Справа № 826/7237/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 вересня 2015 року № 826/7237/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3
про зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23 квітня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом, з урахуванням уточнень до позовної заяви, про зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області (далі - ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області, Відділ, відповідач) зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 (далі - спірна квартира), що належить ОСОБА_3.

Справа перебувала в провадженні судді Добрівської Н.А. Справі був присвоєний № 826/7237/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 28.05.2015 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, третя особа).

У зв'язку з припиненням повноважень судді Добрівської Н.А. щодо здійснення правосуддя, на підставі Розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду м. Києва «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» від 14.07.2015 № 748, справу № 826/7237/15 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2015, справу № 826/7237/15 перерозподілено на суддю Погрібніченка І.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року справу № 826/7237/15 прийнято до провадження суддею Погрібніченком І.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що накладеними арештами на майно боржника (ОСОБА_3) та оголошеною забороною на його відчуження, зокрема, у виконавчому провадженні ВП № 39828269 арешт накладений на все майно боржника (в т.ч. і на спірну квартиру) та у виконавчому провадженні ВП № 37463552 арешт накладений безпосередньо на спірну квартиру, будучи Новим кредитором згідно Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року, згідно якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (Первісний кредитор) відступлені права вимоги, порушені її права на предмет іпотеки, як Нового іпотекодержателя, та, для відновлення її прав, свобод та інтересів відповідно Відділом мають бути вчинені дії стосовно зняття арешту з майна боржника, а саме: квартири однокімнатної загальною площею 50 кв. м. на мансардному поверсі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався. В судовому засіданні представник відповідача просив суд вирішити справу на власний розсуд.

Також, супровідними листами від 23.06.2015 № № 39828269, 37463552 на адресу суду були направлені копії матеріалів виконавчих проваджень, відповідно № 39828269 та 37463552.

Третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася. В судовому засіданні третя особа позовні вимоги позивача повністю підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) був укладений Кредитний договір № 516-002/08Р (далі - Договір № 516-002/08Р), по умовам якого Банк надає Позичальникові кредит у національній валюті на загальну суму 468 000,00 грн. для споживчих цілей. Кредит надається Позичальникові строком з « 31» жовтня 2008 року до « 31» жовтня 2028 року зі сплатою 18,99 відсотків річних (пп. пп. 1.1, 1.2 розділу 1 Договору № 516-002/08Р).

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором (Договір № 516-002/08Р), 31 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (Іпотекодержатель) був укладений Договір іпотеки № 516-002/08Р (далі - Договір № 516-002/08Р), по умовам якого Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі - основне зобов'язання, передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праву власності нерухоме майно: квартиру номер 10 (десять), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, секція Б (пп. 1.1 розділу 1 Договору № 516-002/08Р).

02 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (Новий кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року (далі - Договір № 1), по умовам якого, за цим Договором Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги за Кредитним договором до ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), надалі за текстом даного Договору - «Позичальник», в порядку і в обсязі, що визначені цим Договором, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, але не виключно, п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (пп. 1.1 розділу 1 Договору № 1). До Нового кредитора переходять всі права Первісного кредитора за Кредитним договором в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи, але не обмежуючись: право вимоги повернення отриманих кредитних коштів, право вимоги отримання нарахованих та несплачених процентів в розмірі, передбаченому Кредитним договором, інших платежів, передбачених умовами Кредитного договору (пп. 1.2 розділу 1 Договору № 1).

02 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (Первісний Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (Новий Іпотекодержатель) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 516-002/08Р від 31.10.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим за реєстровим № 6803 (далі - Договір № 1а), по умовам якого, у зв'язку з укладенням між Первісним Іпотекодержателем та Новим Іпотекодержателем « 02» червня 2014 року Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від 31.10.2008, (далі - «Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором»), відповідно до якого Первісний Іпотекодержатель відступив Новому Іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року, разом з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що становлять його невід'ємну частину, які були укладені між Первісним Іпотекодержателем та Позичальником - ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (надалі іменується - Позичальник або Іпотекодавець), Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває права вимоги Первісного Іпотекодержателя до Боржника, належні Первісному Іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року, посвідченим « 31» жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим за реєстровим номером 6803 (далі - Договір іпотеки), укладеним між Первісним Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (пп. 1.1 розділу 1 Договору № 1а). За цим Договором, до Нового Іпотекодержателя переходять всі права Первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки в повному обсязі, які існують на момент відступлення права вимоги, в тому числі але не виключно право в разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань перед Новим Іпотекодержателем в сумі, яка визначена в п. 1.3 цього Договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, зазначеного в п. 1.4 цього Договору переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця (Позичальника) у порядку, визначеному Договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» (пп. 1.2 розділу 1 Договору № 1а).

Також, 02 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Новий кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року (далі - Договір № 2), по умовам якого, за цим Договором Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги за Кредитним договором до ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), надалі за текстом даного Договору - «Боржник», в порядку і в обсязі, що визначені цим Договором, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, але не виключно, п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (пп. 1.1 розділу 1 Договору № 2). До Нового кредитора переходять всі права Первісного кредитора за Кредитним договором в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи, але не обмежуючись: право вимоги повернення отриманих кредитних коштів, право вимоги отримання нарахованих та несплачених процентів в розмірі, передбаченому Кредитним договором, інші платежі, передбачені умовами Кредитного договору (пп. 1.2 розділу 1 Договору № 2).

02 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (Первісний Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий Іпотекодержатель) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 516-002/08Р від 31.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого за реєстровим № 6803 (далі - Договір № 2а), по умовам якого, у зв'язку з укладенням між Первісним Іпотекодержателем та Новим Іпотекодержателем « 02» червня 2014 року Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від 31.10.2008, відповідно до якого Первісний Іпотекодержатель відступив Новому Іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року, разом з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що становлять його невід'ємну частину (далі - Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором), який був укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (надалі іменується - Боржник або Іпотекодавець), Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває права Первісного Іпотекодержателя, належні Первісному Іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого за реєстровим номером 6803 (далі - Договір іпотеки), укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та Іпотекодавцем (пп. 1.1 розділу 1 Договору № 2а). За цим Договором, Новий Іпотекодержатель отримує всі права Первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, в тому числі право замість Первісного Іпотекодержателя в разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань перед Новим Іпотекодержателем в сумі, яка визначена в п. 1.3 цього Договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, зазначеного в п. 1.4 цього Договору переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця (Боржника) у порядку, визначеному Договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» (пп. 1.2 розділу 1 Договору № 2а).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за Кредитним договором № 516-002/08Р, позивачем як Новим кредитором та Новим Іпотекодержателем було розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на своє ім'я відповідно до застереження, що міститься в іпотечному договорі.

Звернувшись до державного реєстратора, позивачу з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2015 (індексний номер витягу 32459351) стало відомо про наявність обтяження у вигляді арешту, накладеному Відділом на квартиру АДРЕСА_2 (ВП № 39828269, постанова Відділу від 30.09.2013, арешт накладено на все майно, що належить Боржнику).

Також, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.06.2015 (номер інформаційної довідки 39712440) позивачу стало відомо про наявність ще одного обтяження у вигляді арешту, накладеному Відділом на квартиру АДРЕСА_2 (ВП № 37463552, постанова Відділу від 25.04.2013, арешт накладено на квартиру однокімнатну, загальною площею 50 кв. м. на мансардному поверсі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить Боржнику).

Також, судом було встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області перебували виконавчі листи Печерського районного суду м. Києва № 6-1883/12 від 23.01.2013 (ВП № 37463552) та № 757/13715/13-ц від 21.08.2013 (ВП № 39828269).

Під час вчинення виконавчих дій по примусовому виконанню вказаних вище виконавчих листів, зокрема, в рамках виконавчого провадження № 37463552 головним державним виконавцем Відділу була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.04.2013, якою арешт накладено на однокімнатну квартиру, загальною площею 50 кв. м. на мансардному поверсі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить боржнику: ОСОБА_3.

В рамках виконавчого провадження № 39828269 головним державним виконавцем Відділу була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2013, якою арешт накладено на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_3.

Вказаними вище постановами головного державного виконавця, в першому випадку, арешт був накладений безпосередньо на спірну квартиру, в іншому - на все майно, що належить боржнику (ОСОБА_3), (в т.ч. і на предмет іпотеки) та останньому заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Таким чином, завдяки наявності постанов Відділу про арешти майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 25.04.2013 (ВП № 37463552) та від 30.09.2013 (ВП № 39828269), під арештом опинився й Предмет іпотеки.

Вважаючи, що позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, а також необхідність в зобов'язанні відповідача зняти арешт із спірної квартири, ОСОБА_1 звернулась до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон № 2654-XII).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 202/98-ВР (в редакції норм, що були чинними в момент винесення Відділом постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення Відділом постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону № 606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Окрім цього, Законом № 898-IV визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки виникло в 2008 році (Договір іпотеки від 31 жовтня 2008 року № 516-002/08Р), тобто до винесення Постійно діючим незалежним третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів», який свої рішення про стягнення з Боржника заборгованостей на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» ухвалив 17.05.2011.

Крім того, відповідно до умов Договору іпотеки від 31 жовтня 2008 року № 516-002/08Р, загальна вартість квартири, згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, складає 127 764,00 грн. та не перевищує розміру заборгованості Боржника іпотекодержателю, що згідно з умовами Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 516-002/08Р від « 31» жовтня 2008 року, укладеного між ТОВ «ФК «Авістар» та ОСОБА_1 02.06.2014, складає 845 763,26 грн.

Таким чином, позивач, як Новий кредитор та Новий Іпотекодержатель, що отримала право вимоги від Первісного кредитора та Первісного Іпотекодержателя (ТОВ «ФК «Авістар»), має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншим стягувачем (ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») цього Боржника (Іпотекодавця) за рахунок Предмету іпотеки, а накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, порушує її права, визначенні чинним законодавством, що свідчить про протиправність постанов Відділу про арешти майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 25.04.2013 (ВП № 37463552) та від 30.09.2013 (ВП № 39828269).

Втім, як вбачається з матеріалів справи та копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 37463552, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-1883/12 виданого Печерським районним судом м. Києва від 23.01.2013 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 663 858,82 грн. та 214,60 грн. судових витрат закінчене (Постанова Відділу про закінчення виконавчого провадження ВП № 37463552 від 12.07.2013).

З аналізу вказаної вище постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37463552 від 12.07.2013 вбачається, що підставою для його закінчення слугувало скасування рішення суду, яке підлягало виконанню (п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV).

Так, матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2013 у справі № 22-ц/796/7678/2013 скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2012, питання направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З приводу встановленого, суд зазначає, що наслідки завершення виконавчого провадження визначені в ст. 50 Закону № 606-XIV.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч. 2 ст. 50 Закону № 606-XIV).

Так, головним державним виконавцем Відділу у постанові про закінчення виконавчого провадження ВП № 37463552 від 12.07.2013, зокрема в п. 2 вказаної постанови зазначено, що припиняється чинність арешту майна боржника та скасовуються інші заходи примусового виконання рішення.

У той же час, з аналізу матеріалів справи вбачається, що дій щодо зняття арешту, накладеного на майно боржника, а саме в цьому виконавчому провадженні воно накладено безпосередньо на спірну квартиру, головним державним виконавцем Відділу вчинено не було.

Приписами пп. 4.2.11 п. 4.2 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, (в редакції, чинній в момент винесення головним державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37463552) при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеними виконавчими провадженнями державний виконавець відновлює виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, після чого майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.

З підстав викладеного, суд вважає, що за аналогією закону, державний виконавець повинен був надіслати копію постанови про звільнення майна боржника з-під арешту до відповідного органу (установи) для зняття арешту.

Втім, як встановлено під час розгляду справи, обтяження у вигляді арешту, накладеному Відділом на квартиру АДРЕСА_2 (в рамках виконавчого провадження ВП № 37463552) станом на день подання позивачем уточнень до позовної заяви існує.

Враховуючи наведене, суд, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно невчинення дій по зняттю арешту із спірної квартири в результаті закінчення виконавчого провадження ВП № 37463552 з підстав, визначених в п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV та зобов'язати Відділ вчинити дії по зняттю арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 37463552, з квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3.

Стосовно наявності арешту на спірну квартиру згідно постанови Відділу про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2013 ВП № 39828269, суд зазначає, що така постанова головного державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2013 ВП № 39828269 підлягає визнанню протиправною та скасуванню в частині накладення арешту лише на предмет іпотеки.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи та копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 39828269, у вказаних матеріалах ВП № 39828269 наявний Акт опису й арешту майна від 09.10.2013, згідно якого описано і накладено арешт на спірну квартиру.

З цих підстав, суд, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати Акт опису й арешту майна від 09.10.2013, проведеного та накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 39828269.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що виконавче провадження ВП № 39828269 є також завершеним, про що свідчить наявна в матеріалах справи Постанова головного державного виконавця Відділу про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.06.2014 ВП № 39828269.

З аналізу вказаної вище постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.06.2014 ВП № 39828269 вбачається, що підставою для його повернення слугувала заява стягувача (ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») від 30.05.2014 про повернення виконавчого документа (виконавчого листа № 757/13715/13-ц) без подальшого виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею (ст. 47 Закону № 606-XIV), не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV).

Окрім цього, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону № 606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Виходячи з приписів ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону № 606-XIV, суд вважає за необхідне, вимогу позивача стосовно зобов'язання відповідача зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, задовольнити у спосіб, який визначений частиною другою статті 60 Закону № 606-XIV.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 11, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь ОСОБА_1 здійснені нею документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області стосовно невчинення ним дій по зняттю арешту із однокімнатної квартири, загальною площею 50 кв. м., АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, в результаті закінчення виконавчого провадження ВП № 37463552 з підстав, визначених в п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

3. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області вчинити дії по зняттю арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 37463552, із однокімнатної квартири, загальною площею 50 кв. м., АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 вересня 2013 року ВП № 39828269 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_3 на праві власності, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 50 кв. м., АДРЕСА_2.

5. Визнати протиправним та скасувати Акт Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області опису й арешту майна від 09 жовтня 2013 року, проведеного та накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 39828269.

6. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження ВП № 39828269.

7. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

8. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко