і достатньо підстав витребовувати додаткові документи.

Суд звертає увагу на те, що повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, зокрема, шляхом проведення відповідних консультацій, у даному випадку такі консультації проведено 22.05.2015, що підтверджується підписом особи, уповноваженої позивачем на декларування на зворотному боці декларації митної вартості. При цьому, будь-яких зауважень з приводу проведення додаткових консультацій декларантом не наведено.

Так, суд зауважує, що за нормами митного законодавства декларант є зацікавленою особою щодо оформлення задекларованого ним товару і повинен довести правильність визначення ним митної вартості. При цьому, декларант має право, у випадках та в порядку, визначених Митним кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана (ст.52 МКУ), однак доказів звернення позивача до митного органу із таким запитом суду не надано, що свідчить про зрозумілість підстав невизнання митної вартості товарів та необхідність витребовування у позивача додаткових документів.

У ході судового розгляду справи встановлено, що підставами для коригування митної вартості товару стали наступні обставини.

Стосовно посилання митного органу на наявність розбіжностей у наданих залізничних накладних №№ АЦ530091, АЦ530102 від 29.04.2015, де у графі 6 зазначено контракт №FF-PT/101 від 25/02/2015 між компанією Francofield Enterprises Inc. Limited та ТОВ «Парком Транс», що є відмінним між контакту купівлі-продажу №ВО10-15-326 від 03.04.2015, суд вказує наступне.

З листа компанії «Сибул Інтернешил ГМБХ» від 29.04.2015 випливає, що у графі 6 залізничних накладних слід читати «по контакту №ВО10-15-326 від 03.04.2015 між компанією «Сибул Інтернешил ГМБХ» та ТОВ «Парком Транс» (Том 1, а.с.25).

Необхідно зазначити, що відповідачем не заперечується факт наявності даного документу, що також підтверджується наданням митним органом даного листа у додатках до своїх заперечень (Том 1, а.с.104).

Таким чином, підстави вважати, що дані розбіжність, зазначені у залізничних накладних №№ АЦ530091, АЦ530102 від 29.04.2015, які надані до митного оформлення, є технічною помилкою, та не можуть впливати на митну вартість товару.

Водночас, суд звертає увагу на інший аспект даної справи, а саме.

Так, відповідачем зауважено, що згідно частини 2 розділу IV контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015 фактична вартість товару визначається сторонами не пізніше 5 робочих днів з початку місяця слідуючого за місяцем відвантаження й визначається в доповненнях до даного договору, проте, митному органу не надано вищевказаних доповнень під час митного оформлення.

За поясненнями позивача, в рамках основного контракту між сторонами було підписано дві додаткові угоди, а саме:

1) 03.04.2015 між сторонами було підписано додаткові зміни до контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015, згідно яких змінено розділ Х «Умови оплати», а саме: 100 % оплата за товар здійснюється після поставки товару на підставі рахунку про оплату (Том 1, а.с.31).

2) 15.05.2015 між сторонами також підписано додаткову угоду до контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015, згідно якого сторони зафіксували остаточну ціну договору у розмірі 769,14 USD за одну метричну тону (Том 1, а.с.32-34).

Копії вказаних угод було надано позивачем до матеріалів справи.

Також, позивачем до справи було надано копію інвойса №АТ НОМЕР_1 від 30.04.2015 (Том 1, а.с.16) із зазначенням остаточної ціни товару у розмірі 769,14 USD за одну метричну тону.

У письмових поясненнях представник митного органу зазначив, що вказані документи (додаткова угода від 15.05.2015 та інвойс №АТ НОМЕР_1 від 30.04.2015) взагалі не було надано позивачем під час здійснення митного оформлення товару та винесення оскаржуваного рішення.

Окрім того, відповідачем зауважено, що наданий позивачем документ №АТ НОМЕР_1 від 30.04.2015 має назву «Credit Memo», що не перекладається як інвойс та має посилання на інший інвойс №АТ1, який не прослідковується у жодному товаросупровідному документі, оскільки до митного оформлення надавався інвойс №10005018 від 07.05.2015.

Також, відповідач висловив сумнів щодо достовірності додаткової угоди від 15.05.2015, з підстав невідповідності шрифтів та якості друку на перших двох аркушах у порівнянні з останнім аркушем.

