Справа № 2а-445/09
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 р. < Текст >Справа № 85679/09

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області про стягнення разової та щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2009 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі по тексту управління) здійснити перерахунок та виплату за 2008 рік недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28 лютого 1991 року (далі Закон № 796-ХІІ) в розмірі 2505 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи, у звязку з чим має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Відповідачем протягом 2008 року така допомога виплачувалася йому в значно меншому розмірі, аніж це передбачено ст. 48 Закону № 796-XII, згідно якої розмір такої допомоги становить п'ять мінімальних заробітних плат.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2009 позов задоволено частково. Зобовязано управління провести перерахунок та виплату позивачу сум недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у відповідності до ст. 48 Закону № 796-XII.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційну скаргу відповідач обгрунтовує тим, що виплата зазначеної допомоги на оздоровлення позивачу в 2008 році була проведена в розмірах згідно вимог ст. 48 Закону № 796-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова КМУ від 12 липня 2005 року № 562) та в межах бюджетних асигнувань.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотань про розгляд справи за їх участю не подали, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних міркувань.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке повязане з Чорнобильською катастрофою, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що стверджується посвідченням серії А № 014743 від 14.02.1997 року, та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Із листа відповідача видно, що у 2008 році така допомога позивачу виплачена у розмірі 90,00 грн., на підставі Постанови КМУ від 12 липня 2005 року № 562 та Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова КМУ від 26 липня 1996 року № 836).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення повинна надаватися позивачу у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, як це визначено ст. 48 Закону № 796-ХІІ, а не у вищезазначеному розмірі.

Такі висновки місцевого суду, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Згідно із ст. 19 Конституції України та ч.1 ст.9 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 48 Закону № 796-XII інвалідам ІІ групи, захворювання яких повязане з Чорнобильською катастрофою, органами соціального захисту населення виплачується щорічна разова допомога на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (ч.ч. 5, 7 ст. 48 наведеного вище Закону).

Розмір мінімальної заробітної плати, визначається на момент виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно із законом України про Державний бюджет України на відповідний рік і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.28 ст.85 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 викладено в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України";

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), внесені зміни в п.28 ст.85 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно резолютивної частини зазначеного рішення, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Також відповідно до ст.71 Закону № 796-ХІІ дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Розмір мінімальної заробітної плати, визначається на момент виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно із законом України про Державний бюджет України на відповідний рік і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Так на час виплати позивачу допомоги розмір мінімальної зарплати становив у 2008 році 525 грн.,

Постановою КМ України 12.07.2005 року № 562, якою керувався відповідач при виплаті позивачу допомоги, встановлені конкретні розміри виплат у визначеній сумі, що суперечить вимогам Закону № 796-ХІІ, яким встановлено розмір таких виплат як кратну величину стосовно розміру мінімальної заробітної плати на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови Кабінетом Міністрів України встановлені нею розміри виплат залишились незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що застосуванню підлягає стаття 48 Закону № 796-XII, а не вищезазначена постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також не заслуговує уваги твердження сторони відповідача про те, що порядок обчислення зазначених пенсій визначається Кабінетом Міністрів України, позаяк надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом № 796-XII. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що відсутність бюджетних асигнувань, на що посилається апелянт, не можна взяти до уваги як підставу для відмови в задоволенні вимог позивача, так як невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність бюджетних коштів не є підставою для виправдання недоплати пенсій відповідно до Закону № 796-XII. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

На це звернув увагу й Європейський Суд з прав людини, який у своєму рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Також судом вірно визначено, що не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача конкретних сум недоотриманої допомоги на оздоровлення, оскільки саме відповідач зобовязаний здійснювати обрахування та виплату таких сум, вказані дії до компетенції суду не належать, тому вірно зобовязав відповідача провести розрахунки, нарахування та виплату вказаних коштів, виходячи з вимог ст. 48 Закону № 796-XII.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2009 в справі № 2-445/09, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_3