Справа № 2а/1570/2304/2011
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2011-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/2304/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії судів:

головуючого судді Марина П.П.,

суддів Левчук О.А, ОСОБА_1

за участю секретаря Борцової С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення нечинним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 02.02.2011 року №39-11, яким ОСОБА_2 ОСОБА_3 було відмовлено у наданні статусу біженця в Україні нечинним та зобовязання Державний комітет України у справах національностей та релігій надати ОСОБА_2 ОСОБА_3 статус біженця в Україні. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є громадянином ОСОБА_4, за національністю пуштун, та проживав у м. Кабул. Позивач проходив службу за контрактом у військовому підрозділі в якості перекладача, у звязку з чим він їздив по провінціям ОСОБА_4 з американськими військовими як перекладач. У подальшому Таліби запропонували йому співпрацювати, а у разі відмови погрожували смертю. Будучи громадянином ОСОБА_4 внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи позивач був вимушений залишити свою країну. Позивач звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою про надання статусу біженця в Україні, посилаючись на вищезазначені обставини, як на підставу для надання йому статусу біженця в Україні. За наслідками розгляду заяви про надання статусу біженця в Україні відповідачем прийнято рішення від 02.02.2011 року №39-11, яким йому було відмовлено у наданні статусу біженця в Україні. Дане рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки воно прийнято у порушення ст. 1 Закону України «Про біженців», так як переслідування представників окремих соціальних груп у ОСОБА_4 підтверджуються висновками міжнародних організацій.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та додатково пояснив, що після зйомок у кінострічці, яка була присвячена життю афганців, позивач та члени його родини зазнавали постійного притискання з боку оточуючих, їх вважали ізгоями, осуджували та принижали, оскільки по законам Шаріату акторська діяльність є грішною, а особи, які нею займаються повинні зазнавати осудження з боку громади.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та завчасно, причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 128 КАС України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2009 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою про надання статусу біженця, обґрунтувавши причини з яких залишив країну постійного проживання переслідуванням талібів у звязку з тим, що він проходив службу за контрактом у військовому підрозділі в якості перекладача та їздив по провінціям ОСОБА_4 з американськими військовими як перекладач (а.с. 39-40).

Начальником Управління міграційної служби в Одеській області 12.06.2009 року у відповідності до п. 1 ст. 9 Закону України «Про біженців» прийнято наказ №44 про дозвіл у прийнятті заяви про надання статусу біженця громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43).

Начальником Управління міграційної служби в Одеській області 07.07.2009 року у відповідності до абз. 3 ст. 12 Закону України «Про біженців» прийнято наказ №51 про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 64).

До Управління міграційної служби в Одеській області позивачем було подано: копію паспорту ОR 381866 (а.с. 75-78); копію сертифікату про проходження курсу компютерного забезпечення, виданого 15.04.2006 року (а.с.88); копію диплому про участь у змаганнях по карате (а.с. 87); копію рекомендаційного листа (а.с.80); копію похвальної грамоти (а.с. 84-85); копію документу про завершення мовного курсу з 12.10.2004 року по 02.04.2006 року (а.с. 81); копію довідки про відпустку, видану 07.10.2007 року (а.с. 82); копію свідоцтва у підтвердження досягнень (а.с. 86); копію похвальної грамоти (а.с. 84); свідоцтво про виконання навчальної прогами та успішне закінчення угоди (а.с.83); копію довідки про реєстрацію (а.с. 85).

З наслідками розгляду особової справи заявника 03.12.2010 року Управлінням міграційної служби в Одеській області складено висновок органу міграційної служби щодо відмови в наданні статусу біженця, згідно якого Управління дійшло до висновку, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 не підпадає під критерії визначення «біженця» у відповідності до ст. 1 Закону України «Про біженців». Вказане рішення обґрунтовано тим, що з огляду на надання громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 неправдивої інформації щодо дійсних фактів виїзду з країни походження ОСОБА_4, неодноразовий виїзд та повернення до ОСОБА_4, не звернення за наданням статусу біженця в інших країнах, та у інших місцях України, у громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 відсутні цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у звязку з приналежністю до певної соціальної групи як, особи, що співпрацювала з міжнародними організаціями та у якої існує загроза небезпеки при поверненні на батьківщину (а.с. 89-93).

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 02.02.2011 року №39-11 з посиланням на абз. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців» висновок Управління міграційної служби в Одеській області підтримано, у наданні статусу біженця в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 105).

11.03.2011 року позивачем отримано повідомлення про відмову у наданні статусу біженця №17-9-110 від 07.02.2011 року (а.с. 8).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про біженців» відповідно до ст. 1 якого біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи із змісту ч. 5 ст. 14 Закону України «Про біженців» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

При цьому суд вважає, що «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Таким чином, особа, яка шукає статусу біженця має довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про залишення країни походження через обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань в ОСОБА_4 з боку представників руху Талібан у звязку з його приналежністю до певної соціальної групи, а саме: співпрацею з американськими військовими під час професійної діяльності у якості перекладача, оскільки з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово виїзджав та повертався до ОСОБА_4, до представництва ОСОБА_4 за захистом, за наданням статусу біженця в інших країнах, та у інших місцях України - не звертався, отже громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3 надано неправдиву інформацію щодо дійсних фактів виїзду з країни походження ОСОБА_4, а тому позивачем не доведено наявності факту переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, що є обовязковою умовою для визначення особи як біженця.

При таких обставинах, суд вважає, що заява, яку подав ОСОБА_2 ОСОБА_3 до органів міграції є логічно непослідовною, неправдоподібною та не викликає довіри, а дійсною причиною виїзду позивача із країни походження є спроба легалізувати своє знаходження на території України через набуття статусу біженця.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_2 ОСОБА_3 про надання йому статусу біженця в Україні, відповідачем здійснені усі дії, передбачені законодавством про біженців, для встановлення інформації про заявника та обставин, які стали підставою для звернення із заявою про набуття статусу біженця. При цьому Державний комітет України у справах національностей та релігій діяв в межах Закону України «Про біженців», прийняв рішення відповідно до повноважень, визначених статтями 6, 7 цього Закону та інших його норм, які передбачають виконання зазначеним органом своїх повноважень, з якою це повноваження надано та з дотриманням процедури прийняття рішень, встановленої Законом, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 164, 167, 254 КАС України, суд колегіальним складом, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 02.02.2011 року №39-11 та зобовязання Державний комітет України у справах національностей та релігій надати ОСОБА_2 ОСОБА_3 статус біженця в Україні - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову складено та підписано колегією суддів 16 грудня 2011 року.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_5

Судді /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_1

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 02.02.2011 року №39-11 та зобовязання Державний комітет України у справах національностей та релігій надати ОСОБА_2 ОСОБА_3 статус біженця в Україні - відмовити повністю.

ю суддів 16 грудня 2011 року.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_5

Судді /підпис/ ОСОБА_6

ідпис/ ОСОБА_1