Справа № 826/11721/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 вересня 2015 року № 826/11721/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів: Кобилянського К.М., Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест-СХ»
до Державної фіскальної служби України
про визнання незаконним, скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техінвест-СХ» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 04 жовтня 2012 року № 3035/0/61-12/10-2215 про залишення скарги без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09 липня 2015 року, яке відкладалось на 06 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 06 серпня 2015 року представник позивача підтримав позов, представник відповідача заперечив.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом встановлено та не спростовано представниками сторін, що за результатом перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест-СХ», Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення - рішення від 06 березня 2015 року № , згідно з яким ТОВ «Техінвест -СХ» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 161916 гривень 00 коп.

Вищезазначене рішення оскаржене позивачем в адміністративному порядку, зокрема, рішенням Державної фіскальної служби України від 05 червня 2015 року № 11728/6/99-99-10-01-04-25 скаргу позивача залишено без розгляду у зв'язку з порушенням платником податків вимог складання та подання скарг.

А саме, зі змісту рішення Державної фіскальної служби України від 05 червня 2015 року № 11728/6/99-99-10-01-04-25 вбачається, що скарга вернута без розгляду позивачу у зв'язку з поданням копії довіреності не завіреної належним чином.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся із відповідними позовними вимогами до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи справу по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 56.7 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Вимоги до оформлення скарги, порядок подання та розгляду скарг встановлюється центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику(пункту 56.20 статті 56 Податкового кодексу України).

Так, наказом Міністерства доходів і зборів України від 25 грудня 2013 року № 848 затверджено Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів (далі по тексту - Порядок № 848), яки розроблено на підставі статей 19 1, 55 розділу I та статті 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, статті 24 Митного кодексу України, з урахуванням вимог Закону України "Про звернення громадян" та визначає процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень органів доходів і зборів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження.

Зі змісту п. 5.1 розділу V Порядку № 848 вбачається, що скарга може подаватись платником податку особисто або через свого представника чи надсилатись поштою (поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення та описом вкладення).

Згідно із п. 4.2 та 4.3 розділу IV даного Порядку № 848 платник податку може додавати до скарги розрахунки та докази, які він вважає за необхідне надати. Копії документів, які додаються до скарги. повинні бути належним чином засвідчені. Скарга підписується особою, яка її подає, або її представником, уповноваженим на підписання скарги. Якщо скарга підписується представником платника податків, до неї долучається оригінал або належним чином завірена копія документа, який засвідчує повноваження такого представника відповідно до законодавства.

Стаття 19 Конституції України наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

За змістом ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, п. 5.27 розділу 5 Національного стандарту України „Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04 2003 № 55, передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів „Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту (підпис).

З доданої до скарги позивача копії довіреності вбачається, що документ не містить особливої відмітки «З оригіналом згідно», «Копія».

Відповідно до пункту 8.4 Порядку № 848 у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 статті 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Таким чином, рішення ДФС від 05 червня 2015 року №11728/6/99-99-10-01-04-25 про залишення скарги без розгляду є правомірним та прийнято в межах повноважень, оскільки позивачем не дотримано вимог чинного законодавства при поданні скарги до ДФС.

Посилання позивача на порушення контролюючим пункту 5 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 23 грудня 2010 року N 1001, відхиляються судом оскільки зазначене положення втратило чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 19 листопада 2012 року № 1203.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного кодексу України предметом розгляду справи по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

Тобто, звернення особи з відповідними позовними вимогами повинно бути направлено на відновлення порушеного права.

У відповідності до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно із п. 58.1 ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Правові наслідки для позивача можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу, прийняті на підставі вказаного акта перевірки. Відповідно, рішення про розгляд скарги, не порушує права платника податків.

Відповідно вимога про скасування рішення про розгляд скарги, як невмотивоване не призведе до захисту прав позивача.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту права в наведеній частині не відповідає його змісту, що також свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність юридичних підстав для їх задоволення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року № К/800/45400/14.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи за межі позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Техінвест-СХ» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест-СХ» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді: К.М. Кобилянський

А.Б. Федорчук