Справа № 2а-1695/11
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 р. < Текст >Справа № 121933/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 01 березня 2011 року в адміністративній справі № 2а-1695/11 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області про визнання дій незаконними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2011 року позивач звернулася до Горохівського районного суду Волинської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області (далі УПФУ в Горохівському районі) і зазначила, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом І групи захворювання, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) їй повинна виплачуватись державна пенсія в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком.

Однак відповідач в таких розмірах пенсій їй не виплачує, зробити перерахунок в сторону збільшення та виплату відмовляється.

Тому позивач просить визнати такі дії УПФУ в Горохівському районі неправомірними та зобовязати останнього здійснити нарахування та виплату пенсій відповідно до вимог вищезазначених статтей Закону № 796-ХІІ, починаючи з 01 серпня 2010 року.

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 01 березня 2011 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, УПФУ в Горохівському районі подало апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального права просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги УПФУ в Горохівському районі покликається на те, що його дії були правомірними, пенсії позивачу нараховувалися та виплачувалися з урахуванням положень ст.ст.50, 51, 54, 67 Закону № 796-XII, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), постанов Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», № 1293 від 27 грудня 2005 року «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» та в межах бюджетних асигнувань, тому підстави для задоволення позову відсутні.

У звязку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом І групи захворювання, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та довідкою про інвалідність. У звязку з цим вона отримує пенсію по інвалідності та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну її здоровю. Розмір пенсій відповідачем визначено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року та постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року. Добровільно провести перерахунок пенсій відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-XII відповідач відмовляється.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно ст. 28 Закону № 1058-ІV встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є частково правильними з огляду на таке.

Згідно зі ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч.1 ст.46 Конституції України).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-XII.

Відповідно до статті 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтями 50 та 54 Закону № 796-XII передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам I групи призначається у розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком. Стосовно державних пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, то їх розміри в усіх випадках не можуть бути нижчими, зокрема по I групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, а вихідним критерієм обрахунку додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (стаття 28 Закону № 1058-ІV), при тому, що чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону № 796-ХІІ у разі збільшення розміру прожиткового мі-німуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної ком-пенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.10 р. № 2154-VI встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2010 рік у розмірі: з 1 січня 695 грн., з 1 квітня 706 грн., з 1 липня 709 грн., з 1 жовтня 723 грн., з 1 грудня 734 грн., а статтею 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. № 2857-VI встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2011 рік у розмірі: з 1 січня 750 грн., з 1 квітня 764 грн., з 1 жовтня 784 грн., з 1 грудня 800 грн.

Таким чином, для позивача, як інваліда I групи, особи, що постраждала внаслідок Чор-нобильської катастрофи, розміри державної та додаткової пенсій повинні розраховуватись виходячи із наведених розмірів.

Разом з тим, пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 28.12.2007 р. № 107-VI, який набрав чинності з 1 січня 2008 року, були внесені зміни до статей 50, 54 Закону № 796-XII, якими було обмежено дію даних статей.

Проте рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 положення п. 28 розділу II вищезазначеного Закону щодо внесення змін до ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII були визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно резолютивної частини даного рішення, воно має преюдиціальне значення для су-дів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виник-ли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дня прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 у відповідача виникло зобовязання перерахувати позивачу спірні виплати у розмірах, встановлених Законом № 796-XII, в редакції Закону до 1 січня 2008 року.

Відповідно до ст. 71 Закону № 796-XII дія положень даного Закону не може призупиня-тися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи загальні засади пріоритетності законів над підзаконними ак-тами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII та ст. 28 Закону № 1058-ІV, а не постанова Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року та постанова Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав, і при розрахунку державної та додаткової пенсій застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Надання законодавцем права Кабінету Міністрів України визначати порядок обчислення зазначених пенсій не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом № 796-XII. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

З огляду на викладене, позивач має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. 50 Закону № 796-XII у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком та пенсії для інвалідів І групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, відповідно до ст. 54 цього Закону у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до ст. 28 Закону № 1058-ІV.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що відсутність бюджетних асигнувань не можна взяти до уваги як підставу для відмови в задоволенні вимог позивача, так як невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність бюджетних коштів не є підставою для виправдання недоплати пенсій відповідно до Закону № 796-XII. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

На це звернув увагу й Європейський Суд з прав людини, який у пункті 26 рішення від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

А згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Правильно встановивши підставність позовних вимог позивача, разом з тим, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, невірно визначив початкову дату періоду, за який позов належить до задоволення, не зазначив до якої дати необхідно здійснювати нарахування та виплату спірних сум, а також те, що нарахування та виплату необхідно здійснювати з урахуванням виплачених сум.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивач не подавала заяви про поновлення строку, не зазначала поважності пропущення цього строку.

Спірні виплати є одноразовими, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізналася після отримання неповних сум виплат.

Оскільки позивач просила задовольнити вимоги за період з 01 серпня 2010 року, а до суду звернулася 09 лютого 2011 року, то позов належить до часткового задоволення починаючи з 09 серпня 2010 року, а за період з 01 по 08 серпня 2010 року позовні вимоги необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.198 та п.1 ч.1 ст.201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду у випадку правильного по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, зазначене відповідно до п.1 ч.1 ст.201 КАС України є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області задовольнити частково.

Постанову Горохівського районного суду Волинської області від 01 березня 2011 року в адміністративній справі № 2а-1695/11 змінити, виклавши резолютивну частину постанови в такій редакції:

«Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області з приводу відмови у перерахунку розмірів призначених ОСОБА_2 розмірів пенсій, визначених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум, за період з 09 серпня 2010 року і до виникнення обставин, з якими закон повязує виникнення, зміну або припинення спірних правовідносин.

Позовні вимоги за період з 01 по 08 серпня 2010 року залишити без розгляду»

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді М.А.Пліш

ОСОБА_3