Справа № 2-а-6412/11
Суддя: Попович С. М.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-6412/11
ПОСТАНОВА
Іменем України

"21" березня 2012 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Поповича С.М.

при секретарі Карпушевій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості з грошової компенсації за речове майно,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року позивач звернувся в суд з позовом до військової частини № НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України, в якому просить визнати дії відповідача, які полягають у невиплаті позивачу грошової компенсації за речове майно, протиправними та зобов`язати виплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі 3009 грн. 65 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) позивачу не виплачено грошову компенсацію замість належних предметів речового майна.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 і був звільнений у запас наказом командувача внутрішніх військ МВС України № 91 о/с від 15.08.2011 року за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу.

Однак, станом на день розгляду спору судом компенсація замість належних предметів речового майна позивачу в сумі 3009 грн. 65 коп. не виплачена.

Відповідно до п. 2 ст. 91 Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Дію зазначеного пункту Закону було зупинено на 2007 рік згідно із Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V.

Пізніше зазначений вище п. 2 ст. 91 Закону виключено згідно із Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

22 травня 2008 року зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Таким чином, норми пункту 2 статті 91 Закону після прийняття Конституційним Судом вказаного вище рішення відновили свою дію в редакції до внесення змін (виключення зазначеного пункту) згідно із Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

На час звернення позивача із заявою про отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, норми пункту 2 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції до внесення змін (виключення зазначеного пункту) згідно із Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI мали юридичну силу та діяли. Інших законів, які б зупиняли дію зазначеної норми, після 22 травня 2008 року прийнято не було.

Аналіз змісту положень цього пункту дає підстави суду дійти висновку про те, що військовослужбовці мають право отримати або невидане речове майно або грошову компенсацію за нього. Зазначене право обумовлено виключно волевиявленням особи, яка проходить військову службу.

Як встановлено судом, позивачу не видано речове майно або грошову компенсацію за нього.

Зазначене забезпечення та її компенсаційна виплата є умовою та наслідком проходження позивачем публічної служби.

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справа «Кечко проти України», «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ЕСНR 2002-ІП (mutatis mutandis), справа Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn V. Home Office; справа про принцип юридичної визначеності). Про першу, зокрема, зазначено у листі Верховного суду України від 07.2006 року № 1-5/400. Зазначеним листом Верховний суд України акцентує увагу на те, що реалізація особою права, що пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно в сумі 3009 грн. 65 коп.

Стягнути з військової частини № НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 3009 грн. 65 коп. та 3 грн. 40 коп. судових витрат, всього 3013 грн. 05 коп.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд на протязі 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: