Справа № 815/2597/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2597/15

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Єщенко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Одеса про стягнення заборгованості зі сплати сум виплачених пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та сум витрат на виплату допомоги на поховання за період жовтень-грудень 2014 року у загальному розмірі 7917,61 грн,-

В С Т А Н О В И Л А :

06 травня 2015 року управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси (далі управління ПФУ) звернулось з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Одеса (далі - Фонд), в якому просило стягнути заборгованість зі сплати сум виплачених пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та сум витрат на виплату допомоги на поховання за період жовтень-грудень 2014р. у загальному розмірі 7917,61грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно Таблиць розбіжностей, які надав відповідач, після пред'явлення йому актів щомісячної звірки за жовтень - грудень 2014 року, не врахованими та не відшкодованими залишились: сума витрат на виплату допомоги на поховання у розмірі та сума витрат на виплату пенсій тимчасово переселеним із зони проведення.

Відповідач заперечував проти позову зазначаючи, що вважає такими, що не підлягають відшкодуванню суми витрат на виплату допомоги на поховання оскільки не підтверджений причино-наслідковий зв'язок між смертю та раніше отриманим каліцтвом на виробництві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На думку відповідача не підлягають відшкодуванню і витрати на виплату пенсій по інвалідності тимчасовим переселеним із зони проведення АТО ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, в зв'язку з тим, що вони взагалі не звертались до відповідача з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015р. в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі про слухання справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Управління ПФУ за період жовтень-грудень 2014р. направило Фонду акти щомісячної звірки витрат по особових справам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, котрі, відповідачем не прийнято до заліку та не відшкодовано з тих підстав, що смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування, та у зв'язку з тим, що відповідні особи не звертались з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати до відділення Фонду та на обліку у відділенні не знаходяться.

Згідно таблиць розбіжностей відповідачем не прийнято до заліку та не відшкодовано суми витрат на виплату допомоги на поховання та на виплату пенсій тимчасово переселеним із зони проведення АТО за жовтень-грудень 2014р., всього на суму 7917 грн. 61 коп. З довідок про виплачену суму допомоги на поховання вбачається, що такі витрати мали місце у жовтні та грудні 2014р. в з'вязку із смертю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на загальну суму 3 968,54 грн. (а.с.35-38). Тому витрати на виплату пенсій тимчасовим переселенцям із зони АТО за цей же період становлять 3 949,07 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно приписам чинного законодавства допомога на поховання відшкодовується Фондом у разі встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) чи трудовим каліцтвом. Оскільки позивач не довів факт встановлення причинного зв'язку смерті інвалідів за наслідками раніше отриманого каліцтва чи професійного захворювання, відповідач не мав правових підстав включати суми витрат на поховання до акту щомісячної звірки. Щодо позовних вимог в частині виплат допомоги тимчасово переселеним із зони АТО суд першої інстанції зазначив, що ці відносини регулюються окремим Порядком, яким передбачено, що потерпілі повинні особисто звертатись кожного місяця стосовно цих виплат саме до Фонду, а не до позивача.

Судова колегія частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні визначають Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР (далі - Основи, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин ).

Згідно ст.1 Основ загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку, відповідно до ст. 4 Основ, є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ.

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога про тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Пунктом 5 ч.1 ст. 24 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон № 1105-XIV, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що Фонд зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Ст. 21 Закону № 1105-XIV визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відносно позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на виплату допомоги на поховання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання, витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826 (далі - Порядок № 826), регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Пунктом 2 Порядку № 826 передбачено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку № 826 встановлено, що організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником.

Згідно з абз. 2 ч.9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у ст. 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту ч.4 ст. 26 Основ, ч.2 ст. 24 Закону №1105-XIV вбачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що відділення Фонду зобов'язано відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку на підтвердження того, що смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 настала саме за наслідками нещасного випадку або трудового каліцтва, що з аналізу вищенаведених норм є обов'язковою умовою здійснення відповідачем відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який викладений, зокрема у постанові від 23 травня 2011 року по справі № 21-48а11, яка відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

На підставі викладеного судова колегія вважає абсолютно вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з Фонду суми допомоги на поховання, виплаченої сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання у загальному розмірі 3968,54 грн., є необґрунтованими, документально не підтвердженими та задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення витрат на виплату допомоги у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тимчасово переселеним із зони АТО в сумі 3949,07 грн. судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що пенсіонери, суми виплат яким є неузгодженими,звернулись до одного із страховиків - управління ПФУ.

Понесені управлінням ПФУ витрати на виплату особам пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій по втраті годувальника повинні бути відшкодовані відповідачем незалежно від того, чи зверталась особа до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України із заявою.

Частиною 16 ст. 34 Закону № 1105-XIV визначено, що виплата пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення, крім випадків, передбачених п. 2 ст. 8 та ст. 9 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що до позивача звернувся ряд осіб, які отримують пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію по втраті годувальника у зв'язку з прибуттям пенсійних справ з іншого району (вимушені переселенці). ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 знаходяться на обліку в управлінні ПФУ в Приморському районі м.Одеси.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відшкодуванні позивачу сум виплат вищезазначеним пенсіонерам, послався на лист виконавчої дирекції Фонду від 25.07.2014 року № 552-08-01, яким визначено Порядок обслуговування осіб, що тимчасово переселені з зони проведення АТО та тимчасово окупованої території.

Судова колегія зазначає, що цей лист не зареєстрований в Мінюсті України, тому не є нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини.

Порядок взаємодії та розрахунків між фондами встановлений Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) та Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин ) і не може змінюватись Фондом в супереч вимогам законів України.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись за виплатами пенсій до страховика - позивача. Позивачем здійсненні належні застрахованим особам виплати, на підставі чого, він, як неналежний страховик скористався своїм правом, встановленим ч.4 ст.26 Основ та звернувся до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

На підставі вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на виплату пенсій застрахованим особам у розмірі 3949,07 грн. підлягають задоволенню.

Невірна правова оцінка судом першої інстанції обставин по справі та неврахування судом першої інстанції наведених норм права призвело до ухвалення помилкового судового рішення в цій частині.

Відповідно до ст.202 КАС України через порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким частково задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,202,205,207,254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Одесі заборгованість зі сплати сум виплачених пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у розмірі 3 949,07 (три тисячі дев'ятсот сорок дев'ять) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: С.Д.Домусчі

Суддя: О.В.Єщенко