Справа № 804/7757/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2015 р. Справа № 804/7757/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
від позивача - від відповідача - ОСОБА_3Ю ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
22.06.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод» (далі-позивач, ТОВ «СВКЗ») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України (далі-відповідач, Дніпропетровська митниця), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської митниці щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку про повернення з Державного бюджету України ТОВ «СВКЗ» надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів в сумі 92 798,29 грн.
- зобовязати Дніпропетровську митницю надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до виконання висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів в сумі 92 798,29 грн. на користь ТОВ «СВКЗ».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ «СВКЗ» при ввезенні на митну територію України товарів, вироблених в Україні до набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не повинно було сплачувати податок на додану вартість. Проте, податкове зобовязання зі сплати податку на додану вартість при ввезенні товарів за митними деклараціями №110100000/2014/227774 та №110100000/2014/227773 було помилково обраховано позивачем, що призвело до надмірної сплати митних платежів у сумі 92 798,29 грн. Вказані грошові кошти було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача, відкритий у Головному управлінні Державного казначейства у Дніпропетровській області, після чого зараховано до державного бюджету України. 09.12.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів надмірно сплачених до бюджету. Відповідач відповів, що немає правових підстав для повернення підприємству грошових коштів, та всупереч вимогам «Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», перевірка щодо надмірно сплачених позивачем митних платежів відповідачем проведена не була, висновок з цього питання прийнятий не був, внаслідок чого було порушено права позивача.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та письмових поясненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що при перевірці підстав для нарахування митних платежів встановлено, що митне оформлення товарів за МД від 09.10.2014р. №110100000/2014/227774 та №110100000/2014/227773 здійснено із застосуванням пільг зі сплати ввізного мита відповідно п.п.6.4 та 6.6 ст.6 Закону №1636-VII (преференція «165» - по сплаті будь-якого мита). Преференція передбачена Главою 42 Митного кодексу України щодо товарів, які були вироблені, достатньо перероблені або ввезені на митну територію України та випущені для вільного обігу на тимчасово окупованій території України. Документом, що надає підстави для застосування пільги є наданий при здійсненні митного оформлення сертифікат походження товарів форми У-1. Податок на додану вартість позивачем самостійно розраховано та сплачено у повному обсязі у звичайному порядку у розмірі 92 798,29 грн. та перераховано до держбюджету у звіті за 09.10.2014р. При цьому застосовано норму п.п.5 п.12.4 ст.12 Закону №1636, якою ввезення товару з території ВЕЗ "Крим" на іншу територію України прирівнюється до ввезення товару із-за меж митної території України на митну територію України та вважається імпортом. Такі операції є об'єктом оподаткування ПДВ на загальних підставах. Ставка податку чи режим звільнення від оподаткування ПДВ при здійсненні операцій з ввезення товарів з території ВЕЗ "Крим" на іншу територію України застосовуватиметься залежно від режиму оподаткування та виду товару, який визначено Податковим кодексом України для операцій з ввезення таких товарів на митну територію України. Відповідно п.15.1 ст.15 Закону №1636, будь-якій юридичній особі - резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України надається звільнення від будь-якого оподаткування засобів і малоцінних та швидкозношуваних предметів, що належать юридичним особам, які переносять місце своєї діяльності з тимчасово окупованої території на іншу територію України, та вивозяться для подальшого використання у господарській діяльності, за умови, що такі основні засоби перебували на балансі підприємства станом на 01.01.2014р. у вільному обігу на території України. При здійсненні митного оформлення підприємством не надано документів на підтвердження перебування товарів на обліку підприємства. Крім того, при поданні заяви про повернення грошових коштів позивачем в порушення Порядку №618 не додано документів на підтвердження свого права на отримання пільг в оподаткуванні та відповідно повернення коштів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «СВКЗ» - підприємство, що є виробником і постачальником власно виробленої алкогольної продукції та зареєстроване в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, має у приватній власності два виробничі майданчики (ВМ) за наступними адресами:
- Автономна Республіка Крим, Бахчисарайський район, с. Віліне, пров. Вигінний, 1а (далі-ВМ Віліне);
- Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Щорськ, вул. Виконкомівська, 16 (далі-ВМ Щорськ), що підтверджується ліцензією №619 серії АЕ №259679 Державної фіскальної служби України, термін дії якої з 31.10.2012р по 31.10.2017р.
У звязку з виробничою необхідністю, а також політичною ситуацією та анексією Автономної Республіки Крим, 03.10.2014р. та 04.10.2014р. двома транспортними засобами згідно наказу №27/09-1 від 27.09.2014р. та наказу № 27/09-2 від 27.09.2014р. з ВМ Віліне на ВМ Щорськ позивачем перевезено наступні комплектуючі:
- за наказом №27/09-1 від 27.09.2014р.: - скотч Ай-Петри на суму 16 269 грн., - гвинтові ковпачки Ай-Петри на суму 19 950 грн., - скотч Акція на суму 4 259,31 грн., - пляшки Ай-Петри (0,100 л.) на суму 126 474,48 грн., - скотч прозорий на суму 2 580,60 грн., - пляшки Ай-Петри (0,5 л.) NEW на суму 6 350,40 грн., - скотч прозорий вузький 24/66 м. на суму 5 557,20 грн., а всього на загальну суму 181 440,99 грн., в т.ч. ПДВ на суму 30 240,17 грн.
- за наказом № 27/09-2 від 27.09.2014р.: - гофроящики Ай-Петри № 20 (0,5) NEW на суму 1 797,60 грн., - гофроящики Ай-Петри № 20 (0,5) NEW в комплекті з (решіткою) на суму 83 59 грн., - пробки Ай-Петри NEW чорні КВВК на суму 7 116,45 грн., - пробки Кримський відбірний (брак) на суму 12 639,20 грн., - пробки Ай-Петри (КС) на суму 74 112,50 грн., - термозбіжні ковпачки Ай-Петри бордо на суму 103 290,70 грн., а всього на загальну суму 282 550,45 грн., в т.ч. ПДВ на суму 47 091,74 грн.
09.12.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково та надміру сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 95 000 грн.
Листом №936/04-50-25-1 від 23.12.2014р. відповідач повідомив позивача про те, що питання щодо повернення грошових коштів не може бути законодавчо обґрунтовано та вирішено на користь ТОВ «СВКЗ».
Суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VII (далі-Закон №1207), для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Законом України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014р. №1636-VII (далі-Закон №1636) запроваджено вільну економічну зону «Крим», функціонування якої, на період тимчасової окупації здійснюється з урахуванням особливостей, визначених розділом ІІ «Перехідні положення» Закону.
Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України №1636, на території ВЕЗ «Крим» не справляються загальнодержавні податки та збори, визначені ст.9 Податкового кодексу України (далі-ПК України), та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачений Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».
До загальнодержавних податків та зборів п.п.9.1.3. п.9.1. ст.9 ПК України віднесено податок на додану вартість.
В силу п.6.4. ст.6 Закону України №1636, товари, що були вироблені, достатньо перероблені або ввезені на митну територію України та випущені для вільного обігу на тимчасово окупованій території України до набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вважаються товарами українського походження, які вільно переміщуються на іншу територію України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності до 1 січня 2015р.
Отже, оскільки Закон №1207 набрав чинності 26.04.2014р., то товари, що були вироблені, достатньо перероблені або ввезені на митну територію України та випущені для вільного обігу на тимчасово окупованій території України до 27.04.2014р. вважаються товарами українського походження, які вільно переміщуються на іншу територію України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності до 1 січня 2015р.
Приписами п. 13 ст.4 МК України встановлено, що заходами нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності є не повязані із застосуванням мита до товарів, що переміщуються через митний кордон України, встановлені відповідно до закону заборони та/або обмеження, спрямовані на захист внутрішнього ринку, громадського порядку та безпеки, суспільної моралі, на охорону здоровя та життя людей і тварин, охорону навколишнього природного середовища, захист прав споживачів товарів, що ввозяться в Україну, а також на охорону національної культурної та історичної спадщини.
В силу п.п.14.1.61 п.14.1 ст.14 ПК України, до заходів нетарифного регулювання відносяться:
- ліцензування і квотування зовнішньоекономічних операцій;
- застосування спеціальних заходів щодо імпорту товарів в Україну;
- процедура реєстрації зовнішньоекономічних контрактів;
- процедура видачі ліцензій на право імпорту, експорту - спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
- дозвільна система служби експортного контролю;
- сертифікація товарів, що ввозяться в Україну;
- дозвільна система органів державної влади, що здійснюють санітарно-епідеміологічний, ветеринарний, фітосанітарний, екологічний та інші види контролю;
- реєстрація лікарських засобів, виробів медичного призначення, імунобіологічних препаратів, харчових добавок;
- застосування державного пробірного контролю.
Згідно до ст.1 Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013р. № 584-VII, митний тариф України є невідємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991р. №959-XII (в редакції Закону України №4496-VI від 13.03.2012), митне регулювання - регулювання питань, пов'язаних із встановленням мит та інших податків, що справляються при переміщенні товарів через митний кордон України, процедурами
митного контролю, організацією діяльності органів митного контролю України.
До митних платежів приписами п.27 ст.4 МК України віднесено: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Аналіз вказаних норм свідчить, що заходи тарифного регулювання - це заходи, що мають суто економічний характер, та регулюють зовнішньоекономічну діяльність саме за допомогою ставок митних платежів, зокрема, податку на додану вартість.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у розумінні п.6.4 ст.6 Закону №1636 операції із ввезення товарів з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України, звільняються від сплати податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Так, положеннями п.4.1 вказаного листа до відома митниці ДФС доведено, що до 01.01.2015р. операції з ввезення з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України товарів, визначених п.6.4 ст.6 Закону №1636 звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
При розгляді справи судом встановлено, що товар позивача, який було ввезено з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України: з ВМ Віліне на ВМ Щорськ, було придбано ТОВ «СВКЗ» до набрання чинності Закону №1207, а саме до 27.04.2014р., що підтверджується копіями документів: звіту про фінансовий стан ТОВ «СВКЗ» за 2013р., бухгалтерських довідок № 279 від 03.10.2014р. та №280 від 04.10.2014р., інвентаризаційного опису станом на 01.04.2014р., що є в матеріалах справи.
Отже, суд вважає, що операції з ввезення вказаного товару позивача з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України підлягають звільненню від сплати податку на додану вартість на підставі п.6.4 ст.6 Закону №1636.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.п.14.1.115 п.14.1 ст.14 ПК України, надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Згідно до п.43.1 ст.43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до ст.43 ПК України та ст.301 МК України.
В силу положень розділу ІІІ Порядку №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.
Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.
Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.
Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.
Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі-Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007р. №611/147 (який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність та який змінено наказом Міністерства доходів і зборів та Міністерства фінансів України №882/1188 від 30.12.2013р.) (далі-Порядок взаємодії), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.
Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (далі - пакет документів на повернення коштів).
Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.
Копія Висновку про повернення, оригінал заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України та документ, у якому відображаються результати перевірки заяви платника, залишаються у Відділі для контролю.
Висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.
Отже, оскільки судом раніше встановлена безпідставність висновків відповідача про необхідність оподаткування податком на додану вартість на загальних підставах операції позивача з ввезення вказаного товару з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України, суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності Дніпропетровської митниці щодо ненадання висновку про повернення з Державного бюджету України на користь ТОВ «СВКЗ» надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів в сумі 92 798,29 грн.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відмову у поверненні коштів на підставі не подання позивачем до заяви документів на підтвердження свого права на отримання пільг в оподаткуванні, що передбачено Порядком №618, оскільки лист відповідача від 23.12.2014р. №936/04-50-25-1, яким ТОВ «СВКЗ» відмовлено у поверненні коштів, зазначених підстав не містить.
Враховуючи, що судом встановлено порушення законного права позивача, воно підлягає відновленню шляхом зобовязання відповідача надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до виконання висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів в сумі 92 798,29 грн. на користь ТОВ «СВКЗ».
Приписами ч.1 ст.24 МК України встановлено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Дії або бездіяльність органів доходів і зборів або рішення їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом (ч.1 ст.29 МК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст.86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «СВКЗ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку про повернення з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод» надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів в сумі 92 798,29 грн.
Зобовязати Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби України надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до виконання висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів в сумі 92 798,29 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод».
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1