Справа № 712/9130/14-а
Суддя: Романенко В. А.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/9130/14-а
Провадження № 2-а/712/373/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2014 року м. Черкаси

Соснівський районний суду м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Романенко В.А.

при секретарі - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про повернення виконавчого документа,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про повернення виконавчого документа, посилаючись на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС знаходилося виконавче провадження видане 27.01.2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси про зобовязання Управління пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси здійснити перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст.. 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, з урахуванням сплачених сум та провести відповідні виплати. Постановою від 03.06.2014 року виконавчий лист повернуто на підставі п. 9 ч.1. ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 дії відповідача вважає незаконним та не обґрунтованими та такими, що не відповідають закону. Просить суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 03.06.2014 року про повернення виконавчого документа у ВП № 42164644.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву в якій просили суд розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та місце розгляду справи був повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.09.2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районні м. Черкаси про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії - задоволено, зобовязано Управління Пенсійного Фонду України в Соснівському районні м. Черкаси здійснити перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст.. 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, з урахуванням сплачених сум та провести відповідні виплати. Постанова набрала законної сили 13.12.2013 року.

14.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 17.02.2014 року державним виконавцем примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження.

03.06.2014 року відповідачем винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч.1. ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувану у разі, якщо:- наявна встановлена законом заборона органам державної виконавчої служби щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Позивачем було отримано дану постанову 10.06.2014 року, про що свідчить рекомендований лист.

Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до статті 6 названого Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно зі статтею 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом.

За змістом статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 32 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Разом з тим, суд переконаний, що необхідно забезпечувати справедливу рівновагу при застосуванні передбаченого права на захист своїх прав позивача, що є стягувачем з одного боку, і визначення повноти та правомірності дій державного виконавця, і наслідків таких дій - з іншого, оскільки не з вини стягувача має місце факт невиконання судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 124 та ч. 3 статті 129 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обов'язковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх суб'єктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Європейський суд з прав людини в п.40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15.03.2001 року, п.68).

Європейський суд з прав людини, в рішенні по справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина суду. А оскільки п.1 ст.6 §1 Конвенції про права людини і основоположних свобод гарантує кожному право на суд, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Тобто стягувач повинен мати обґрунтовані очікування щодо належного виконання органом державної виконавчої служби покладених на нього законом повноважень, позаяк пред'явивши виконавчий документ за належним місцем виконання, стягувач, повинен був мати обґрунтовані очікування щодо можливості подальшого задоволення своїх (задоволених судом) вимог.

Відтак в розумінні практики Європейського суду з прав людини законні очікування стягувача щодо можливості задоволення своїх вимог є власністю стягувача, яка захищається відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та якої він не може бути позбавлений інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд перевіривши чи діяв державний виконавець в межах повноважень відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», та чи оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку, вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати у зв'язку з наступним.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до: системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області щодо повернення виконавчого документа є такими, що суперечать вимогам закону, а постанова від 03.06.2014 року є такою, що підлягає скасуванню.

Скасовуючи постанову про повернення виконавчого документа від 03.06.2014 року, суд виходить з того, що державний виконавець незаконно повернув виконавчий документ з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Державним виконавцем не було здійснено всі необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення суду.

При поверненні виконавчого документа державний виконавець керувався пунктом 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, відповідно до якого, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо: - наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За приписами частини третьої статті 75 даного Закону у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником Відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Судом встановлено, що державним виконавцем не виконано вимоги частини третьої статті 75 Закону № 606-XIV щодо накладення на боржника штрафу відповідно до статті 89 цього Закону та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, не надано доказів щодо наявності встановленої законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних спорах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо правомірності визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа від 03.06.2014 року, якою було повернуто виконавчий документ стягувану з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2316/7375/11 виданий 27.01.2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси.

Керуючись ст. ст. 6-14, 17, 19, 49, 51, 88, 99, 181, 183-2, 255 КАС України, ст. ст. 2, 5, 6, 11, 32, 47, 75, 82, 89 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 03.06.2014 року про повернення виконавчого документа у ВП № 42164644.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Головуючий: