Справа № 805/2127/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2127/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р. Справа № 805/2127/15-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, -

встановив:

02 червня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі – позивач або Відділення Фонду) до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі – відповідач або ДП «ВК «Краснолиманська»), в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, у сумі 2 882 342,68 грн. та пеню у сумі 135 469,98 грн., а разом – 3 017 812,66 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Відділення Фонду зазначило, що згідно зі Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, наданим ДП «ВК «Краснолиманська», середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 4 309 осіб. Таким чином, впродовж 2014 року відповідачем мало бути забезпечене працевлаштування 172 інвалідів, фактично ж у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» перебувало 123 інваліда, про що зазначено у звіті.

Оскільки відповідачем не виконаний норматив по створенню 49 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність, чинним законодавством на нього покладений обов'язок нарахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 2 882 342,68 грн., однак зазначена сума у добровільному порядку ДП «ВК «Краснолиманська» не сплачена. У зв'язку із порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій Відділенням Фонду нарахована пеня у розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення, яка станом на 01 червня 2015 року становить 135 469,98 грн.

Зважаючи на викладене і посилаючись на положення ст.ст. 216-218, 238, 241 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 18, ч.ч. 1-2, 5 ст. 19, ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Відділення Фонду просило задовольнити позов та стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь Державного бюджету України 3 017 812,66 грн. (а.с. 3-5).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 32-35), сутність яких полягала у наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Для застосування адміністративно-господарських санкцій суб’єкт владних повноважень повинен встановити склад порушення, ступінь вини суб’єкта господарювання та причинно-наслідковий зв'язок між порушенням та виною.

Відповідач стверджував, що реалізація наведених положень Господарського кодексу України Відділенням Фонду можлива під час проведення перевірок відповідно до Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70.

Проте впродовж 2014 року позивачем не проводились перевірки з питань виконання роботодавцем – ДП «ВК «Краснолиманська» нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та наявності підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач доводив, що специфіка господарської діяльності ДП «ВК «Краснолиманська» зумовлює зв’язок переважної більшості робочих місць на підприємстві з особливо шкідливими та небезпечними умовами праці, де заборонена праця інвалідів.

На підставі положень ст. 5, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач стверджував, що при визначенні нормативу для працевлаштування інвалідів слід враховувати лише ту кількість робочих місць, які не пов’язані з шкідливими та небезпечними умовами праці.

Середньооблікова чисельність штатних працівників ДП «ВК «Краснолиманська» за 2014 рік становила 4 309 працівників, у тому числі 3 905 працівників, робота яких пов’язана з шкідливими умовами праці. При визначенні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем не враховувались 3 905 робочих місць, на яких заборонено використання праці інвалідів.

Відповідач наголошував, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для ДП «ВК «Краснолиманська» становить 16, тобто 4% від 404 робочих місць.

Крім того, посилаючись на положення ст.ст. 18, 18-1, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач стверджував, що обов’язками підприємства з метою працевлаштування інваліда є здійснення розрахунку кількості робочих місць та забезпечення працевлаштування інваліда. ДП «ВК «Краснолиманська» спроможне працевлаштувати інвалідів виключно у разі їх безпосереднього звернення або у разі спрямування таких інвалідів до підприємства Державною службою зайнятості. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов’язку самостійно здійснювати пошук та привід інваліда до відділу кадрів для їх подальшого працевлаштування. Обов’язок здійснювати пошук підходящої роботи для інваліда відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань з урахуванням його побажань покладено на Державну службу зайнятості.

В порушення вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) позивачем не доведено, що мали місце випадки відмови ДП «ВК «Краснолиманська» у працевлаштуванні інвалідів, не надані докази щодо загальної кількості інвалідів, які потребують працевлаштування в регіоні діяльності підприємства.

Відповідач стверджував, що ним вжиті всі необхідні заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36, 38 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), що підтверджено звітом про надіслання електронної судової повістки та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 80-82).

Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 5, 20).

27 серпня 2015 року через відділ діловодства та документообігу суду представник відповідача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження (а.с. 174).

На підставі положень ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судовий розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ідентифікаційний код 13492430) зареєстроване у якості юридичної особи 18 липня 1991 року, про що 06 червня 2011 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесений запис за номером 1 266 145 0000 038936.

Вказані обставини встановлені на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої 26 листопада 2014 року (а.с. 9-10).

Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (ідентифікаційний код 31599557) зареєстроване як юридична особа 23 листопада 2001 року, про що 07 вересня 2004 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 271 120 0000 000025.

Основним видом економічної діяльності ДП «ВК «Краснолиманська» є код КВЕД 05.10 Добування кам’яного вугілля, клас професійного ризику виробництва за основним видом економічної діяльності: 67.

Ці обставини встановлені на підставі даних он-лайн сервісу пошуку відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 15-17), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованої станом на 08 червня 2015 року (а.с. 37) та статуту ДП «ВК «Краснолиманська», затвердженого наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14 червня 2011 року (а.с. 38-45).

На підприємстві проведене атестація робочих місць за умовами праці, про що свідчать накази генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» від 29 грудня 2007 року № 3566 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», від 16 серпня 2011 року № 1135 «Про доповнення до наказу № 3566 від 29.12.2007», від 22 листопада 2010 року № 1697 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» (а.с. 168-173).

Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ДП «ВК «Краснолиманська» у 2012 році становила 4 307 осіб, з яких на роботах з шкідливими умовами праці були зайняті 3 903 особи, що встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/5654/13-а від 15 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2013 року (а.с. 54-59)

Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ДП «ВК «Краснолиманська» у 2013 році становила 3 899 осіб, штат підприємства був повністю укомплектований, а нові вакансії не відкривалися, що встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/5869/14 від 12 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року (а.с. 60-62, 72-74).

Як свідчить довідка про фактичну чисельність працівників ДП «ВК «Краснолиманська», впродовж 2014 року середньооблікова чисельність працівників становила 4 309 осіб, з них 3 905 задіяні на роботах з шкідливими умовами праці.

Зокрема, працівники шахти у кількості 3 777 осіб, з яких 3 467 працюють на роботах з шкідливими умовами; працівники СО у кількості 461 осіб, в тому числі 438 задіяних на роботах з шкідливими умовами (а.с. 46).

Згідно з штатним розкладом керівників, спеціалістів та службовців промислово-виробничого персоналу ДП «ВК «Краснолиманська» з 01 серпня 2013 року чисельність цих працівників становила 551 особу (а.с. 157-161).

Відповідно до штатного розкладу керівників, спеціалістів та службовців промислово-виробничого персоналу відповідача з 01 січня 2014 року чисельність цих працівників становила 525 осіб (а.с. 162-166).

Суд критично оцінює інформацію, надану представником відповідача, про те, що у 2014 році на ДП «ВК «Краснолиманська» нові робочі місця не створювалися, вакансії не відкривалися (а.с. 167).

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача у 2014 році збільшилася у порівнянні з 2013 роком, крім того про наявність вакансій ДП «ВК «Краснолиманська» повідомляло Красноармійський міський центр зайнятості.

Так, впродовж 2014 року ДП «ВК «Краснолиманська» надавало до Красноармійського міського центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», що підтверджено звітами від 31 січня 2014 року, від 18 березня 2014 року, від 20 березня 2014 року, від 03 листопада 2014 року, від 06 листопада 2014 року, від 14 листопада 2014 року, від 01 грудня 2014 року, від 08 грудня 2014 року, від 12 грудня 2014 року, від 15 грудня 2014 року, від 18 грудня 2014 року (а.с. 63-66, 88-154).

Зокрема, 14 листопада 2014 року ДП «ВК «Краснолиманська» надало до Красноармійського міського центру зайнятості Звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії). В розділі «І. Основні дані про вакансії» звіту відповідач повідомляв про наявність вакансії за професією (посадою) охоронець, укомплектування якої має здійснюватися за сприяння Державної служби зайнятості України. В розділі «ІІ. Характеристики вакансії(й) та вимоги до претендента(ів) (для укомплектування вакансій Державною службою зайнятості)» відповідач вказував про наявність однієї вакансії за професією охоронець, на яку можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення»), а саме інваліди (а.с. 111-114).

Решта вакансій, інформацію про які ДП «ВК «Краснолиманська» надало до Красноармійського міського центру зайнятості, для працевлаштування інвалідів не були придатні, оскільки в своїй більшості вони були пов’язані з шкідливими умовами праці.

На підставі відомостей, наданих Красноармійським міським центром зайнятості на виконання ухвали про витребування доказів від 30 липня 2015 року, встановлено наступне.

14 листопада 2014 року ДП «ВК «Краснолиманська» подала до Красноармійського центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою № 3-ПН, у якій була вказана 1 вакансія охоронця, призначена для працевлаштування інваліда.

Впродовж 2014 року на обліку у Красноармійському міському центрі зайнятості перебували 80 інвалідів.

У 2014 році за направленням Красноармійського міського центру зайнятості на ДП «ВК «Краснолиманська» був працевлаштований 1 інвалід, більше вакансій для інвалідів підприємством не надавало.

Фактів відмови ДП «ВК «Краснолиманська» у працевлаштуванні інвалідів за направленням Красноармійського міського центру зайнятості не було, про що свідчить лист від 21 серпня 2015 року № 04-1979 (а.с. 87).

04 лютого 2015 року ДП «ВК «Краснолиманська» надало Відділенню Фонду Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ, в якому вказало, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік становила 4 309 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, – 123 особи; кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 172 особи. В Рядку 06 «Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» відповідач зазначив суму 2 882 327,00 грн. (а.с. 6, 174).

Використовуючи вихідні дані, наведені ДП «ВК «Краснолиманська» у Звіті, Відділення Фонду здійснило розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2014 року, яка за розрахунком позивача становить 2 882 342,68 грн. (а.с. 7).

Посилаючись на порушення відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій, Відділення Фонду здійснило нарахування останньому пені за період з 16 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року в сумі 135 469,98 грн. (а.с. 8).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

30 липня 2015 року постановлена ухвала про витребування доказів, якою, крім іншого, суд зобов’язував Відділення Фонду надати докази на підтвердження факту проведення перевірки ДП «ВК «Краснолиманська» на предмет виконання роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців, що використовують найману працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31 липня 2007 року № 70, а саме: наказ на проведення перевірки, акт про результати проведення перевірки, протокол про адміністративне правопорушення тощо; а якщо така перевірка не проводилась - письмово повідомити про це суд (а.с. 68-69).

Документи, витребувані ухвалою від 30 липня 2015 року, Відділенням Фонду не надані, про причини, що унеможливили їх подання, позивач не повідомив, а тому справа вирішена за наявними у ній матеріалами

Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/5654/13-а від 15 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову Відділення Фонду до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2012 рік – відмовлено повністю (а.с. 54-59)

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/5869/14 від 12 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову Відділення Фонду до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік (а.с. 60-62, 72-74).

Під час розгляду адміністративних справ № 805/5654/13-а та № 805/5869/14 за аналогічних фактичних обставин судами зроблений висновок, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів і на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Вирішуючи справу по суті та враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України (постанови від 20 червня 2011 року № 21-60а11, від 26 червня 2012 року № 21-105а12, від 16 квітня 2013 року № 21-81а13, від 28 травня 2013 року № 21-386а12, від 11 червня 2013 року № 21-63а13, від 19 листопада 2013 року № 21-397а13, від 11 лютого 2014 року № 21-485а13, від 08 квітня 2014 року № 21-50а14, від 27 травня 2014 року № 21-119а14, від 09 грудня 2014 року № 21-523а14 тощо), до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені правові норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Одним із основних завдань Фонду є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів, що передбачено пп. 1 п. 4 Положення № 129.

Згідно з пп. 1 п. 5 Положення № 129 Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків; збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; ведення претензійно-позовної роботи у судах різних інстанцій.

Для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством соціальної політики України утворюються територіальні відділення Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що передбачено п. 12 Положення № 129.

Згідно з ч.ч. 9-10 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі – Закон № 875-ХІІ) спори, що виникають із правовідносин за ст.ст. 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Позивач є територіальним органом Фонду, отже у спірних правовідносинах Відділення Фонду виступає у якості суб'єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі – Закон № 5067-VI), який набрав чинності з 01 січня 2013 року, встановлені гарантії у сфері зайнятості населення.

Зокрема відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону № 5067-VI держава гарантує у сфері зайнятості додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, визначені ст. 14 Закону № 5067-VI. Так, згідно з п. 6. ч. 1 ст. 14 Закону № 5067-VI до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

За правилами ч. 2 ст. 14 Закону № 5076-VI для працевлаштування зазначених у ч. 1 цієї статті громадян (крім інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», норматив працевлаштування на роботу яких встановлюється згідно із Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні») підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

Ч. 3 ст. 14 Закону № 5076-VI визначено, що роботодавці самостійно розраховують квоту, зазначену в ч.2 цієї статті, з урахуванням чисельності громадян, які на умовах повної зайнятості вже працюють на підприємствах, в установах та організаціях і належать до таких, що неконкурентоспроможні на ринку праці (крім інвалідів), та забезпечують їх працевлаштування самостійно. Роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Таким чином, норматив працевлаштування на роботу інвалідів як окремої категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, визначається Законом № 875-ХІІ.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За правилами ч. 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч.1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

За приписами ч. 5 ст. 19 Закону № 875-ХІІ виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Ч. 9 ст. 19 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом, що встановлено ч. 11 ст. 19 Закону № 875-ХІІ.

При цьому ч. 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Аналіз наведених вище правових норм зумовлює висновок, що ДП «ВК «Краснолиманська» зобов’язане виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

З приводу посилання відповідача та те, що для проведення розрахунку нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік повинна застосовуватися середньооблікова кількість робочих місць, які не пов’язані з небезпечними та шкідливими умовами праці, суд відзначає таке.

Законодавство України встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств щодо дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не передбачає жодних винятків з правил проведення розрахунку нормативу робочих місць для інвалідів, пільгових або пом’якшуючих умов для підприємств певної галузі.

Як наслідок, такий норматив має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 липня 2011 року № 21-159а11, від 17 вересня 2013 року № 21-232а13, від 08 квітня 2014 року № 21-50а14, від 27 травня 2014 року № 21-119а14, від 09 грудня 2014 року № 21-523а14.

З огляду на середньооблікову чисельності штатних працівників облікового складу відповідача за 2014 рік ДП «ВК «Краснолиманська» мало виділити (створити) 172 робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів – центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі – Порядок № 70).

Відповідно до абз. 1-2 п. 2 Порядку № 70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 01 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою – дата на поштовому штемпелі.

На виконання цього обов’язку 04 лютого 2015 року ДП «ВК «Краснолиманська» надало Відділенню Фонду Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42. Вказана обставина не є спірною.

Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку № 70 інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з п. 2.1. Порядку подання форми звітності № 3-ПН форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до пп. 2.2.6. п. 2.2. Порядку подання форми звітності № 3-ПН у графі 5 розділу І форми проставляється «Так», якщо роботодавцем передбачається укомплектування вакансій за сприяння територіальних органів, або «Ні» - у разі укомплектування вакансії роботодавцем самостійно.

У разі згоди роботодавця на укомплектування вакансій за сприяння територіальних органів (у графі 5 розділу І зазначено «Так») для кожного такого запису заповнюється розділ ІІ, у якому відображається порядковий номер відповідного запису у розділі І, а також характеристики такий вакансій, умови праці та вимоги до претендентів, що передбачено п. 3.1. Порядку заповнення форми звітності № 3-ПН.

У пункті 3 розділу ІІ форми вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, визначені ст. 14 Закону № 5067-VI), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян, (в тому числі «інваліди»), що визначено пп. 3.1.3. п. 3.1. Порядку заповнення форми звітності № 3-ПН.

Формою звітності № 3-ПН, затвердженою наказом № 316, визначений термін її подання, а саме: «за наявності попиту на робочу силу (вакансії): не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й)».

Наявні у справі письмові докази свідчать, що впродовж 2014 року ДП «ВК «Краснолиманська» належним чином виконувало обов’язок щодо інформування центру зайнятості про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів, а саме подавало звітність за формою № 3-ПН, повідомляючи про наявність робочого місця саме для інваліда, проставляючи відповідну відмітку в пункті 3 розділу ІІ Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною зокрема у постановах Верховного Суду України від 28 травня 2013 року у справі № 21-386а12, від 11 червня 2013 року у справі № 21-63а13.

З приводу тієї обставини, що протягом 2014 року звітність за формою № 3-ПН подавалася ДП «ВК «Краснолиманська» не щомісячно, суд відзначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (далі – Закон № 803-ХІІ) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв’язку з простоєм виробництва з незалежних від них причин, і в десятиденний строк – про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Правова норма, яка міститься у ч. 2 ст. 20 Закону № 803-ХІІ, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Закон № 803-ХІІ втратив чинність з 01 січня 2013 року на підставі Закону № 5067-VI.

З цієї ж причини судом не застосовується правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2013 року у справі № 21-397а13 та від 11 лютого 2014 року у справі № 21-485а13 щодо обов’язку роботодавця щомісячно подавати до центри зайнятості звіти за формою № 3-ПН, оскільки до спірних правовідносини у цих справах підлягали застосуванню положення ч. 2 ст. 20 Закону № 803-ХІІ.

Закони № 875-ХІІ та № 5067-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин між Відділенням Фонду та ДП «ВК «Краснолиманська», та підзаконні нормативно-правові акти, що регламентують подання звітності за формою № 3-ПН, не містять вимоги стосовно подання роботодавцями вказаної звітності саме щомісяця. Виникнення у роботодавця обов’язку подати звітність за формою № 3-ПН вони пов’язують з виникненням вакансії або з наявністю попиту на робочу силу (вакансії): не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За правилами ч. 2 ст. 20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону № 875-ХІІ сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч.1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст. 250 Господарського кодексу України.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституції України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Ч.2 цієї статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Системне тлумачення положень Закону № 875-ХІІ дозволяє дійти висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Крім того, аналізуючи норми Конституції та діючого законодавства України, суд відзначає, що основним органом працевлаштування громадян є центри зайнятості; людина самостійно обирає собі працю і не може бути примушена виконувати її; інваліди, реалізуючи своє право на працевлаштування, самостійно звертаються на підприємства або у центр зайнятості, вони є вільними у виборі професії та місця роботи.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2014 року ДП «ВК «Краснолиманська» вживало заходи, спрямовані на недопущення правопорушення у сфері господарювання. Зокрема, при виникненні вакансії, придатної для працевлаштування інваліда, надало до центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН, працевлаштувало інваліда за направленням центру зайнятості.

Фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів ДП «ВК «Краснолиманська» за направленням Красноармійського міського центру зайнятості не було.

Суд звертає увагу Відділення Фонду на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 затверджений Порядок проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю (далі – Порядок проведення перевірки № 70), який визначає механізм проведення відділеннями Фонду соціального захисту інвалідів перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім та більше осіб, щодо дотримання ними вимог статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до п. 2 Порядку проведення перевірки № 70, крім іншого, предметом проведення перевірки є виконання роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відділення Фонду за наказом його керівника може проводити планові та позапланові, виїзні та невиїзні перевірки, що передбачено абз. 1 п. 3 Порядку проведення перевірки № 70.

У разі виявлення фактів невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів уповноважена посадова особа, яка проводила перевірку, складає протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено п. 10 Порядку проведення перевірки № 70.

Згідно з п. 11 Порядку проведення перевірки № 70 після проведення планової та позапланової перевірки уповноважена посадова особа відділення Фонду складає акт, в якому зазначає стан дотримання роботодавцем законодавства, а у разі недотримання – детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідний закон.

Здійснення таких перевірок є способом реалізації Фондом своїх владних управлінських функцій, за результатами якого приймається відповідне рішення, у тому числі нарахування пені, у випадку виявлення факту порушень.

Крім того, відповідно до п. 3.3. Порядку № 223 документами, що підтверджують невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, є звіт за формою 10-ПН (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», рішення суду, акт перевірки відділенням Фонду роботодавця.

Висновок Відділення Фонду про порушення ДП «ВК «Краснолиманська» вимог ст.ст. 19 і 20 Закону № 875-ХІІ ґрунтується винятково на поданому відповідачем звіті за формою № 10-ПН, без проведення перевірки та належної правової оцінки її результатів.

В порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України позивачем не надано доказів відмови з боку відповідача в працевлаштуванні інвалідів, не надані докази на підтвердження факту того що служба зайнятості, органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли до ДП «ВК «Краснолиманська» інвалідів, а останнє відмовляло у працевлаштуванні таких осіб.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, у сумі 2 882 342,68 грн. та пеню у сумі 135 469,98 грн., а разом – 3 017 812,66 грн. – відмовити повністю.

Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.