Справа № 2-а-7822/08
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2012-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 серпня 2012 р. м.Вінниця Справа № 2-а-7822/08

Вінницький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, суддів Дончика Віталія Володимировича, Поліщук Ірини Миколаївни

за участю: секретаря судового засідання - Вівсяної Інни Василівни

представника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області - ОСОБА_1

представника Державної виконавчої служби - ОСОБА_2

без участі інших сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Територіального управління ДСА України у Вінницькій області про відстрочення виконання судового рішення у справі

за позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

до: Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області, Управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та стягнення заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області, Управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Постановою суду від 05.12.2008 року у справі № 2-а-7822/08 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

Зобов"язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансове забезпечення виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно з рішенням суду.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області виплатити заробітну плату, в тому числі компенсацію втрати частини заробітної плати, позивачам: ОСОБА_3 - в розмірі 195 349 грн. 33 коп.; ОСОБА_4 - в розмірі 151 207 грн. 06 коп.; ОСОБА_5 - 151 356 грн. 22 коп.; ОСОБА_6 - 148 076 грн. 14 коп.; ОСОБА_7 - 106 736 грн. 69 коп.; ОСОБА_8 - 149 329 грн. 92 коп.; ОСОБА_9 - 95 471 грн. 18 коп.; ОСОБА_10 - 93 666 грн. 85 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

15.06.2010 р., 30.06.2010 р., 01.07.2010 р. Вінницьким окружним адміністративним судом по вказаній справі видані виконавчі листи.

06.08.2012 р. на адресу суду надійшла заява від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про відстрочення виконання судового рішення (вх. № 20050).

Свою заяву заявник мотивував тим, що станом на 3 серпня 2012 року Державною судовою адміністрацією України вищезазначені кошти на відповідний рахунок територіального управління не перераховані, що позбавляє можливості виконати зазначене рішення.

Викладені вище факти та посилання на ч. 1 ст. 263 КАС України, на думку заявника, є підставою для відстрочення виконання судового рішення.

Судове засідання, з метою розгляду вказаної заяви відповідно до положень частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), призначено на 17 серпня 2012 року з одночасним повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

15.08.2012 року на адресу суду надійшло заперечення ОСОБА_9 М на заяву про відстрочення виконання судового рішення, яке мотивоване тим, що дана справа була вирішена ще 05 грудня 2008 року, рішення набрало законної сили і по даний час не виконано, хоча відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Також, ОСОБА_9 звертає увагу суду, що строк про який клопоче заявник, є неконкретним та не містить в собі певні умови, тобто ставить взагалі під сумнів можливість виконання даного судового рішення в майбутньому.

За таких обставин, ОСОБА_9 просила в задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення по даній справі відмовити та розгляд справи провести без її участі.

Заявник в судовому засіданні підтримав вимоги заяви про відстрочення виконання судового рішення та просив суд її задовільнити.

Представник Державної виконавчої служби з приводу заявленого поклався на розсуд суду.

Інші особи, які беруть участь у справі, а саме позивачі та відповідачі - Міністерство фінансів України, Державна судова адміністрація України, Державне казначейство України, Головне управління Державного казначейства України у Вінницькій області, Управління юстиції у Вінницькій області своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися, хоча завчасно повідомлялися про розгляд справи.

Відповідно до положень частини 2 статті 263 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду питання про відстрочення виконання рішення суду.

За даних обставин, суд вказану заяву розглядав за даної явки.

В свою чергу, розглянувши заяву Територіального управління ДСА України у Вінницькій області про відстрочення виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З аналізу вказаних вище положень КАС України вбачається, що дана норма спрямована на створення оптимальних умов для належного та якісного виконання рішення суду у процесі виконавчого провадження, а підставою для її застосування є обставини, що перешкоджають належним чином виконати рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Обґрунтовуючи підстави для відстрочення виконання судового рішення, заявник посилається на неперерахування Державною судовою адміністрацією України зазначених вище коштів на рахунок територіального управління ДСА України в Вінницькій області.

Однак, на думку суду, наведені заявником доводи не можуть розцінюватися як виняткові випадки, що ускладнюють та виключають можливість виконання рішення суду.

Матеріалами справи стверджується, що головним розрпорядником коштів по державній програмі Виконання рішень судів на користь суддів є ДСА України.

Згідно з ст.22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник коштів отримує бюджетні призначення; розподіляє та доводить до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, у встановленому порядку, обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів).

Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Згідно заяви про відстрочення виконання судового рішення заявник вказує сам, що на виконання вимог Законів України про Державний бюджет України на 2011 та 2012 роки, ТУ ДСА України у Вінницькій області були відкриті рахунки за кодом програмно класифікації видатків №0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів».

Отже, бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за даною програмою передбачені у Державному бюджеті України на 2011 та 2012 роки, тому видатки на зазначені цілі затверджувалися в кошторисах розпорядників бюджетних коштів.

Однак, суду не надано відповідних доказів, що боржником у виконавчому провадженні було скеровано відповідні запити до ДСА України щодо виділення асигнувань на виконання виконавчих листів.

Також, суд, оцінюючи обґрунтованість заяви, виходить із того, що відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людинивiд 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини (справа "ОСОБА_11 проти України" (Заява № 40450/04), Страсбург, 15 жовтня 2009 року) зазначено, що на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Також Європейський суд з прав людини зазначає у цих рішеннях, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Аргумент, що визначає таку відсутність коштів як «виняткові обставини», не може бути прийнято судом. Припускається, що зволікання з виконанням судового рішення може бути виправданим за деяких обставин. Однак, зволікання не може бути таким, що завдає шкоди суті прав, які захищаються параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відстрочення виконання полягає у тому, що на вчинення виконавчих дій встановлюється перерва на точно зазначений строк. При цьому для встановлення строку, на який може бути встановлена така перерва, суд повинен виходити з реальної можливості боржника після її закінчення сплатити суму боргу.

Строк про який клопоче заявник в своїй заяві є неконкретним та не містить в собі певних умов на реальну можливість виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги про відстрочення мають бути належним чином обґрунтовані, а судове рішення за наслідками їх розгляду мотивованим.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що наведені заявником доводи про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, є необґрунтованими, так як не свідчать про існування у даних правовідносинах виняткових випадків для відстрочення виконання судового рішення, а відтак не є підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 11, 41, 71,128, 159, 165, 185, 254, 263 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви Територіального управління ДСА України у Вінницькій області про відстрочення виконання судового рішення у справі №2-а-7822/08 - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна

Судді: Дончик Віталій Володимирович

ОСОБА_12