Справа № 820/26/14
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/800/43269/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Сіроша М.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Компанія Едельвейс" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014

у справі № 820/26/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок

„Компанія Едельвейс"

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова

Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Компанія Едельвейс" звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень: № від 09.08.2013: № від 07.11.2013.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкове повідомлення - рішення № від 07.11.2013.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 скасовано в частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2013, прийнято в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовлено, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції позивач оскаржив її в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції відповідач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.08.2010 по 31.12.2012 та складено акт перевірки № 2451/221-04/37189332 від 15.05.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2013, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1894526 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 139.1.1, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, завищено розмір суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 711331 грн. по декларації з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року; у сумі 1894526 грн. по декларації з податку на прибуток за 2012 рік.

Головним управлінням Міндоходів у Харківській області за результатами розгляду скарги позивача ППР № від 09.08.2013, скасовано в частині зменшення позивачу від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 1202812 грн., в іншій частині - залишене без змін.

Відповідачем проведена ще одна позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при формуванні витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 та складено акт № 1358/20-38-22-01-04/37189332 від 16.10.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2013, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 691714 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, завищено розмір суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 209677 грн. по декларації з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та у сумі 691714 грн. по декларації з податку на прибуток за 2012 рік.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 зазначеного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, необхідно зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, за результатами фактично здійснених господарських операцій.

Судом встановлено, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 собівартість виготовленої продукції визначена позивачем лише зі складових товарів, необхідних для виробництва товару.

Позивачем витрати на загальну суму 609714 грн., на ремонт та поліпшення основних засобів , на оплату праці працівників, внески на соціальні заходи , витрати на електроенергію безпідставно включені до "Інших витрат", а не до собівартості продукції.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Позивачем неправомірно включено до "інших витрат" в декларації з податку на прибуток суму 583244 грн., що складається з витрат на ремонт та поліпшення основних засобів на суму 162391 грн., витрати на оплату праці на суму 179819 грн., внески на соціальні заходи на суму 65117 грн., придбання електроенергії на суму 175917 грн., які за своїм призначенням підпадають під визначення поняття "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вище зазначені витрати в загальній сумі 583244 грн. є прямими витратами виробництва позивача.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що позивачем в 2012 році завищено розмір суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 691714 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційні скарги Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Компанія Едельвейс" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 у справі № 820/26/14 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Компанія Едельвейс" відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 у справі № 820/26/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
М.В. Сірош