Досліджуючи дані обставини, суд звертає увагу на таке.

Згідно частини другої статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У статті 691 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Виходячи з норм цивільного законодавства та законодавства, що регулює порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, ціна зовнішньоекономічного договору є обов'язковою умовою договору, а за умови відсутності ціни товару в договорі, документ в якому вона зазначена фактично.

Досліджуючи зміст укладено між позивачем та компанією «Сибул Інтернешил ГМБХ» - Австрія (Продавець) контракту №ВО10-15-326 від 03.04.2015, встановлено, що згідно розділу IV контракту «Ціна» загальна попередня вартість товару становить 3255000 USD (750 USD за МТ). Фактична вартість товару визначається сторонами не пізніше 5 робочих днів з початку місяця слідуючого за місяцем відвантаження й визначається в доповненнях до даного договору, які є невід'ємною частиною договору.

Тобто, за умовами контракту, остаточна ціна повинна бути визначена сторонами виключно шляхом укладання додаткової угоди, що є невідємною частиною основного контракту.

Як то випливає з матеріалів справи, у додатковій угоді від 15.05.2015 до контракту і визначено остаточну ціну у розмірі 769,14 USD за одну метричну тону.

Проте, у товаросупровідних документах, перелічених у графі 44 МД, такої додаткової угоди від 15.05.2015 та документу № АТ НОМЕР_1 від 30.04.2015, який має назву «Credit Memo», не зазначено, як і не вказано про їх наявність у додаткових документах наданих на вимогу митниці.

Суд зазначає, що за приписами статті 266 Митного кодексу України, саме на декларанта покладається обовязок надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.

При цьому, пунктом 2 частини 2 статті 53 Митного кодексу передбачено, що документом, який засвідчує митну вартість товару є - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності.

З огляду на вищевказані обставини, судом було запропоновано позивачеві надати додаткові пояснення з проводу вищевказаного. Проте, позивачам, а ні в позовній заяві, а ні в додаткових поясненнях від 02.09.2015 не надано пояснень з приводу неподання до митного органу угоди від 15.05.2015 та документу №АТ НОМЕР_1 від 30.04.2015, який має назву «Credit Memo». Натомість, наголошено, що остаточна ціна товару, у розмірі 769,14 USD за одну метричну тону, була визначена також інвойсом №10005018 від 07.05.2015, який надано до митного оформлення.

Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо надання митному органу під час здійснення митного оформлення товару, додаткової угоди від 15.05.2015 та документу №АТ НОМЕР_1 від 30.04.2015, якими визначено остаточну вартість поставленого товару та, які у розумінні статті 53 Митного кодексу є документами, що засвідчують митну вартість товару і підлягають обовязковому наданню під час розмитнення товарів.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що декларантом надано неповну та недостовірну інформацію щодо заявленої митної вартості, не доведено, яка ж фактично ціна підлягає сплаті за товар, а також не виконано обов'язку щодо надання додаткових документів, передбаченого статті 53 МКУ.

При цьому, декларантом позивача не повідомлено митний орган про причини неподання таких документів.

А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у Київської митниці ДФС були підстави вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що має розбіжності, що дає право відповідачеві прийняти рішення про коригування митної вартості товару.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару суд зазначає таке.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин другої та третьої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

З огляду на те, що вимога митниці щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів не виконана, митна вартість товару не могла бути визначена за ціною угоди (основний метод) згідно статті 58 Митного кодексу України.

Для застосування другорядних методів визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних товарів згідно статей 59 та 60 Митного кодексу України, необхідно мати інформацію для порівняння ціни продажу ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів в Україну. Зазначеними статями Митного кодексу України чітко визначено, що саме розуміється під ідентичними та подібними (аналогічними) товарами (частина друга статей 59, 60 Митного кодексу України), а також зазначені ознаки таких товарів, зокрема, фізичні характеристики, якість та репутація цих товарів на ринку, країна виробництва, виробник, наявність торгової марки. Оскільки інформація, яка б відповідала вищезазначеним ознакам відсутня, то скористатися другорядними методами визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних митний орган не мав можливості.

Відповідно до статті 62 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість імпортних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

Таким чином, другорядні методи визначення митної вартості на основі віднімання або додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності за вимогою декларанта за наявності інформації щодо продажу (відчуження) оцінюваних, ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів на митній території України та щодо вартість товарів, які оцінюються, надану виробником або від його імені, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду

Як то зауважено відповідачем, інформація для застосування зазначених методів у митниці відсутня, оскільки митний орган не володіє інформацією щодо продажу (відчуження) товарів на митній території України, оскільки не здійснює контролю за товарами після їх митного оформлення та випуску у вільний обіг.

Жодних доказів наявності у відповідача інформації для застосування вищевказаних методів суду не надано, як і доказів надання позивачем в ході консультацій таких відомостей.

Згідно приписів статті 63 Митного кодексу України, яка регламентує порядок використання методу визначення митної вартості на основі додавання вартості, посадова особа митного органу не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для вивчення або дозволяти одержувати доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів на основі додавання та віднімання вартості за відсутності інформації про вартість матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, обсягу прибутку, загальних витрат при продажу в Україні не видається можливим.

Окрім того, відповідачем у графі 33, оскаржуваного рішення - «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості» зазначено підстави та причини застосування саме резервного методу.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні митної вартості товарів кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Оскільки на вимогу митного органу декларантом не було надано всіх додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, ураховуючи факт проведення митним органом консультації з позивачем із пропозицією надання додаткових підтверджуючих вартість товару документів та відсутність його звернень до митного органу з проханням продовження строку для надання витребуваних документів та проведення додаткових консультацій, беручи до уваги надані до митного оформлення документи та наявну у митного органу інформацію на момент здійснення митного оформлення товарів, відділом контролю митної вартості було прийнято рішення про здійснення коригування митної вартості товару за резервним методом згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про неможливість застосування у спірних правовідносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не було надано документів, які були визначені митним органом у ході митних консультацій, а тому визнає, що відповідачем обґрунтовано, саме за наведених обставин, застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Відтак, твердження позивача про те, що митницею не було доведено факту послідовного застосування методів визначення митної вартості товару судом не приймається, оскільки митницею надано суду вичерпні і переконливі письмові пояснення щодо послідовного застосування нею методів визначення митної вартості та щодо вжиття заходів з отримання необхідної інформації та документів від позивача.

Поряд із цим суд звертає увагу на таке.

За приписами частини восьмої статті 55 Митного кодексу України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом (частина девята статті 55 Митного кодексу України).

Проте, як встановлено судом, позивач, після завершення митного оформлення товару, до митниці із заявами про перегляд рішення про коригування митної вартості товару не звертався, додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості протягом 80 днів з дня випуску товарів у вільний обіг митному органу не подавав, а наявні у справі додаткові документи надав одразу до суду у зв'язку з пред'явленням даного позову.

Щодо наявності у матеріалах справи додаткових документів, які, на думку позивача, підтверджують заявлену ним митну вартість товару, та які, як установлено судом, не було надано під час митного оформлення, то суд наголошує, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відтак, перевірка правильності заявленої митної вартості товарів та право визначати митну вартість товарів відноситься до виключної компетенції відповідача - спеціального уповноваженого органу і здійснюється ним після надання певного пакету документів, у той час, як суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Ураховуючи, що в силу приписів Митного кодексу України доведення достовірності заявленої митної вартості товарів, що імпортуються на митну територію України, є безпосереднім обовязком декларанта, зважаючи на те, що позивачем під час митного оформлення товару не надано митному органу витребуваних ним документів на підтвердження вартості господарської операції, а надані документи містять розбіжності, суд дійшов висновку, що приймаючи спірне рішення про визначення митної вартості товару, Київська митниця діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

З огляду на зазначене, вимоги позивача щодо визнання протиправними і скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, у яких обовязок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішень. Так, митний орган під час розгляду справи навів суду обставин та надав докази на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема, не надав додаткової угоди від 15.05.2015 до контракту, вніс до декларацій неточні відомості, а надані митному органу документи містили розбіжності, які унеможливлюють визначити митну вартість товару за ціною контракту.

Водночас, докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.