Справа № 2-а-507/10
Суддя: Маслеников О. А.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-507/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі - головуючого: судді МА'СЛЕНИКОВА O.A. при секретарі Дяченко М.В.

за участю представника позивача - Жур1 ян О.М. відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до

Старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель У Кілійському районі Одеської області ОСОБА_1

про

скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н 0 В:

ОСОБА_2 звернулась до Кілійського районного суду з адміністративним позовом до старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та вказала, що 27 липня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Гурійському районі Одеської області ОСОБА_1 було винесено постанову про притягнення до адоінісгративної відповідальності та визнання ОСОБА_2 винною за ч. 1 ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 340 гривен» з підстав самовільного зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,21 га на території с. Приморське. Як зазначає ОСОБА_2, вказану ділянку вона самовільно не захоплювала, а використовує її на умовах оренди з 2002 року й на даний час рішенням Приморської сільської ради їй була надана згода на виготовлення документів щодо передачі вказаної земельної ділянки їй в оренду строком на 49 років. Позивачкою укладено договір резервування зазначеної земельної ділянки з Приморською сільською радою і копії всіх договорів та наявних документів нею було подано інспектору при розгляді справи. На підставі викладеного вона просила суд скасувати постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності, а також розрахунок розміру шкоди, який було проведено відповідачем на підставі винесеної постанови.

Заявлені вимоги представник позивача ОСОБА_3 підтримав в судовому засіданні.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень - старший державний інспектор з контролю за використанням та охсрснсю земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_1, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, зазначивши, що в процесі проведення перевірки дотримання земельного законодавства, ним були виявлені порушення, допущені приватним підприємцем ОСОБА_2 На підставі виявлених порушень ним було складено протокол та винесено відповідну постанову, за якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки та розраховано розмір шкоди, завданої порушником внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Вважає, що діяв у межах наданих повноважень та відповідного законодавства та не вбачає підстав для скасування винесеної постанови, в зв'язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

-08.07.2006 року уповноваженою комісією було складено акт за № 273 вибору земельної ділянки під забудову курортного готелю та магазину з кафетерієм підприємцю ОСОБА_2 в рекреаційній зоні с. Приморське площею 0,216 га.

- як вбачається з наданої позивачем ОСОБА_4 угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеної 14.01.2008 року за № 89, термін дії договору оренди земельної ділянки,укладений 02.01.2007 року між Приморською сільською радою та ОСОБА_2 продовжено до 31.12.2008 року.

- рішенням Приморської сільської ради від 12.12.2008 року № 402-V-XIII ОСОБА_2 було надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 216G кв .м. в довгострокову оренду строком на 49 років із земель рекреаційного призначення на території Приморської сільської ради для реконструкції будинку для відпочинку під магазин продтоварів з кафетерієм і будівництво курортного готелю;

- згідно попереднього договору резервування земельної ділянки, укладеного 24 лютого 2010 року між Приморською сільською радою та ОСОБА_2, сторони зобов'язались протягом 12 місяців з дня укладення даного договору укласти основний договір земельної ділянки загальною площею 2160 кв.м.,яка розташована в рекреаційній зоні Приморської сільської ради Кілійського району;

- як вбачається з наданих ОСОБА_2 в судове засідання квитанцій, нею здійснювались протягом 2010 року платежі за орендовану земельну ділянку;

- як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії КІ № 001260, складеному 14 липня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_1 - СПД ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,21 га на території с. Приморське що є порушенням ст. ст. 125, 126 ОСОБА_5 кодексу України та за яке передбачено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 53 КУпАП;

- на підставі складеного протоколу 27 липня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_1 було винесено постанову серії КІ № 001246 про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до

адміністративної відповідальності та визнання винною за ч. 1 ст. 53 Кодексу України /самовільне зайняття земельної ділянки, відповідно до описової частини постанови/ про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 340 гривень;

згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, ОСОБА_2 завдано шкоду у розмірі 1410,84 гривень.

г %

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.З Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.88 року з наступними змінами і доповненнями "Про практику розгляду судами скарг на постанови по справах про адміністративні правопорушення" суд, розглядаючи такі справи, повинний перевірити: чи накладено адміністративне стягнення

правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки провини, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність і його провина в його здійсненні; чи не сплинув строк для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), що виносив постанову про тяжкість скоєного правопорушення і наявність обтяжуючих обставин; чи накладене стягнення з урахуванням пом'якшуючих обставин, майнового положення особи.

Частиною 1 статі 53 КУпАП встановлено відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.Як вбачається з диспозиції наведеної частини статті КУпАП, дії вчинені ОСОБА_2, зазначені в описовій частин оскаржуваної постанови /самовільне зайняття земельної ділянки/ не підпадають під ознаки правопорушення, визначеного в ч. 1 ст. 53 КУпАП.

Відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки встановлено статтею 53-1 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель"

самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної

ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як зазначено в Листі ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ ОСОБА_5 РЕСУРСІВ від 11.11.2008 р. N 14-17-

4/12991 «Щодо застосування терміна "самовільне зайняття земельної ділянки"» - «згідно із зазначеним

терміном, не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання земельної ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування обєкта тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочик (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки).

Так, у статті 93 ОСОБА_5 кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситись до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до статті 127 ОСОБА_5 кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених ОСОБА_5 кодексом України. За наявності відповідного правочину з даних питань, використання земельної ділянки не вважатиметься самовільним її зайняттям.

У статті 131 ОСОБА_5 кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. До інших цивільно-правових угод, за якими найчастіше набувається право власності на земельні ділянки, відносяться угоди про їх купівлю-продаж, заставу.

Вимоги щодо змісту угод про перехід права власності на земельні ділянки визначено у статті 132 ОСОБА_5 кодексу України. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Правочином, за яким може набуватися право користування земельною ділянкою, слід також вважати: укладення договору оренди (суборенди) земельної ділянки, про встановлення земельного сервітуту, договору на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи договору" на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Відповідно до частини першої статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Слід також враховувати, що згідно з частиною першою статті 133 ОСОБА_5 кодексу України право користування земельною ділянкою може передаватися в заставу. Зазначені правочини укладаються у письмовій формі та набувають чинності після їх державної реєстрації.

Також не є самовільним зайняттям земельної ділянки вчинення дій, які відповідно до закону є правомірними. Під такими діями слід розуміти укладання цивільно-правових угод, які передбачені чинним законодавством. Так, наприклад, не є самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо вона використовується на підставі договору про спільну часткову власність, укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально (стаття 88 ОСОБА_5 кодексу України), або використовується для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних чи інших розвідувальних робіт на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем (стаття 97 ОСОБА_5 кодексу України). Право власності на земельну ділянку може також набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (ст. 120 ОСОБА_5 кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України).

Наявність рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду на підставі укладення цивільно-правової угоди не надають права на використання земельної ділянки, оскільки у частині третій статті 125 ОСОБА_5 кодексу України визначено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації забороняється.

Дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду, які на ній розміщені, не можуть бути кваліфіковані як "самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є "використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа", відповідальність за що не передбачена.

Зважаючи на вищезазначене, у відповідача не було підстав для притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 53 КУпАП.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що ніхто не може бути тгГ[ТТТ/ТР,х;. чв, язку 3 адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку,

** встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Підтвердженням вчинення адміністративного Проступку є докази.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних

повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Докази у підтвердження зазначеного у протоколі та постанові від 27.10.2010 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53 КУпАП та вчиненого позивачем - ОСОБА_2 - відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суду не надано, а сама постанова є такою, що суперечить чинному земельному законодавству.

Згідно ч. З ст. 2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно; б) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи

правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено в судовому засіданні, для винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача не було підстав.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53 КУпАП, з огляду на встановлені обставини та відповідні положення законодавства є недоведеним в зв'язку з чим вимоги позивача в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності підлягають задоволенню. Стосовно заявлених вимог про скасування розрахунку розміру збитків, суд виходить з того, що оскільки оскаржувану постанову скасовано, то автоматично втратив чинність проведений на її підставі розрахунок та він є юридично незначущим, в зв'язку з чим в суду відсутні підставі для його скасування.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що оскаржувана позивачем постанова прийнята з порушенням діючого законодавства.

Згідно зі ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне

правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідно до ст. 288 КУпАП, оскарження постанов у справах про притягнення до

адміністративної відповідальності здійснюються в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, але з рахуванням особливостей, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що резолютивна частина постанови про справі повинна бути викладена в редакції, яка узгоджується з положеннями ст. 293 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 53, 53-1, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 11, 70, 71, 159 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Постанову № 001246, винесену 27 липня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за

використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_1 про

притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 53 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 53 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, в зв'язку з відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб]єі?ЖЙі владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточшрл--і--оркгар^^^^/не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6