Справа № 826/11239/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Мірошниченко Марини Миколаївни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадеве» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішеня, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кадеве» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає висновки акту перевірки необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому прийняте на їх підставі спірне податкове повідомлення рішення є таким. що підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 року № прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у міста Києві.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Мірошниченко Марина Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Кадеве» з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплаті до бюджету за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року по взаємовідносинах з платниками податків.

За результатом даної перевірки відповідачем складено акт від 03.12.2014 року № 6217/26-58-22-08-11/38076851, за змістом якого перевіркою було встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість у розмірі 497108,00 грн.

Підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань стало те, що листом ДПІ у Вишгородському районі Київської області від 19.09.2014 року № 140/10-08-22-01/39174820 податковий орган повідомлено про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Елітстройбуд-2014», оскільки останнє здійснювало придбання товару по податковим накладним на суму менше 10000,00 грн., які, відповідно, не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. На підставі викладеного податковий орган дійшов висновку, що ТОВ «Елітстройбуд-2014» здійснювало діяльність по наданню податкової вигоди тертім особам.

Крім того, податковий орган в акті перевірки зазначає, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, яке зареєстровано за № 0000040 за ознаками кримінального правопорушення визначеного ст. 27 ч. 5 ст. 205 ч. 1 КК України, а саме службові особи ТОВ «Елітстройбуд-2014» та інших підприємств в період травня-серпня 2014 року вчинили посібництво фіктивному підприємництву.

Також, податковий орган вказує, що актом ДПІ у Вишгородському районі Київської області від 05.09.2014 року № 128/10-08-22-01/39174862 встановлено, що ТОВ «Трейдтехкомпані» не виявлено за місцезнаходженням та має ознаки нереальності здійснення операцій з контрагентами, оскільки у товариства відсутнє обладнання, складські та торгівельні приміщення транспортні засоби, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності.

Податковий орган вказує на аналогічні ознаки нереальності здійснення операцій з контрагентами щодо ТОВ «Протекшн ЛТД», ПП «Бекристон».

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок над додану вартість на загальну суму 621385,00 грн. (за основним платежем 497108,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 124277,00 грн.).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, за змістом якого оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували у ТОВ «Трейдтехкомпані», ТОВ «Елітстройбуд-2014» по другому ланцюгу постачання є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

Щодо посилання податкового органу на порушення кримінальних проваджень за ст. 205 КК України, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те. що порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

Обставини щодо виконання спірних господарських операцій між позивачем та контрагентами не досліджувалися у названій в акті перевірки кримінальній справі, а тому саме по собі здійснення реєстрації названих товариств без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність керівництва цими товариствами, установлена у названій кримінальній справі, за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, були безпідставно визнані судами як доказ безтоварності спірних господарських операцій.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

При цьому Вищий адміністративний суд України акцентує увагу на тому, що документи та інші дані, що спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ТОВ «Бекристон» було укладено договір відповідального зберігання майна від 01.05.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до матеріалів справи, згідно до умов зазначеного договору ТОВ «Бекристон» виписано (оформлено): Акти надання послуг № 1193 від 30 червня 2014 року № 1586 від 31 липня 2014 року; Податкові накладні № 198 від 30 червня 2014 року, № 252 від 31.07.2014 року на суму 5000,00 гривень (з ПДВ), копії яких долучено до матеріалів справи.

Доводи податкового органу про те, що позивачем у ТОВ «Бекристон» придбано машину для мийки ящиків, спростовуються матеріалами справи, а саме: договором поставки № ДГ-27/06/14-1 від 27.06.2014 року укладеним позивачем з ТОВ «ГАРАЗД ПРАВО» у червні 2014 року.

Відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2014 року та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів позивачем по контрагенту ПП «Бекристон» задекларовано податковий кредит з ПДВ у розмірі 1666,66 грн., що спростовує доводи податкового органу, що позивачем задекларовано по зазначеному контрагенту податковий кредит в сумі 315235,13 грн.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Елітстройбуд-2014» укладено договір купівлі-продажу № 01/07/14-3 від 01 липня 2014 року. В ході виконання вказаного договору сторонами складено видаткові та податкові накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

На підтвердження подальшої реалізації придбаного у ТОВ «Елітстройбуд-2014» товару ТОВ «Фоззі-Фуд» позивачем надано копії податкових, видаткових, товарно-транспортних накладних, які долучено до матеріалів справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Техтрейдкомпані» укладено договір з надання логістичних послуг від 25.06.2014 №25/06/14-1, копія якого міститься в матеріалах справи. В ході виконання вказаного договору сторонами складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), заявки по організації логістичних послуг, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно до товарно-транспортних накладних замовником та відправником є позивач, одержувачем вантажу ТОВ «Фоззі-Фуд».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Протекшн ЛТД» укладено договір від 25.07.2014 №25/07/14-1, предметом якого є виготовлення поліграфічної продукції на підставі замовлень, які Замовник направляє Виконавцю, відповідно до договору.

На підтвердження виконання спірного договору позивачем надано копії замовлень з макетами, актів прийому-передачі, актів здачі-прийняття робіт, податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

На підтвердження використання відповідно до умов спірних договорів отриманих послуг та товару, позивачем надано суду копії договору поставки з ТОВ «Фоззі-Фуд» від 18.04.2014 № 3490, відповідно до якого позивачем було розфасовано персик у коробки та передано ТОВ «Фоззі-Фуд».

Факт оплати вказаних вище послуг та товару підтверджується банківськими виписками, копії яких долучено до матеріалів справи.

Отже, товар (фрукти та гриби), які було придбано відповідно до умов вказаних вище договорів було розфасовано та в подальшому реалізовано ТОВ «Фоззі-Фуд».

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що зобов'язання за договором між позивачем та ПП «Бекристон», ТОВ Елітстройбуд-2014», ТОВ «Техтрейдкомпані», ТОВ «Протекшн ЛТД» виконувались сторонами у повному обсязі.

Таким чином, викладений в акті перевірки висновок про безтоварний характер спірних операцій ґрунтується на неправильній юридичній оцінці податковим органом фактичних обставин.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України, п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 року за № 1401/18696, п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Судом першої інстанції було встановлено, що на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ПП «Бекристон», ТОВ Елітстройбуд-2014», ТОВ «Техтрейдкомпані», ТОВ «Протекшн ЛТД» зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Порядку № 165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару (послуги), його ціну та вартість.

Спірні договори у судовому порядку недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання відповідних договорів, актів здачі-приймання наданих послуг та податкових накладних, юридичні особи ПП «Бекристон», ТОВ Елітстройбуд-2014», ТОВ «Техтрейдкомпані», ТОВ «Протекшн ЛТД» не були припинені.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 року у справі №К-12509/08.

Також судом першої інстанції вірно враховано рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних вказаними вище контрагентами податкових накладних є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2014 року є безпідставним та неправомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Мірошниченко Марини Миколаївни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 01.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.