Справа № 2а-301/2010
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 р. Справа № 8576/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.

суддів Судової-Хомюк Н.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області та ОСОБА_1 на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень нарахувати і виплатити недоплачену 30% надбавку до пенсії як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

22.11.2010 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області (далі по тексту - управління), в якому просив зобов'язати відповідача виплатити державну соціальну допомогу дитині війни в період з 01.01.2008 року по теперішній час та в подальшому здійснювати таку виплату.

Постановою суду від 30.12.2010р. заявлений позов задоволено частково. Визнано дії відповідача в частині не нарахування і не виплати позивачу щомісячної надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 22.05.2010 року по 21.05.2010 року незаконними. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та нарахувати і виплатити щомісячну надбавку до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2010 року по 21.11.2010 року включно позивачу з врахуванням раніше проведених виплат. В частині позовних вимог про нарахування і виплату згаданої щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни в подальшому відмовлено. Позов в частині нарахування і виплати щомісячної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2008 року по 21.11.2010 року залишено без розгляду.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач, який, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову по справі про відмову в позові. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може використовуватися для обчислення надбавок або підвищень інших пенсій; приписами Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено проведення фінансування з Державного бюджету України, а не з коштів Пенсійного фонду України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та постановити рішення, яким задоволити позовні вимоги.

В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до якої суми пенсії, неодержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітей війни, а тому він має право на встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії.

Безспірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) мав право на отримання підвищення виплачуваної йому пенсії за віком. Встановлено, що позивач перебуває на обліку у вищезгаданому управлінні.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії за 2010 рік, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню, так як Законом України "Про Державний бюджет на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей" не зупинено. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, відповідач у 2010 році, повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни".

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу в передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі за вказаний період, колегія суддів не вбачає.

У звязку з тим, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі вищезгаданого управління, а також виходячи з вимог п.15 Положення про Пенсійний фонду України, затв. постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р., відповідний обовязок слід покласти на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами лише цього Закону, чинним законодавством інший мінімальний розмір пенсії за віком не визначений, тому слід застосовувати цей розмір.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2010 року в адміністративній справі № 2а-301/10/1714 без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Р.Й. Коваль

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

ОСОБА_2