Справа № 802/2583/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2015 р. Справа № 802/2583/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про: стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (далі УПФ в м. Вінниці) звернулось у суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2К.) про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1414,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени їх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є страхувальниками та платниками страхових внесків до Пенсійного фонду. Такі страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. У 2010 році відповідач перебував на обліку в УПФ у м. Вінниці як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та був зобов'язаний сплачувати страхові внескивідповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Враховуючи положення Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 року № 2461-VІ, який набрав чинності з 17.07.2010 року, згідно з пп. 4 п. 8 розділу ХV "Прикінцеві положення" закону відповідачу необхідно було у строк до 20.10.2010 року та до 20.01.2011 року здійснити доплату до мінімального страхового внеску за ІІІ та ІV квартали 2010 року на загальну суму 1414,80 грн. Однак, у встановлені строки ФОП ОСОБА_2 страхових внесків не сплатив. Вимога УПФ в м. Вінниці № Ф-4196 від 07.07.2014 року про сплату заборгованості на даний час є узгодженою, проте відповідачем не виконується. Відтак, за ним обліковується борг зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік в сумі 1414,80 грн., яку пенсійний орган вимушений стягувати примусово.

В судовому засіданні представник позивача заявлений адміністративний позов підтримала та надала пояснення, аналогічні до тих обґрунтувань, що наведені у позовній заяві. Просить суд адміністративний позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с. 21-26). Зазначає, що на даний час УПФ в м. Вінниці позбавлене повноважень на оформлення та направлення платникам страхових внесків вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій, прийнятих на підстав ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки закон зворотної дії в часі немає. Такожд посилається на те, що він, як приватний підприємець, у 2010 році перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності і щомісячно належним чином сплачував єдиний податок, а відтак не зобов'язаний сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно з Указом Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року.Крім того, раніше йому вже надсилались вимоги про сплату недоїмки від 07.08.2013 року № Ф-4195 на суму 965,46 грн. та № Ф-4196 на суму 719,34 грн., які він оскаржував. Проте, оскільки позивач у строк, встановлений пунктом 6.8 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 21-2 від 19.12.2003 року, не надав відповіді на його скаргу, вважається, що скарга повністю задоволена. Відтак, надіслання повторної вимоги № Ф-4196 від 07.07.2014 року на суму 1414,80 грн. є незаконним. Крім того, з 01.01.2011 року набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким вилучено ч. 1-9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо примусового стягнення органами пенсійного фонду страхових внесків за виставленими вимогами. Отже, на думку відповідача, має місце невідповідність між зазначеними положеннями закону та пунктом 8.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що у свою чергу є підставою для прийняття рішення на користь відповідача. Також відповідач посилається на п. 56.18 ст. 56 ПК України, зазначаючи, що строк для звернення до суду становить 1095 днів із дня отримання рішення контролюючого органу, який позивачем пропущено. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ в м. Вінниці за № 4/023 та у спірний період (липень-грудень 2010 року) був платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з довідки пенсійного органу № 778 від 04.08.2015 року та картки особового рахунку страхувальника, за відповідачем обліковується недоїмка зі сплати страхових внесків за 2010 рік в сумі 1414,80 грн. (а.с. 4, 13).

07.07.2014 року відповідачу направлялась вимога УПФ в м. Вінниці № Ф-4196 про сплату боргу в сумі 1414,80 грн. (а.с. 5), яка підприємцем була оскаржена до начальника УПФ України в м. Вінниці.

Згідно з рішенням начальника УПФ України в м. Вінниці № 4386/06-33-1/03 від 24.07.2014 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вимогу по сплату недоїмки без змін.

Не погоджуючись із прийняти рішенням, відповідач оскаржив його до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, рішенням якого про результати розгляду скарги № 2094/06-36/09 від 10.09.2014 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення начальника УПФ України в м. Вінниці № 4386/06-33-1/03 від 24.07.2014 року та вимогу № Ф-4196 від 07.07.2014 року без змін.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, заявлених суб'єктом владних повноважень, суд керується наступними мотивами.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VІ).

Відповідно до абз. 5, 6 ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень цього закону стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058-ІV страхувальниками є роботодавці, в тому числі фізичні особи-підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

В силу положень пп. 6 п. 2 ст. 17 Закону № 1058-ІV страхувальник зобов'язаний сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Судом встановлено, що 20.09.2007 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а отже в силу положень абз. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058-ІV вважався страхувальником та був зобов'язаний сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 18 Закону № 1058-ІV, який дія на момент виникнення спірних правовідносин, страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку установленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Підпунктом 4 пункту 8 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV передбачено, що фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом

З огляду на викладене суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він не був зобов'язаний сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки у 2010 році перебував на спрощеній системі оподаткування та щомісячно сплачував єдиний податок.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України. Зокрема, у постановах від 07.05.2012 року по справі № 21-300а11, від 05.12.2013 року по справі № 21-427а13 Верховний Суд України дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати. Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування осіб не залежить від статусу платника податку.

Згідно з абз. 2 пп. 4 п. 8 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV сума страхового внеску встановлюється фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

В силу положень ст. 1 Закону № 1058-ІV мінімальний страховий внесок це сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Статтею 4 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для фізичних осіб-підприємців було встановлено ставку збору у розмірі 33,2 % від об'єкта оподаткування.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розмір мінімальної плати на 2010 рік у місячному розмірі становив: з 1 січня 869 грн., з 1 квітня 884 грн., з 1 липня 888 грн., з 1 жовтня 907 грн. та з 1 грудня 922 грн.

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску у 2010 році за один місяць визначався у період з січня по березень на рівні 288,51 грн., з квітня по червень 293,49 грн., з липня по вересень 294,82 грн., з жовтня по листопад 301,12 грн. та у грудні 306,10 грн.

Водночас відповідно до Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 року № 2461-VІ, який набрав чинності з 17.07.2010 року, згідно з пп. 4 п. 8 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV відповідачу необхідно було в терміни до 20.10.2010 року та до 20.01.2011 року здійснити доплату до мінімального страхового внеску за ІІІ та ІV квартали 2010 року на загальну суму 1414,80 грн.

Однак, у встановлені законом строки ФОП ОСОБА_2 страхових внесків не сплатив.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону № 1058-ІV територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Відтак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що УПФ в м. Вінниці позбавлене повноважень щодо надсилання страхувальникам вимог про сплату недоїмки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу направлялась вимога пенсійного органу за № Ф-4196 від 07.07.2014 року про сплату боргу в сумі 1414,80 грн. (а.с. 5), яка після оскарження її підприємцем до вищого органу та залишення скарги без задоволення у судовому порядку не оскаржувалась, а отже на сьогодні вважається узгодженою.

Крім того, суд не бере до уваги доводи ФОП ОСОБА_2 про незаконність винесення вимоги за № Ф-4196 від 07.07.2014 року про сплату боргу в сумі 1414,80 грн. у зв'язку із узгодженням попередніх вимог від 07.08.2013 року № Ф-4195 на суму 965,46 грн. та № Ф-4196 на суму 719,34 грн. та формування її за тим же порядковим номером, що і попередня узгоджена вимога пенсійного органу.

Так, згідно з пп. "б" п. 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки у випадку якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків.

Пунктом 8.3 цієї Інструкції передбачено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника-юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника-фізичної особи). При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина літери "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2-а частина порядковий номер, 3-я частина літера "У" (узгоджена вимога). Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Як вже зазначалось раніше, згідно картки особового рахунку страхувальника (а.с. 13), за ФОП ОСОБА_2 з 01.09.2013 року обліковується недоїмка зі сплати страхових внесків за 2010 рік в сумі 1414,80 грн.

Оскільки на кінець звітного базового періоду відповідач не погасив недоїмку зі сплати страхових внесків, УПФ в м. Вінниці правомірно винесло нову вимогу за № Ф-4196 від 07.07.2014 року на повну суму заборгованості в розмірі 1414,80 грн. Водночас формування такої вимоги під одним порядковим номером з останньою вимогою про сплату боргу за № Ф-4196 від 07.08.2013 року узгоджується з положеннями пункту 8.3 вищевказаної Інструкції.

Крім того суд зауважує, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Податкового кодексу України, оскільки страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи податків та зборів, а в силу положень п. 1.1 ст. 1 цього Кодексу він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Натомість до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 15 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 11, 71, 86 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість вимог позивача і заперечень відповідача, оцінивши досліджені у ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд доходить до переконання, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік в сумі 1414,80 грн. є правомірними та підтверджуються матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача-суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (ідентифікаційний код 37979905) на р/р № 0103, відкритий в ОПЕРВ ПАТ "Держаний ощадбанк", МФО 302076, заборгованість в сумі 1414 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена: 16.09.2015 року.

Суддя Сало Павло Ігорович