Справа № 379/1085/15-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/1085/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Бойко М.Г. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Таращанського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (далі - Відповідач), третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області (далі - Третя особа) в якому просить: дії Відповідача при наданні Позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в ІІІ-ій зоні небезпеки м.Прип»ять та ІІ-ій зоні небезпеки м.Чорнобиль за період з 04.05.1986 року по 08.05.1986 року без урахування виплати заробітної плати подвійного окладу в п»ятикратному та чотирикратному розмірі, а також збереженого окладу визнати неправомірними; зобов'язати Відповідача провести розрахунок його грошового забезпечення колишнього працівника ВДСО при Таращанському РВ ГУ МВС України в Київській області міліціонера-водія, старшини міліції ОСОБА_2 з урахуванням вимог Постанови Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок №207-7 від 10 червня 1986 року, Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року №1031-рс, листа Міністерства праці, Мінчорнобиля та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 року №09-3751/1032/31/13-412/308, листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року №224/8.13; зобовязати Відповідача надати довідку про перераховане грошове забезпечення з урахуванням вимог, передбачених Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок №207-7 від 10 червня 1986 року, Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», листа Міністерства праці, Мінчорнобиля та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 року №09-3751/1032/31/13-412/308, листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року №224/8.13 за роботу в ІІІ-ій зоні небезпеки м.Припять та ІІ-ій зоні небезпеки м.Чорнобиль; зобовязати Відповідача здійснити перерахунок грошового утримання за роботу в третій та другій зоні небезпечності, врахувавши одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 435 карбованців згідно наданого розрахунку.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: визнано дії Відповідача при наданні Позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в ІІІ-ій зоні небезпеки м.Припять та ІІ-ій зоні небезпеки м.Чорнобиль за період з 04.05.1986 року по 08.05.1986 року без урахування виплати заробітної плати подвійного окладу в п»ятикратному та чотирикратному розмірі, а також збереженого окладу неправомірними; зобовязано Відповідача провести перерахунок заробітної плати Позивачу за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 04.05.1986 року по 08.05.1986 року та видати відповідну довідку для пред»явлення її до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії з урахуванням Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року №665-195 щодо роботи у вихідний день, тобто з урахуванням доплати за роботу у вихідний день (04 травня 1986 року) - в подвійному розмірі; наказу МВС СРСР №0130 від 11.05.1986 року та №0189 від 30.06.1986 року щодо виплати подвійного окладу, виходячи із розрахунку посадового окладу в подвійному розмірі та кратності 4 (чотири) відповідно до зони небезпеки (ІІ зона небезпеки) та абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 року №524-156 (у0524400-86); розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03.09.1986 року №1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10.09.1986 року №530-рс (530-86-р) щодо збільшення окладу до 15 %. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача та заперечення Позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є пенсіонером і перебуває на обліку у Третьої особи та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов»язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Київською облдержадміністрацією 30.10.2013 року та вкладкою до посвідчення (а.с.16).

15 червня 2015 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про надання йому довідки про заробітну плату (грошове утримання) в зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період часу з 04 травня 1986 року по 08 травня 1986 року.

Розглянувши подану заяву, Відповідачем 16 липня 2015 року видана довідка №С-150 про роботу в зоні відчуження в місті Чорнобиль за період з 04 травня 1986 року по 08 травня 1986 року, з урахуванням коефіцієнта 4 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7.

У вказаній довідці зазначено, що Позивачу виплачена заробітна плата в сумі 93,55 крб. та оплата проводилась за підвищеними тарифними ставками (посадовими окладами) з урахуванням зони безпечності, виходячи з установленого в зоні відчуження 6-ти годинного робочого дня та 6-ти денного (36-годинного) робочого тижня (а.с.21).

На думку Позивача, вказана довідка містить інформацію, яка суперечить нормативно-правовим актам урядових установ колишніх СРСР та УРСР, суттєво обмежує його конституційні права та інтереси і призвела до відчутної втрати розміру його пенсії.

Згідно абз.2 п.1 постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року №524-156, особам начальницького і рядового складу, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, слід виплачувати посадові оклади та оклади за спеціальними званнями у подвійному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 №964 на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх оправ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 №0130, від 17 травня1986 №0149, від 30 червня1986 № 0189 та інших.

Абзацом першим пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року №0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», на виконання зазначених розпоряджень було наказано, зокрема, міністру внутрішніх справ Української РСР дозволяти за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов'язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

За основним місцем служби нараховувались надбавки за вислугу років та інші надбавки.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотири, три і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотири, три і двократному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження становився менше на одиницю.

Аналізуючи наведенні правові норми, колегія суддів звертає увагу, що після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 робота працівників оплачується у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно Постанови ЦК КПРС, ПВС СРСР, РМ та ВЦСПС від 07 травня 1986 року №524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року №524-156.

Щодо оплати фактично відпрацьованого часу у вихідні дні в зоні відчуження, колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось у відповідності з Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року №1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року №136с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов»язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Не передбачено преміювання та оплата за несення служби в надурочний час, у вихідні та святкові дні, і наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 року №090.

Як вбачається з матеріалів справи, у довідці від 16 липня 2015 року №С-150 за період роботи Позивача у м.Чорнобиль вказана кратність 3 та збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження, що сумарно дають чотирикратний розмір.

Таким чином, посадовий оклад разом з окладом за звання ділиться на кількість календарних днів місяця роботи в зоні, потім множиться на кількість днів роботи по факту та множиться на 4, а процентну надбавку за вислугу років за основним місцем роботи особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ нараховували на одинарний посадовий оклад за основним місцем роботи.

Отже, додаткова оплата днів роботи, що припадають по календарю на вихідні та святкові дні не проводиться.

Що стосується підвищення посадового окладу на 15 %, колегія суддів зазначає таке.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 10 вересня 1986 року №530 дано право Міністерствам та Відомствам підвищувати до 25% тарифні ставки (посадові оклади) робітникам зайняти в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю.

Конкретні розміри підвищення встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт керівниками підприємств, організацій та установ.

Вказане розпорядження має перелік населених пунктів, віднесених до районів з підвищеною радіоактивністю, до яких м.Чорнобиль не відноситься, оскільки він є другою зоною небезпеки, за роботу в якій Позивач отримував кошти у відповідній кратності.

Та обставина, що Позивачем здійснювалось несення служби саме у м.Чорнобилі підтверджується наказом №088 від 04.10.1986 року.

Згідно ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 статті 54 Закону передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, без обмеження.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно пункту 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно пункту 2.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок) при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку передбачено, що подання та оформлення документів до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року.

За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно ч.4 ст.15 Закону видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» може призначатися виходячи із фактично отриманої заробітної плати.

При цьому, розмір отриманої заробітної плати зазначається у довідці, яка видається на підставі первинних документів, а орган пенсійного фонду має право перевірити обґрунтованість її видачі.

Із матеріалів справи вбачається, що одноразова грошова винагорода за отриману гранично допустиму дозу радіації та добові Позивачу не виплачувались.

Отже, видана довідка відображає фактичний розмір сплачених Позивачу у 1986 році сум заробітної плати, а відтак у Відповідача відсутні правові підстави для включення до неї будь-яких інших розрахунків заробітної плати, а у Третьої особи - для здійснення перерахунку призначеної пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 01 квітня 2015 року №К/800/6476/14 та від 21 травня 2015 року справа № К/800/26522/14.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про помилковість рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

За ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області задовольнити.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову до Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 01 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.