Справа № 22-а-10941/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

В С Т А Н О В И Л А:

26.02.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що має статус «дитини війни», а тому згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй щомісячно повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте на протязі 2006-2007 років їй вказана соціальна допомога не виплачувалась, а у 2008 році допомога виплачувалась в розмірі, з яким позивач не погоджується. На підставі викладеного позивач просила визнати відмову відповідача у перерахунку належних їй сум допомоги неправомірною, зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену як дитині війни щомісячну державну допомогу за 2008 рік в розмірі 1057 грн., а також просила зобов»язати відповідача в подальшому нараховувати їй щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2009 року позов задоволено. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позивачу в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має статус дитини війни і посилаючись на ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вважає, що відповідачем порушено норми діючого законодавства, оскільки їй відповідно до вищезазначеної правової норми щомісячно протягом 2008 року повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивач таке підвищення у 2008 році отримувала в розмірі, меншому ніж передбачено вищевказаною правовою нормою, що стало підставою звернення її до суду з позовом за захистом свого порушеного права та інтересу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та зобов»язання відповідача провести перерахунок розміру пенсійного забезпечення позивача за період з 01.01.2008 року по 26.02.2008 року, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем суду не було надано доказів пропущення строків з поважних причин.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно зобов»язав відповідача нарахувати та виплатити належні позивачу виплати з 01 січня 2008 року, оскільки відповідно до вимог вищенаведених ст.ст. 99, 100 КАС України, а також на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10/рп, суду необхідно було зробити це з 22 травня 2008 року і по 31 грудня 2008 року.

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком згідно вимог діючого законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативного акту, який би визначав розмір мінімальної пенсії, немає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача про відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов»язань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - в зв»язку з помилковим застосуванням судом норм процесуального права, підлягає зміні в порядку ст. 201 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2009 року в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року змінити:

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплаченого.

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: