Справа № 804/14649/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 жовтня 2015 р. Справа №804/14649/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Верба І.О., розглянувши у місті Дніпропетровську матеріали подання Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2015 року Верхньодніпровська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із поданням про стягнення коштів з рахунків Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради» у банках, обслуговуючих такого платника податків, в рахунок погашення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 269565 грн. згідно податкової декларації № від 21.09.2015 року.

Вирішуючи питання про прийняття подання до провадження суд виходить із наступного.

Належить зазначити, що статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України був запроваджений новий, окремий вид судового провадження, відмінний від загального (позовного), та регулюються особливості провадження у справах за зверненням контролюючих органів при здійсненні ними передбачених законом повноважень.

За правилами частини третьої цієї статті подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

Згідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до абзацу 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Зазначена норма Податкового кодексу України кореспондує з пунктом 3 частини першої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якого провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Таким чином, процедура стягнення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків може бути ініційована шляхом внесення подання в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно положень пунктів 59.1, 59.3, 59.4 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобовязання.

Надіслання податкової вимоги платнику податку на суму податкового боргу є обов'язковим для здійснення податковим органом його стягнення у судовому порядку.

Зазначаючи підстави для звернення до адміністративного суду заявник вказує на направлення на адресу підприємства податкових вимог від 31.01.2003 року №1/36 та від 11.03.2003 року №2/66, які були сформовані та направлялись з урахуванням положень Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ.

Таким чином, податкові вимоги направлялися відповідачеві на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який припинив дію з 01.01.2011 року та не регулює правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку зі сплатою нового податкового боргу, який утворився після 01.01.2011 року та регулюється нормами Податкового кодексу України, якими передбачено обов'язкове направлення вимоги на кожну суму боргу з кожного виду податку.

Враховуючи, що предметом позову є стягнення податкового боргу за серпень 2015 року, тобто за новий період, суд доходить висновку, що заявник не набув права звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в рахунок погашення податкового боргу, який виник після вступу в дію Податкового кодексу України, оскільки податковим органом не було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу відповідно до приписів Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 18 березня 2014 року у справі К/9991/20004/12.

Належить окремо зазначити, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно правилу «закон зворотної сили не має» дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності.

Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості субєктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права, що зазначено в окремій думці судді Конституційного Суду України Козюбри М. І. стосовно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

В такому випадку суд вважає за можливим посилання на правову позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 26 лютого 2014 року по справі №К/9991/58949/12, в якій касаційний суд зазначив:

- згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи;

- як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права контролюючого органу, що виникло за фактом направлення податкової вимоги, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

З урахуванням вищевикладеного належить зазначити, що з розглянутого подання та наданих до нього документів суд не має можливості самостійно встановити додержання контролюючим органів строків звернення до адміністративного суду із поданням в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судом не встановлено направлення податкової вимоги у порядку, визначеному Податковим кодексом України, що б обумовило виникнення у податкової інспекції права на звернення до суду із поданням про стягнення податкового боргу.

Крім того, суд зазначає, що у частині, що не врегульована статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги до подання визначаються загальними нормами, зокрема, статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати. Оскільки статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено інше, зазначене правило поширюється і на випадки звернення контролюючого органу із відповідним поданням.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, який станом на 1 січня 2015 року складав 1218 грн.

При цьому, частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Виходячи зі змісту позовних вимог за подання даного адміністративного позову належить сплатити судовий збір у розмірі 4043,48 грн. (1,5 відсотки від 269565 грн.), проте, документи на підтвердження сплати судового збору суду не надані.

Згідно частини четвертої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини третьої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків.

За таких обставин, вважаю за необхідне надати строк для усунення недоліків подання.

Керуючись статтями 107, 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Надати строк для усунення недоліків подання Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу до 15:00 02 жовтня 2015 р.

Недоліки можуть бути усунені шляхом надання:

- надання пояснень щодо строків звернення до суду із підтверджуючими документами, у тому числі щодо направлення податкової вимоги у порядку, визначеному Податковим кодексом України;

- документу про сплату судового збору в сумі 4043,48 грн.

Суд розяснює заявнику право на подання заяви про відстрочення сплати судового збору частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків. Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику подання та доданих до нього документів.

Копію ухвали направити особі, що звернулася із поданням.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 24 годин з моменту її винесення.

Суддя ОСОБА_1