Справа № 2а-1870/6195/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/41148/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Агротемп»

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року

у справі № 2а-1870/6195/11

за позовом Приватного підприємства «Агротемп»

до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Агротемп» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Роменської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області, правонаступником якої є Роменська об'єднана державна податкова інспекція Сумської області Державної податкової служби (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 травня 2011 року №, №, №.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ПП «Агротемп», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Роменською МДПІ Сумської області була проведена виїзна планова перевірка ПП «Агротемп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складений акт № 421/2301/22590605 від 26 квітня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.9 статті 5 підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 1, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 77629,00 грн., у тому числі по періодах: за 1 квартал 2010 року - 28746,00 грн., за 2 квартал 2010 року - 48883,00 грн.; підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 25718,99 грн.; підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 8.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 83187,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат 1-3 кварталів 2010 року вартість придбаного у ТОВ «Українські передові технології» дизельного палива, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, до податкового кредиту липня - серпня 2010 року та, як наслідок, позивач неправомірно сформував валові доходи за 3 квартал 2010 року та податкові зобов'язання з податку на додану вартість липня - серпня 2010 року по операціях з продажу цього палива на користь ТОВ «Прилуцький нафтоналив» та ТОВ «Кіровограднафтопереробка», оскільки позивачем не було надано всіх первинних бухгалтерських документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, тобто не підтверджено наявність поставок від ПП «Агротемп», з урахуванням того, що за результатами аналізу даних АІС «РПП» та АІС «Бест звіт» у ПП «Агротемп» не встановлено власних складських, торгівельних, виробничих та інших приміщень, які суб'єкт господарювання міг би використовувати при здійсненні фінансово-господарської діяльності, що свідчить про те, що угоди, укладені позивачем з вказаними контрагентами, є нікчемними. Також, в акті перевірки було вказано, що первинні бухгалтерські документи, які підтверджують транспортування палива від продавця до позивача, а також від позивача до покупців, не можуть бути належними та допустимими доказами транспортування товарно-матеріальних цінностей, оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не мав права підписувати договір перевезення та не міг надавати послуги переведення вантажу ПП «Агротемп», оскільки ОСОБА_1 одночасно є керівником цієї юридичної особи, у зв'язку з чим витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою вартості послуг перевезення неправомірно включені позивачем до складу валових витрат. Також, вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що ПП «Агротемп» як податковий агент неправомірно не утримало та не перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб із суми доходу, виплаченого на користь ОСОБА_1, на загальних підставах. Крім іншого, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту серпня 2010 року податок на додану вартість за податковою накладною, отриманою від ТОВ «Мехпромресурс», оскільки згідно АРМу «Звірка» ТОВ «Мехпромресурс» не відобразило вказану суму податку на додану вартість у складі своїх податкових зобов'язань за серпень 2010 року, з огляду на те, що подана вказаним товариством податкова декларація з податку на додану вартість була визнана податковим органом недійсною.

11 травня 2011 року Роменська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «Агротемп» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 97036,25 грн., у тому числі: 77629,00 грн. - за основним платежем, 19407,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

11 травня 2011 року Роменська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «Агротемп» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 32047,74 грн., у тому числі: 25718,99 грн. - за основним платежем, 6429,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

11 травня 2011 року Роменська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила ПП «Агротемп» суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на 72755,62 грн., у тому числі: 58204,50 грн. - за основним платежем, 144551,12 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а оспорювані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що наявні у ПП «Агротемп» первинні бухгалтерські документи не можуть бути безумовною підставою для формування позивачем валових витрат та податкового кредиту, а також валових доходів та податкових зобов'язань, оскільки за непідтвердження транспортування товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива) від продавця до позивача та від позивача до покупців (з огляду на те, що договір перевезення між ПП «Агротемп» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений в цілях заниження оподаткування позивача), відомості, вказані у цих документах, не відповідають дійсності. Також, суд виходив з того, що: ПП «Агротемп» як податковий агент неправомірно не утримало та не перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб із суми доходу, виплаченого на користь ОСОБА_1, на загальних підставах; із податкової накладної, виписаної позивачу ТОВ «Мехпромресурс», неможливо ідентифікувати осіб, які її підписали; позивачем не було надано доказів, які б підтверджували зберігання газового конденсату, придбаного у ТОВ «Мехпромресурс».

Однак, з такими висновками судів колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до пункту 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом 3 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Суд касаційної інстанції відзначає, що наявність у покупця (замовника) належно оформлених документів, які відповідно до Закону України Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» необхідні для віднесення витрат на оплату вартості товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до податкового кредиту, не є безумовною підставою для формування валових витрат та податкового кредиту за такими операціями, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження правомірності формування валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях з придбання у ТОВ «Українські передові технології» позивачем були надані видаткові накладні, податкові накладні, акти прийому-передачі, а також заявка ПП «Агротемп», скерована на адресу ТОВ «Українські передові технології», в якій позивач просить відвантажити 540 тон дизельного палива по наступних реквізитах: станція - Козятин-1; отримувач - ТОВ «Експрес-тариф»; в 4 графі залізничних накладних вказати «Власність ПП «Агротемп»» (т.1 арк. справи 157-164).

В свою чергу, у акті перевірки вказано, що в ході відпрацювання ТОВ «Українські передові технології» працівниками ВПМ Конотопської МДПІ було відібрано пояснення від директора та головного бухгалтера ТОВ «Українські передові технології» (основний вид діяльності - торгівля нафтопродуктами), які підтвердили факт реалізації дизельного палива на користь ПП «Агротемп» у липні - серпні 2010 року та надали копії підтверджуючих первинних бухгалтерських документів, перелік та реквізити яких наведені на 14-15 аркушах акту перевірки (т.1 арк. справи 52 - зворотна сторона, арк. справи 53).

Частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що умови договорів поставки повинні викладатися сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс».

Згідно положень Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) термін CARRIAGE PAID TO (... named place of destination) (ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ОПЛАЧЕНО ДО (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів № 41/КП від 23 липня 2010 року, укладеного між ТОВ «Українські передові технології» (постачальником) та ПП «Агротемп» (покупцем), підставою для відвантаження кожної партії товару являється підписана заявка покупця, додаткова угода та/або оплачений ним рахунок-фактура (пункту 2.3 статті 2 договору); базис поставки товару залізничним транспортом узгоджується сторонами у відповідних додаткових угодах до цього договору. Додаткові угоди можуть містити умови стосовно порядку оплати товару, строків його відвантаження та інші узгоджені між сторонами умови (пункт 2.6 статті 2 договору) (т.1 арк. справи 150-154).

Як вбачається з додаткових угод № 1 від 23 липня 2010 року та № 2 від 11 серпня 2010 року до вказаного договору, сторони узгодили, що: постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти: дизельне паливо Л-0,2-62; умовами поставки є: CPT, станція - Козятин-1, Південно-Західна залізниця (т.1 арк. справи 155-156).

В свою чергу, в акті перевірки вказано, що згідно пояснення головного бухгалтера ТОВ «Українські передові технології» дизельне паливо було доставлене до станції Козятин-1, після даної станції підприємство за перевезення не розраховувалось. При подальшому відпрацюванні працівниками ВПМ Конотопської МДПІ було встановлено директора ТОВ «Експрес-тариф», який пояснив, що директор ПП «Агротемп» - ОСОБА_1 йому відомий, ТОВ «Експрес-тариф» організовувало для ПП «Агротемп» перевезення нафти сирої згідно договору транспортного експедирування № 01 ТЕО, укладеного в січня 2010 року. Також, згідно пояснень директора ТОВ «Експрес-тариф» товариство не організовувало переведення дизельного палива для ПП «Агротемп», проте що стосується станції Козятин-1, то ТОВ «Експрес-тариф» здійснювало платежі по станційним зборам за ТОВ «Кіровограднафтопереробка» (т.1 арк. справи 53).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє відображення у акті перевірки, у серпні 2010 року ПП «Агротемп» реалізовувало дизельне паливо Л-0,2-62 саме ТОВ «Кіровограднафтопереробка». За даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, завірених з додатком 5 «Розшифровки податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів», суму податку на додану вартість включено до податкових зобов'язань за відповідний період в повному обсязі, розбіжність відсутня. Стан контрагента-покупця - основний платник, вид діяльності - виробництво продуктів нафто перероблення. За даними податкової звітності за 3 квартал 2010 року: кількість працюючих - 16 чоловік, вартість основних засобів 4 групи - 2,7 тис. грн. (т.1 арк. справи 48 - зворотна сторона).

За наслідками господарських операцій з ТОВ «Кіровограднафтопереробка» позивач сформував валові доходи та податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Також, у акті перевірки було вказано, що основним покупцем ПП «Агротемп» у липні 2010 року було ТОВ «Прилуцький нафтоналив», якому позивач реалізовував мазут паливний, нафту, залишок кубовий, пічне паливо, газовий конденсат, важкий залишок, мазут. За даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, завірених з додатком 5 «Розшифровки податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів», суму податку на додану вартість включено до податкових зобов'язань за відповідний період в повному обсязі, розбіжність відсутня. Стан контрагента-покупця - основний платник, вид діяльності - транспортне оформлення вантажів . (т.1 арк. справи 48).

За наслідками господарських операцій з ТОВ «Прилуцький нафтоналив» позивач сформував валові доходи та податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Крім іншого, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження реальності господарських операцій з поставки ТОВ «Прилуцький нафтоналив» газового конденсату, позивач надав документи, які підтверджують факт придбання цього конденсату у ТОВ «Мехпромресурс», а саме: видаткову накладну, рахунок, податкову накладну, товарно-транспортну накладну (т.1 арк. справи 73-76).

Також, за наслідками господарської операції з придбання у ТОВ «Мехпромресурс» газового конденсату позивач у серпні 2010 року сформував податковий кредит, а витрати по оплаті послуг перевезення газового конденсату, наданих йому фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, позивач включив до складу валових витрат 2010 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, договір перевезення № 8 від 01 липня 2010 року був укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (перевізником) та ПП «Агротемп» в особі експедитора підприємства ОСОБА_2 (замовником) та підписаний від імені ПП «Агротемп» саме ОСОБА_2 (т.1 арк. справи 72).

Крім іншого, колегія суддів вказує, що для цілей оподаткування обов'язковим є встановлення реальності господарської операції, оскільки недотримання сторонами правочину умов цивільного законодавства не звільняє учасників цього правочину від сплати до бюджету обов'язкових платежів.

Отже, колегія суддів вказує, що у випадку достовірного встановлення фактичного здійснення позивачем оплати вартості транспортних послуг, наданих йому фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 згідно договору перевезення № 8 від 01 липня 2010 року, у позивача відсутні підстави для оподаткування виплачених коштів податком з доходів фізичних осіб.

Разом з цим, вказаним обставинам судами попередніх інстанцій не була надана належна оцінка.

Також, положеннями абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з абзацом 2 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку.

Отже, колегія скуддів вказує, що відповідальність за правильність виписування податкової накладної покладена не на покупця, а на продавця товарів.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без належної оцінки доказів у їх сукупності, без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, постанова Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Агротемп» задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна