Справа № 2а-64/10 (2а-342/09)
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 35301/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Богаченка С.І., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Ткач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування розпорядження, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення моральної шкоди.

Позивачі посилались на те, що розпорядженням №1305 від 26.12.2008 року відповідач без їх згоди як співвласників усіх допоміжних приміщень буд. №45 на вул. Ст. Бандери в м. Львові, незаконно надав третій особи ОСОБА_1 дозвіл на реконструкцію належних йому квартир за рахунок площі горища, істотно порушивши тим самим їхні законні права та інтереси як його співвласників. Оскаржуване розпорядження було прийняте незважаючи на їх неодноразові письмові заперечення щодо забудови будь-ким із мешканців будинку всієї площі горища. Внаслідок прийняття неправомірного рішення, позивачам заподіяно значну моральну шкоду, яка проявилась у морально-психологічних стражданнях, погіршенні загального стану здоровя, порушенні нормального життєвого ритму, переживаннях та інших незручностях.

Позивачі просили визнати протиправним і скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1305 від 26.12.2008 року «Про обєднання і реконструкцію квартир №8 і №8-а на вул. С. Бандери, 45 та заміну опалення» та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 2500 грн. та на користь позивачки ОСОБА_3 2500 грн. відшкодування моральної шкоди.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1305 від 26.12.2008 року «Про обєднання і реконструкцію квартир №8 і №8-а на вул. С. Бандери, 45 та заміну опалення» в частині реконструкції вказаних квартир з розширенням за рахунок обєму горища.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржили ОСОБА_1 в частині задоволення в позові та ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині відмови в позові, подавши на неї апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи суд не в повній мірі зясував обставини, що мають значення для справи, не перевірив обґрунтованість доводів сторін, що призвело до неправильних висновків і порушення норм матеріального права. Зокрема, не було призначено будівельно-технічну експертизу стану конструкцій даху, а надано перевагу наданому позивачами висновку, в той час не взято до уваги надані ним технічні висновки.

Апелянт просить скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначають, що постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та у частині вирішення питання про розподіл судових витрат є необґрунтована та винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянти вказують на те, що завдання моральної шкоди належним чином було підтверджено, зокрема і листками непрацездатності, які суд першої інстанції не взяв до уваги. Крім того, при винесенні рішення не враховано витрати на правову допомогу, що підтверджується квитанцією про оплату.

Апелянти просять скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та у частині вирішення питання про розподіл судових витрат та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, який апеляційну скаргу підтримав, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

В справі встановлено, що розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1305 від 26.12.2008 року «Про обєднання і реконструкцію квартир №8,8а по вул. С.Бандери, 45 та заміну опалення» затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 9.12.2008 року) та дозволено ОСОБА_1 власнику цих квартир, за власні кошти здійснити обєднання квартир №8 та 8а по вул. С.Бандери,45 в м. Львові та їх реконструкцію з розширенням за рахунок обєму частини горища згідно з проектними пропозиціями та встановити двофункційний газовий котел на площі кухні взамін газової колонки і пічного опалення.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власники квартири №5 цього ж будинку своєї згоди ОСОБА_1 на розширення квартири за рахунок горища не дали.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в будинку, що перебуває у спільній власності його мешканців, без згоди всіх співвласників органи місцевого самоврядування не вправі вирішувати питання переобладнання горища.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

При цьому бере до уваги, що відповідно до п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 2.03.2004 року в справі № 4 рп/2004 допоміжні приміщення ( підвали, сараї, кладові, горища, колясочні тощо) передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Спираючись на положення ст. 41 та 55 Конституції України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що співвласники в багатоквартирному будинку є рівними у праві володіти, розпоряджатися та користуватися допоміжними приміщеннями і ніхто з них не має пріоритетного права користуватись та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі з питань влаштування мансард, надбудови поверхів тощо.

Використовуючи положення законодавства щодо регулювання режиму спільної власності, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про обовязковість згоди всіх співвласників в питанні переобладнання горища з метою покращення житлових умов одного з співвласників.

Оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, цих вимог закону не дотримав, суд першої інстанції на законних підставах визнав розпорядження неправомірним та скасував його.

Тому постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову відповідає матеріалам справи, наявним в ній доказам, правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування в цій частині заявлених вимог немає.

Доводи апелянта ОСОБА_1 в частині того, що дах будинку, в якому проживають сторони, є аварійним, що позивачі дали згоду на реконструкцію допоміжного приміщення іншим співвласникам будинку, що апелянт має гостру потребу покращення житлових умов правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суперечать положенням законодавства, правильно застосованим судом.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог позивачів в частині відшкодування моральної шкоди. Суд вважав, що факт заподіяння такої шкоди позивачам свого підтвердження в процесі судового розгляду справи не знайшов.

Суд не взяв до уваги, що відповідно до ст..56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Факт незаконності прийнятого відповідачем розпорядження від 26.12.2008 року сумнівів не викликає в силу наведеного вище і фактично не оспорюється відповідачем, який з рішенням суду першої інстанції погодився, не оскарживши його в апеляційному порядку.

Та обставина, що незаконним розпорядженням відповідача було порушено законні права позивачів як співвласників багатоквартирного будинку, також не викликає сумніву, оскільки правовий режим частини приміщення горища будинку було визначено відповідачем без їх згоди.

Оскільки відповідач прийняв незаконне розпорядження, порушивши законні права та інтереси позивачів, в його діях є вина.

Душевні страждання та психічні переживання позивачів в звязку з неправомірним розпорядженням органу місцевого самоврядування, яким було порушено їх права та законні інтереси, знайшли своє підтвердження в справі.

Позивачі з приводу неправомірних дій відповідача протягом тривалого часу потерпіли переживання та життєві незручності, повязані з відривом від звичного способу життя, оскільки змушені були витрачати зайві зусилля для доведення своєї правоти в суді шляхом подання адміністративного позову, оформлення і збирання відповідних документів. Зазначене негативно позначилося на стані здоровя позивача ОСОБА_2, який в силу моральних страждань та психічних переживань 19.02.2009 року змушений був звернутися до лікаря, який поставив діагноз «вегето-судинна дистонія, виражений невротичний синдром», про що зазначено в медичній картці позивача, поданій суду.

Погіршився стан здоровя і позивачки ОСОБА_3, особи старшого віку, внаслідок частих звернень до відповідача з приводу спірних правовідносин, отримання від нього відповідей, зміст яких виключає один одного.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про заподіяння обидвом позивачам моральної шкоди незаконним розпорядженням відповідача, яким було порушено їх права та законні інтереси, що є підставою для її відшкодування в грошовому виразі.

З врахуванням характеру і ступеня моральних страждань та психічних переживань позивачів розмір відшкодування моральної шкоди складає відносно ОСОБА_2 1500 грн., відносно ОСОБА_3 1000 грн.

Суд першої інстанції зазначених обставин справи та положень законодавства не врахував, прийняв незаконну постанову про відмову в позові, яка підлягає скасуванню в цій частині позовних вимог з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Крім того, судом першої інстанції невірно розподілено судові витрати в справі та витрати на правову допомогу, оскільки не враховано документально підтверджену сплачену позивачами суму витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. та 300 грн.

Тому розподілу шляхом стягнення на користь позивачів підлягають сплачений позивачами судовий збір в розмірах 3,40 грн. та 17 грн., а також їх витрати на правову допомогу за квитанціями в розмірах 300 грн. та 500 грн.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити частково.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року по справі № 2а-64/10 в частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та у частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та прийняти нову постанову в цій частині, якою позов задоволити частково.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 - 1500 грн., на користь ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з місцевого бюджету м. Львова на користь на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20,40 грн. судових витрат та 800 грн. витрат на правову допомогу, а всього стягнути 820,40 грн.

В решті постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року по справі № 2а-64/10 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : С.І. Богаченко

ОСОБА_4