Справа № 2-а-5/10
Суддя: Логвіненко Т. Г.
Дата ухвалення: 2010-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Марківський районний суд Луганської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2010 року Суддя Марківського районного суду Луганської області Логвіненко Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації Луганської області про визнання дій управління неправомірними та стягнення сум на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись у своїх вимогах на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визнаний інвалідом другої групи, знаходиться на обліку в УПСЗН Марківської райдержадміністрації. Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, але відповідач не в повному обсязі виплачує суми на оздоровлення - замість передбачених законом 5-ти мінімальних заробітних плат в 2005 році йому виплачено 26 гривень 70 копійок. Середня мінімальна заробітна в 2005 році складала 289 гривень 50 копійок, тому йому не доплатили 1492 гривні 50 коп., в 2006 році середня мінімальна зарплата складала - 400 гривень, сплачено 120 гривень замість 2000 гривень. Всього йому не виплачено на оздоровлення 3319 гривень 50 коп.

Позивач просив суд визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації щодо неповної виплати коштів на оздоровлення та зобов,язати управління виплатити на його користь 3319 гривень 50 копійок.

Постановою Марківського районного суду від 28.12.2006 року позовні вимоги задоволені повністю. Постановою колегії суддів Донецького апеляційного адміністративного суд постанову Марківського суду скасовано, позов задоволено частково і стягнуто з відповідача щорічну допомогу на оздоровлення за 2005 рік в сумі 1283,30 гривень. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2009 року зазначені постанови скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивач в судове засідання не з,явився, просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач просив суд розглянути справу без участі його представника та надав заперечення, в якому7 позов не визнав, посилаючись на те, що постановами Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особоам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено щорічну допомогу на оздоровлення інвалідам 2 групи в розмірі 26 гривень 70 коп. і пост. № 836/ та 120 гривень / пост. № 562/, в таких розмірах позивачу і була проведена виплата. Розмір цих виплат встановлювався виходячи з норм прийнятого законом розміру мінімальної заробітної плати та видатків, передбачених на ці цілі вищеназваними постановами КМУ та Законом України Про державний бюджет на 2006 рік. Крім цього ст. 77 цього закону зупинено на 2006 рік дію абзаців другого- сьомого, частини четвертої та сьомої статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідач вважає також пропущеним строк звернення позивача з даним позовом до суду і просить відмовити йому в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( Закон № 3054- III) передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам другої групи в розмірі п,яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визнаний інвалідом другої групи, захворювання пов,язане з виконанням обов,язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідними посвідченнями, довідками МСЕК.

Відповідачем згідно вище зазначених постанов КМУ № 836 та № 562 проведена виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в лютому 2005 року в розмірі 26 гривень 70 копійок, в липні 2006 року - 120 гривень, про що суду надані довідки.

Відповідач, відмовляючи позивачу в виплаті різниці між розміром допомоги, встановленим ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановами КМУ № 532 і № 836, посилається на те, що Кабінет Міністрів своїми постановами визначив розмір щорічної допомоги з урахуванням можливостей бюджету.

Відповідно ж до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов,язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначені постанови, в яких встановлено виплату допомоги в твердій грошовій сумі, суперечать Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачено, що розмір щорічної допомоги залежить від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час здійснення виплати.

Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та закони про встановлення мінімальних заробітних плат на 2005-2006 роки.

Посилання відповідача на те, що Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік зупинена дія ст. 48 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист у разі втрати працездатності з незалежних від них обставин. Конституційні ж права і свободи згідно ст. 22 Конституції України гаран туються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В ст. 8 Конституції закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативні акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Тому позбавлення громадян пільг, передбачених ст. 48 Закону України Про соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи суперечить Конституції України.

Не заслуговує на увагу також посилання відповідача на пропуск позивачем строків давності подачі позову, оскільки згідно ст. 48 вказаного Закону виплата щорічної допомоги на оздоровлення повинна бути проведена до кінця 2005 та 2006 року, і крім того, позивачу було відмовлено у виплаті допомоги за вказані періоди лише 08.11.2006 року, статтею ж 99 КАС України встановлений річний строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

Законами України Про Державний бюджет України на 2005 рік, Про Державний бюджет України на 2006 рік були встановлені такі розміри мінімальних заробітних плат на момент виплати допомоги:

з 01 січня 2005 року по 01 квітня 2005 року - 262 гривні; з 01 червня 2006 року по 01 грудня 2006 року - 375 гривень.

З урахуванням вказаних розмірів мінімальних заробітних плат та вже виплачених сум відповідач повинен виплатити позивачеві за 2005 рік 1283 гривні 30 копійок ( 262 х 5 = 1310 - 26,70 = 1283,30), за 2006 рік - 1755 гривень ( 375 х 5 = 1875, 00 - 120,00 = 1755), всього 3038 гривень 30 копійок.

В зв,язку з тим, що на користь позивача відповідачем сплачені кошти на оздоровлення за 2005 рік в сумі 1283 гривні 30 коп., підлягають стягненню кошти на оздоровлення за 2006 рік в сумі 1755 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-12, 17-19, 99, 158-163 КАС України, Конституцією України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій управління неправомірними та стягнення сум на оздоровлення задовольнити

частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області щодо неповної виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2005 та 2006 роки.

Зобов.язати управління праці та соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області виплатити на користь ОСОБА_1 недоотримані кошти на оздоровлення за 2006 рік в сумі 1755 гривень відповідно до ст. 48 Закону7 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя