Справа № 808/2112/15
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року (16 год. 10 хв.)Справа № 808/2112/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Стратулат С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сот Плюс» до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сот Плюс» (далі позивач, ТОВ «Сот Плюс») до Запорізької митниці Державної фіскальної служби (далі відповідач, Запорізька митниця) про визнання протиправним та скасування картки відмови № 112050000/2015/00028 від 23.01.2015 та рішення про коригування митної вартості № 112050000/2015/000018/1 від 22.01.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариством надано всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей є безпідставними. Однак, позивач подав додатково витребувані відповідачем документи, які мають всі необхідні дані та повністю пояснюють виявлені відповідачем розбіжності. Вважає, що позивач надав усі документи, які дозволяють чітко визначити митну вартість за основним методом без жодних суперечностей та неузгодженостей у числових значеннях контрактної вартості продукції.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, з підстав зазначених у письмових запереченнях, зокрема зазначив, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст. 53 Митного кодексу України (далі МК України), митниця дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. З огляду на це, декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Вказує, що оскільки документи були подані не у повному обсязі, митну вартість товару, що імпортуються, визначено із застосуванням резервного методу, згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України. Так, враховуючи вимоги ст. 64 МК України, митницею використана наявна в органу Міндоходів і зборів інформація щодо раніше визнаних органами митниці митних вартостей. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

03.06.2011 між ТОВ «Сот Плюс» (покупець) та «Delmar trade group inc.» (продавець) укладено контракт №DLМ/030611 (далі - контракт), згідно якому продавець поставив покупцю (додаток №98 від 13.10.2014р. до контракту) високовуглецевий ферохром ФХ 800, вагою 42000 кг; склад: Сr - 61,00%, С - 7,98%, Sі - 2,42%, Р - 0,029%, S - 0,034%, Fе - залишок; розмір 10-50 мм, - 95,85%, більш як 50 мм - 1,85%, менш як 10 мм - 2,30%; упакований у 42 біг-беги, виробник «Rohit ferro tech ltd», країна виробництва Індія. Товар поставлено на умовах DАР Запоріжжя. Загальна вартість товару складає 63 000,00 доларів США (1 500,00 доларів США за 1 тонну товару).

Для здійснення митного оформлення товару 21.01.2015 позивачем до митного органу подано митну декларацію по формі МД-2 №112050000/2015/000662, відповідно до якої була заявлена митна вартість товарів у розмірі 63000,00 доларів США (1500,00 доларів США за 1 тонну товару).

Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст.53 Митного кодексу України, митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару (зазначені у другій частині статті 53 Митного кодексу України) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена та містять розбіжності:

1) доповненням від 13.10.2014 №98 до контракту від 03.06.2011 №DLМ/030611 передбачені наступні умови оплати: 100% передплата після підписання доповнення, але до митного оформлення жодного документа, який підтверджував умови виконання контракту не надано.

2) надана до митного оформлення калькуляція від 19.01.2015 складена продавцем, а не виробником товару, тобто витрати на виробництво товару зазначено без будь-якого підтвердження їх виробником товару.

3) згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості щодо умов продажу товару, зокрема термін дії, термін поставки товару, умови платежу, характер тари та упаковки. Наданий до митного оформлення прайс-лист б/н від 19.01.2015 не містить даних відомостей.

Тому, відповідно до ст.53 МК України, 21.01.2015 декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) каталоги, специфікації виробника товару;

6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

8) інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта.

22.01.2015 декларантом додатково надано:

1) платіжне доручення в іноземній валюті від 23.10.2014 №133;

2) лист №115-12/А від 22.01.2015 щодо призначення передплати;

3) проформа № DLМ 13/10-2014-Z від 13.10.2014;

4) контракт з виробником товару № DLМ 13/08-14-К від 13.08.2014;

5) специфікація №1 від 13.08.2014 до контракту № DLМ 13/08-14-К від13.08.2014;

6) проформа №RFTL/РІ-030/14-15 від 14.08.2014;

7)документ від 19.08.2014;

8) «Домашній» коносамент №NYKS від 22.10.2014;

9) пакувальний лист №RFTL/ЕХР/192/14-15 від 13.10.2014;

10) комерційний інвойс № RFTL/ЕХР/192/14-15 від 13.10.2014;

11) сертифікат про походження №12281 від 17.10.2014;

12) сертифікат якості Alfred H Knigt від 21.10.2014;

13)документ від19.08.2014;

14) стаття про ринкову ситуацію з біржовими котируваннями феросплавів від 19.01.2014;

15) МД №500060006/2014/003814 від 04.12.2014.

Під час аналізу додатково наданих документів, що підтверджують заявлену митну вартість, митним органом встановлене наступне:

1) платіжне доручення в іноземній валюті від 23.10.2014 №133 не містить відміток банку;

2) в проформі № DLМ 13/10-2014- Z від 13.10.2014 вказані ціни на ферохром на умовах поставки CFR що не відповідає інформації вказаної в доповненні від 13.10.2014 №98 до контракту від 03.06.2011 № DLМ/030611 DAP та інвойсі від 19.04.2015 №М 19/01-2015- Z;

3) SWIFT документ від 19.08.2014 та SWIFT документ від 19.08.2014 лише підтверджують рух коштів на рахунках суб'єктів;

4) відомості зазначені в наданих сертифікаті якості Alfred H Knigt від 21.10.2014, сертифікаті про походження №12281 від 17.10.2014, пакувальному листі № RFTL/192/14-15 від 13.10.2014, «Домашньому» коносаменті № NYKS від 22.10.2014 не містять інформації щодо цінових характеристик товару та не можуть бути використані митницею для підтвердження рівня його митної вартості.

5) згідно наказу Державної митної служби від 13.07.2012 №362 при здійсненні контролю визначення митної вартості товарів, які є об'єктом біржової торгівлі використовується середнє значення біржових котирувань за період 10 днів, що передує даті складання рахунку-фактури (інвойсу), натомість у статті про ринкову ситуацію з біржовими котируваннями феросплавів від 19.01.2014 вказано рівень цін на ферохром з 13.01.2015 по 16.01.2015, що не дає можливості провести об'єктивний аналіз ціни заявлену партію товару.

Декларант відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно ч.3 ст53 МК України, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно вимог ч.4 ст. 57 МК України проведено процедуру консультацій між органом Міністерства доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статті 64 цього Кодексу. Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про визначення митної вартості за другорядним методом - 2ґ з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

22.01.2015 митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості за другорядним методом визначення митної вартості 2ґ резервним, відповідно до ст.64 МКУ №112050000/2015/000018/1. Враховуючи вимоги ст.64 МКУ відповідачем використана наявна в органі Міністерства доходів і зборів України інформація щодо ідентичних товарів за методом 2г) з розрахунку 1,703 дол. США за 1 кг товару (МД № 112030000/2014/022799 від 24.12.2014, № 112030000/2014/019431 від 30.10.2014).

У оформленні МД №112050000/2015/000662 від 21.01.2015 позивачу відмовлено, та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2015/00028 від 22.01.2015.

Товар випущено у вільний обіг за МД №112050000/2014/000771 від 23.01.2015 під гарантію відповідно до розділу X МК України, переплата позивачем ПДВ склала 26 886,98 грн.

Не погодившись із рішенням по коригування митної вартості, карткою відмови ТОВ «Сот Плюс» звернулось до суду із вимогами про їх скасування.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст. 49 МК України).

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до переліку даних документів, наведеного в частині другій даної статті, такими документами є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином митний орган може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів або часткове надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

У митного органу виникли зауваження, зокрема, щодо платіжного доручення в іноземній валюті № 133 від 23.10.2014.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують митну вартість товару, повинні містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. В даному ж випадку під час митного оформлення позивачем, крім іншого, надано платіжне доручення в іноземній валюті № 133 від 23.10.2014 на загальну суму 165000 дол. США., у реквізитах міститься загальне посилання на реквізити контракту. Платіжне доручення не містить відомостей щодо доповнення № 98 від 13.10.2014, в рамках якої здійснено платіж. У той же час, у доповненні № 98 від 13.10.2014 до контракту від 03.06.2011 №DLМ/030611, вартість товару складає 150000 дол. США, що є меншою, ніж загальна за наданим позивачем платіжним дорученням, що відповідно дає підстави для виникнення сумніву щодо рівня ціни товару для цілей визначення митної вартості.

У митного органу була наявна інформація щодо митної вартості високовуглецевого ферохрому на рівні 1,703 дол. США за 1 кг товару, що також призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару.

У зв'язку із обґрунтованими сумнівами щодо заявленої митної вартості товару митний орган витребував у декларанта додаткові документи, передбачені законодавством, з проведенням процедури консультацій з декларантом. Такі документи у повному обсязі не надані. Крім того, наданими документами не усунена розбіжність в частині невідповідності суми сплачених за товар коштів, зазначеній у платіжному доручені, сумі коштів, вказаній у інвойсі та доповненні № 98 від 13.10.2014 до контракту від 03.06.2011 №DLМ/030611.

Враховуючи наведене, суд вважає правильними дії відповідача, що неподання декларантом витребуваних митним органом додаткових документів надає право митному органу визначити митну вартість задекларованого товару на підставі наявних відомостей, документів, наданих позивачем відповідно вимог ст.57 МК України, оскільки, заявлені позивачем відомості щодо митної вартості імпортованого товару - документи, подані декларантом до митного контролю та митного оформлення, ставлять під сумнів достовірність інформації про заявлену митну вартість товарів за ціною договору.

Відповідно ч.3 ст.58 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом згідно з положеннями статті 57 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 59-64 МК України.

При цьому кожний наступний метод застосовується послідовно, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи з наведеного та враховуючи ненадання позивачем при митному оформленні митному органу належних та допустимих доказів щодо об'єктивно підтвердженої митної вартості товару, відповідач мав підстави для визначення митної вартості товару за наявними документами, та обґрунтував неможливість застосування попередніх методів.

За таких обставин суд вважає, що використовуючи владні управлінські функції при визначенні митної вартості товару, митний орган діяв в порядку черговості послідовного використання методів, передбачених статтями 59-64 Митного кодексу України.

Вказане в сукупності свідчить про те, що Запорізькою митницею ДФС дотримано вимог митного законодавства при визначенні митної вартості вказаного товару, прийняті Запорізькою митницею ДФС рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування - відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сот Плюс» () на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384,80грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн.80 коп).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник