Справа № 826/8220/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 вересня 2015 року 10:40 справа №826/8220/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірій Р.О., Гарник К.Ю., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до1. Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області 2. Державної казначейської служби України
третя особаПеревальський районний суд Луганської області
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в луганській області (далі по тексту - відповідач 1) та Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача 1 по нарахуванню заробітної плати за період часу з 26 жовтня 2014 року, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1218,00 грн.; 2) стягнути з відповідача 1 на користь позивача заборгованість із заробітної плати у сумі 10 530,90 грн.; 3) зобов'язати відповідачів здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів Державної судової адміністрації України для врахування та виплати позивачу заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8220/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2015 року залучено до участі в адміністративній справі Перевальський районний суд Луганської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судове засідання 26 серпня 2015 року представник позивача, відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи не з'явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. У письмовому запереченні на адміністративний позов відповідач 1 просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників позивача, відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи, положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 26 серпня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З 14 лютого 2005 року по теперішній час позивач працює в Перевальському районному суді Луганської області. З 08 вересня 2008 року - на посаді секретаря Перевальського районного суду Луганської області.

Позивач має 11 ранг державного службовця, що відповідає 6 категорії державного службовця.

Вищезазначене підтверджується трудовою книжкою позивача, копія якої долучена до матеріалів справи, та не заперечується відповідачами у справі.

Відповідно до розрахункового листа за жовтень 2014 року табельний номер 2973 позивачу нарахована заробітна плата, виходячи з посадового окладу 1218,00 гривень.

Штатним розписом Перевальського районного суду Луганської області на 2014 рік від 15 січня 2014 року передбачена посада позивача - секретар суду, з посадовим окладом у розмірі 1218,00 гривень на місяць.

Позивач зазначає, що листом від 20 лютого 2015 року він звернувся до відповідача 1 щодо виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 10530 гривень 90 копійок.

Відповідь від відповідача 1 на лист від 20 лютого 2015 року позивач не отримав.

Доказів надсилання відповідачу 1 вищезазначеного листа від 20 лютого 2015 року матеріали справи не містять.

Позивач в адміністративному позові посилається на те, що нарахування заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року проводилося без урахування норм Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 26 жовтня 2014 року та яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а тому відповідач 1 повинен виплатити позивачу заробітну плату у розмірі 10530 грн. 90 коп.

Відповідач 1 проти позову заперечує, зазначає, що прав позивача ним не порушено, а призначення та виплата заробітної плати позивачу здійснювалася виключно в рамках законодавства з урахуванням тієї обставини, що на території Луганської та Донецької області з 2014 року проводиться АТО.

Відповідач 2 заперечень проти позову не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне також зазначити, що відповідач 1 в своєму запереченні на адміністративний позов посилався на пропущення позивачем строку подачі адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зазначене дає суду підстави вважати, що твердження відповідача 1 про пропущення позивачем строку подачі адміністративного позову є безпідставним.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно преамбули Закону України "Про державну службу" цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно преамбули Закону України "Про судоустрій та статус суддів" цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про державну службу" оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених Законом України "Про державну службу", гарантій, пільг і компенсацій.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 №268 затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (Додаток № 47 до Постанови), згідно якої, місячний посадовий оклад секретаря суду складає 467 грн.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" від 20 травня 2009 року №482 установлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становить 1218,00 грн.

В силу підпункту 59 пункту 5 Розділу XII Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців."

Вищевказана норма набрала чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 26 жовтня 2014 року.

Відповідно до частини третьої статті 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат.

З урахуванням наведених у адміністративному позові розрахунків позивач зазначила, що відповідач 1 повинен нарахувати та виплатити їй заробітну плату в наступному розмірі: за жовтень 2014 року в сумі 3179 грн. 24 коп., з яких: посадовий оклад 1747грн. 57 коп., надбавка за ранг 70 грн. 00 коп., надбавка за вислугу років 363 грн. 51 коп., надбавка за високі досягнення у праці 218 грн. 11 коп., премія 239 грн. 92 коп., індексація прибутку 540 грн. 13 коп., компенсація за порушення строків виплати заробітної плати 645 грн. 23 коп.; за листопад 2014 року в сумі 6706 грн. 44 коп., з яких: посадовий оклад 3654 грн. 00 коп., надбавка за ранг 70 грн. 00 коп., надбавка за вислугу років 744 грн. 80 коп., надбавка за високі досягнення у праці 446 грн. 90 коп., премія 491 грн. 57 коп., компенсація за порушення строків виплати заробітної плати 999 грн. 17 коп.

Посилаючись на вищезазначені нормативні акти позивач вважає, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області при нарахуванні позивачу заробітної плати не враховано пріоритетність Закону України "Про судоустрій та статус суддів" порівняно з Законом України "Про державну службу" та Постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів", які мають меншу юридичну силу.

Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно частини другої статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України.

Згідно Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 05 квітня 2011 року №82, територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у т.ч. суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів.

Статтею 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно пункту 20 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону України "Про оплату праці" визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про оплату праці" визначено, що джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел.

Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу, що відповідно до підпункту 2 пункту 13 Розділу XIIІ Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Кабінет Міністрів України у визначений Законом термін, тобто, до 26 грудня 2014 року, не виконав покладений на нього обов'язок, але Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII змінено редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з виключенням зі статті 144 абзацу на який посилається позивач, як на обґрунтування своїх вимог.

З аналізу вищенаведеного слідує висновок, що відповідач не наділений повноваженнями самостійно, без відповідного правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Таким чином, нарахування та виплату заробітної плати позивачу виходячи з розміру посадового окладу в 1218,00 грн. здійснено відповідачем у відповідності до діючих нормативних актів, які регулювали порядок оплати праці працівників апаратів судів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з тих підстав, що у діях відповідача відсутня протиправність відмови в здійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати позивачу, а відтак позовні вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати з 26 жовтня 2014 року, відповідно до вимог частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), задоволенню не підлягають.

Окрім того, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

З квітня 2014 року на території Луганської і Донецької області проводиться АТО, при цьому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р встановлено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція у тому числі м. Перевальськ.

Дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р зупинена згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р, проте чинне Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження куди зокрема увійшли населенні пункти Перевальського району Луганської області.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" від 07 листопада 2014 року №595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, пунктом 2 якого встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 4 вищевказаного порядку визначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Статтею 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", постановою Правління Національного Банку України "Про зупинення здійснення фінансових операцій" від 06 серпня 2014 року №466 призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою.

Листом від 13 жовтня 2014 року №14-08/3291-22698 Державною казначейською службою України застережено розпорядників бюджетних коштів щодо прийняття рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюється українською владою, за рахунок перерозподілу бюджетних асигнувань між адміністративно - територіальними одиницями. Також призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території банки України.

Листом від 04 листопада 2014 року №8-08/2286-24382 Державна казначейська служба України роз'яснила, що на виконання статті 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", постанови Правління Національного Банку України "Про зупинення здійснення фінансових операцій" від 06 серпня 2014 року №466, доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і обороним України, доручень Кабінету Міністрів України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що головні розпорядники бюджетних коштів, яким є Державна судова адміністрація України і Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, мають подавати до Державної казначейської служби України розподіли відкритих асигнувань виключно по розпорядниках та одержувачах бюджетних коштів, які знаходяться на території, що контролюється українською владою.

Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Перевальський районний суд Луганської області на час розгляду справи знаходиться на території підконтрольній ЛНР, в матеріалах справи відсутні докази, які б дали змогу суду встановити обставину, що позивач - державний службовець, знаходиться на території підконтрольній Україні та продовжує здійснювати свої функції як працівник протягом вказаного періоду, а тому, з урахуванням наведених норм, в задоволенні зазначеного позову слід відмовити.

Посилання позивача на відпрацювання нею повних робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року, що на думку позивача підтверджується табелями обліку використання робочого часу у жовтні-листопаді 2014 року не беруться судом до уваги, оскільки табель обліку використання робочого часу за жовтень складено 09 жовтня 2014 року, що не може підтверджувати дійсне відпрацювання за весь жовтень 2014 року, а за листопад 2014 року 24 листопада 2014 року, що не може підтверджувати дійсне відпрацювання за весь листопад 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

К.Ю. Гарник