Справа № 826/6461/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2015 року № 826/6461/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції Київської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови від 12.03.2015у ВП №44773587 про повернення виконавчого документа стягувачеві; зобов'язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44773587 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Позов вмотивовано тим, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16.02.2015 у справі №370/3048/14ц, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. та визнано виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2014 №5486 таким, що не підлягає виконанню. Проте, в порушення п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а не про закінчення виконавчого провадження. Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Відповідач письмових пояснень по суті позову не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибув, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 18.09.2014 відкрито виконавче провадження №44773587 з примусового виконання виконавчого напису №5486 виданого 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. про звернення стягнення на земельні ділянки ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КБ «Надра».

В подальшому, постановою від 12.03.2015 виконавчий напис №5486 виданий 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріуса.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як зазначено вище, виконавче провадження №44773587 відкрито постановою від 18.09.2014 з примусового виконання виконавчого напису №5486 виданого 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. про звернення стягнення на земельні ділянки ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Як зазначено вище, постановою від 12.03.2015 виконавчий напис №5486 виданий 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. повернуто стягувачу.

Зі змісту згадуваної постанови вбачається, що постанову прийнято оскільки згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у боржника (позивача) відсутнє майно зазначене у виконавчому документі.

З огляду на викладене, оскаржувану постанову прийнято відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16.02.2015 у справі №370/3048/14ц задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. та визнано виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2014 №5486 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.06.2015 згадуване судове рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Отже, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16.02.2015 у справі №370/3048/14ц набрало законної сили 15.06.2015, тобто після прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи, що на час прийняття оскаржуваної постанови, напис нотаріуса від 23.07.2014 №5486, був чинний, постанову прийнято за наявності підстав визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, після прийняття оскарженої постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, враховуючи, що спірне виконавче провадження на час вирішення справи завершено, отже фактично позивач намагається вирішити правовідносини, що закінчились, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, що в разі пред'явлення стягувачем виконавчого напису до виконання повторно відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», рішення Макарівського районного суду Київської області від 16.02.2015 у справі №370/3048/14ц є підставою для відмови у відкритті виконавчого (поновленні) провадження.

У відповідності до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови у задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда