Справа № 2а/0570/12500/11
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/9991/90998/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії направлені на скасування акту опису майна за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року, Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2011 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати неправомірною бездіяльність ВДВС щодо відмови у скасуванні акту опису і арешту майна від 5 лютого 2008 року та зобов'язати відповідача скасувати зазначений акт.

Посилався на те, що співвласник будинку, на який накладений арешт, бажав би придбати частку, проте дії по накладенню арешту на майно цьому заважають.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що державний виконавець мав запропонувати співвласнику будинку та земельної ділянки спочатку придбати майно, а при відмові накласти арешт. Окрім того, при вчиненні оскаржуваної дії допущено порядок накладення арешту на майно.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV). Зокрема, звільнення майна з-під арешту врегульовано статтею 59 цього Закону. Згідно положень зазначеної норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання (частина друга статті 59 в редакції Закону України від 10.07.2003 р. N 1095-IV)

Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику (частина третя в редакції Закону України від 23.06.2005 р. N 2716-IV)

За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов'язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту (частина четверта згідно із змінами, внесеними Законом України від 23.06.2005 р. N 2716-IV)

У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина п'ята в редакції Закону України від 10.07.2003 р. N 1095-IV).

У зазначеній нормі наведені підстави, за наявності яких державний виконавець чи начальник відповідного відділу державної виконавчої служби повинні винести постанову про звільнення майна з-під арешту.

Доводи, викладені в позовній заяві, не давали підстав до прийняття рішення про звільнення майна з-під арешту. Зокрема, не встановлено, що боржником сплачено повну суму боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна. Немає й письмового висновку експерта про неможливість чи недоцільність реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним степенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов'язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

Порядок та умови придбання арештованого майна врегульований статтею 61 Закону № 606-XIV. Бажання певної особи придбати арештоване майно не є безумовною підставою до зняття з цього майна арешту.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Спір виник не з підстав незаконності накладення арешту на майно, а з відмовою у скасуванні акту опису та арешту майна від 05.02.2008 року.

Окрім того, згідно частини першої статті 61 Закону № 606-XIV реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Перелік обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження та право державного виконавця зупинити виконавче провадження наведено у статтях 34, 35 Закону № 606-ХІV. Позивач не зазначив обставини, які б зобов'язували державного виконавця чи надавали йому права зупинити виконавче провадження. За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання (частина перша статті 33 Закону № 606-ХІV).

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман