Справа № 820/11367/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року м. Київ К/800/16390/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Островича С.Е.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - ДПІ) на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року у справі № 820/11367/13-а за адміністративним позовом Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 2.07.2013 року щодо зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

12 грудня 2013 року постановою Харківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 2.07.2013 року скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 4.06.2013 року ДПІ була здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка Підприємства щодо повноти відображення ним в бухгалтерському та податковому обліках із відповідними відображеннями у податкових деклараціях результатів господарських операцій з ТОВ «Геосат плюс» за період січень-квітень 2012 року, АТЗТ «Елласт» за квітень-червень 2012 року, ТОВ «Метал-ресурс» за квітень 2012 року, за наслідками якої 10.06.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п.,п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України завищене від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, у розмірі 472 699,53 грн.

2 липні 2013 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо зменшення Підприємству розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, у розмірі 472 699,00 грн.

Крім того, податковим органом були прийняті декларації: № від 31.05.2012 року на суми завищення від'ємного значення податку на додану вартість, у розмірі 54 928,00 грн.; № від 17.08.2012 року - 2 155,00 грн.; № 8 від 3.08.2012 року - 397388 грн.; № від 30.11.2012 року - 552,00 грн.; № від 18.04.2012 року - 3 432,00 грн.; № від 10.08.2012 року - 14 244 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України за договором оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулась раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/ пологу; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суди встановили, що 5.11.2008 року між Підприємством та ТОВ «Геосат-плюс» був укладений договір № 720 щодо матеріально-технічне забезпечення.

3 березня 2010 року між Підприємством та АТЗТ «Елласт» був укладений договір № 451 щодо матеріально-технічне забезпечення та додаткова угода до договору № 451 від 3.05.2010 року.

14 квітня 2010 року між Підприємством та ТОВ «Метал-ресурс» був укладений договір № 315.

Для підтвердження виконання зазначених договорів Підприємство надало витяг з Єдиного реєстру податкових накладних №12100738 від 12.11.2013 року; специфікації; податкові та видаткові накладні; приходні ордери; платіжні доручення; рахунки-фактури; додаткові угоди; розрахунки; витяг з банківського рахунку; перелік автомобілів підприємства; накази про прийом на роботу водіїв; накази про закріплення автомобілів за працівниками; перепустки на віз матеріальних цінностей; подорожні листи вантажного автомобіля, що підтверджує фактичне здійснення транспортування даного товару власним транспортом Підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведенні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суди обґрунтовано зазначили, що зазначені документи відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Підприємством був правомірно сформований податковий кредит з податку на додану вартість за господарськими операціями з контрагентами.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Острович С.Е.

Юрченко В.П.