Справа № 2а-3556/12/2670
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/23631/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Печерської районної державної адміністрації м. Києва, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації , Кабінету Міністрів України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Печерської районної державної адміністрації м. Києва, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації , Кабінету Міністрів України, в якому просила суд:

визнати дії Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації по обліку і розподілу житлової площі у місті Києві протиправними і вчиненими з порушенням черговості, встановленої ст.43 Житлового Кодексу УРСР;

визнати протиправною бездіяльність Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації щодо незабезпечення позивача благоустроєним житлом у місті Києві, як особи, прирівняної до інваліда 1-ї групи і інваліда війни 2-ої групи;

визнати протиправними звуження обсягу прав позивача, як особи, прирівняної до інваліда війни 1-ї групи невиконанням розпорядження Кабінету міністрів України № 1010-р від 05 травня 2010 року «Деякі питання забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи» з боку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації;

визнати протиправними дії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації по невключеною позивача, як особи, прирівняної до інваліда війни 1-ї групи до переліку осіб, що бути забезпеченими благоустроєним житлом у 2010 році відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України № 1010-р від 05 травня 2010 року «Деякі питання забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи»;

зобов'язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію, Київську міську державну адміністрацію, Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації надати позивачу окрему благоустроєну квартиру з урахуванням вимог, встановлених ст.43 Житлового Кодексу УРСР, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

встановити порядок виконання рішення, за яким зобов'язати Кабінет міністрів України передбачити бюджетні кошти для забезпечення мене окремою благоустроєною квартирою, як особи, прирівняної до інваліда війни 1-ї групи і інваліда війни 2-ї групи.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є інвалідом Великої Вітчизняної війни 2-ої групи, що підтверджується посвідченням , виданим 10 лютого 2005 року Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, довідкою МСЕК серії МСЕ № 073589 від 24 лютого 1999 р.

На квартирному обліку у Печерському районі м. Києва Позивач перебувала з 06.02.2003 р. разом з її чоловіком, інвалідом війни 1-ої групи ОСОБА_3 1913 р. н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на позачергове забезпечення житлом.

У той же час при зверненні до Київської міської державної адміністрації дізналась, що вона не включена Печерською районною державною адміністрацією до списку для забезпечення житлом за кошти, які передбачені Державним бюджетом України відповідно до розпорядження від 05 травня 2010 року №1010-р «Деякі питання забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни ї групи».

Позивач зазначає, що Київська міська державна адміністрація, Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації протиправно не забезпечують її житлом, а Печерська районна державна адміністрація протиправно не включила її до списку для забезпечення житлом у 2010 році за кошти, які передбачені Державним бюджетом України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2010 №1010-р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до приписів частини першої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто у попередньому судовому засіданні без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не є особою, на яку поширюється дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2010 №1010-р. Також судами зазначено, що позивач як особа, яка прирівняна до інвалідів Війни І групи має право на позачергове забезпечення житлом, у той же час зазначене забезпечення має здійснюватися з урахуванням інтересів інших осіб, які також мають переважне право на забезпечення житлом.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Житлового кодексу УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Статтею 46 Житлового кодексу УРСР передбачено позачергове надання жилих приміщень, і громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Частиною першою зазначеної статті визначено, що поза чергою жиле приміщення надається:

інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;

громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;

дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім'ях піклувальників, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

сім'ям, які мають п'ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;

особам, обраним на виборну посаду, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість;

членам сім'ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов'язків у Верховній Раді України на постійній основі.

Поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Пункт 18 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає, що інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами державної виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих Рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Відповідно до статті 40 Житлового кодексу УРСР, у разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім'ї зберігається право подальшого перебування на обліку.

Пунктом 29 постанови Кабінету міністрів УРСР від 11.12.1984 №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» зазначено, що у разі смерті громадянина, який перебував на квартирному обліку, за членами його сім'ї зберігається право дальшого перебування на обліку.

Таким чином, члени сім'ї інваліда війни після його смерті залишаються перебувати на обліку громадян, що поліпшення житлових умов, а отже мають право на отримання житла в порядку, визначеному законом, з урахуванням пільг, які мав померлий.

У той же час, жодним нормативним актом не встановлено переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків для осіб, які прирівняні до інвалідів Великої Вітчизняної Війни 1 групи, які потребують поліпшення житлових умов.

Судом першої інстанції в обґрунтування судового рішення зазначено, що відповідно до даних Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, позивач дійсно перебуває на квартирному обліку, але не першою в списку позачерговиків.

У той же час, зважаючи на необхідність дотримання правил черговості при отриманні житла, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації щодо незабезпечення позивача благоустроєним житлом у місті Києві, як особи, прирівняної до інваліда 1-ї групи і інваліда війни 2-ої групи; зобов'язання Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації надати позивачу окрему благоустроєну квартиру з урахуванням вимог, встановлених ст.43 Житлового Кодексу УРСР, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також зобов'язання Кабінету Міністрів України передбачити бюджетні кошти для забезпечення позивача окремою благоустроєною квартирою, як особи, прирівняної до інваліда війни 1-ї групи і інваліда війни 2-ї групи.

Одночасно з викладеним, зважаючи на те, що позивач не є особою, на яку поширюється дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2010 «Про деякі питання забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної Війни 1 групи», оскільки зазначене розпорядження стосується Інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправним звуження обсягу прав позивача, як особи, прирівняної до інваліда війни 1-ї групи невиконанням розпорядження Кабінету міністрів України № 1010-р від 05 травня 2010 року «Деякі питання забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи» з боку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації; визнання протиправними дій Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації по невключеною позивача, як особи, прирівняної до інваліда війни 1-ї групи до переліку осіб, що бути забезпеченими благоустроєним житлом у 2010 році відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України № 1010-р від 05 травня 2010 року «Деякі питання забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи».

Так само з мотивів, викладених вище колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання дій Київської міської державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації по обліку і розподілу житлової площі у місті Києві протиправними і вчиненими з порушенням черговості, встановленої статтею 43 Житлового Кодексу УРСР.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: