Справа № 2а-12652/10/1370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/8066/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Моторного О.А.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року

у справі №2а-12652/10/1370 (9104/49303/11)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ходорівський м'ясокомбінат»

до Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ходорівський м'ясокомбінат» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 10 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року, адміністративний позов задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення відповідача від 21 травня 2010 року №/0/7331 та №/0/7330, від 28 липня 2010 року №/1/10921 та №/1/10920, від 08 жовтня 2010 року №/2/15143 та №/2/15144, від 20 грудня 2010 року №/3/19233 та №/3/19234. Стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 27,20 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючий орган провів позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Компані Стріт» та ТОВ «Еко-Гума» у період з 01 квітня 2008 року по 31 березня 2009 року, про що склав акт від 17 травня 2010 року №841/26-0/33562670, яким встановив порушення позивачем вимог підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого, позивачем занижено податок на прибуток у розмірі 124 474,00 грн. та підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого, занижено податок на додану вартість у розмірі 874 169,00 грн.

За результатами перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення - рішення від 21 травня 2010 року №/0/7331, яким збільшив позивачу грошові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 311 253,00 грн., з яких основний платіж - 874 169,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 437084, 00 грн. та №0/7330, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 186 711,00 грн., з яких основний платіж - 124 474, 00грн., штрафні (фінансові) санкції - 62 237,00 грн.

У порядку адміністративного узгодження вказаних податкових повідомлень-рішень, відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 28 липня 2010 року №/1/10921 та №/1/10920, від 08 жовтня 2010 року №/2/15143 та №/2/15144, від 20 грудня 2010 року №/3/19233 та №/3/19234, аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про безпідставне формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з поставки обладнання ТОВ «Компані Стріт» та ТОВ «Еко-Гума» та, відповідно, включення до складу валових витрат амортизаційних відрахувань на це обладнання.

Контролюючий орган вважає, що податкові накладні ТОВ «Компані Стріт» та ТОВ «Еко-Гума» виписані на обсяги поставок товарів, робіт (послуг), надання яких не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, які б засвідчували зв'язок понесених витрат по цих операціях із господарською діяльністю позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість та амортизаційних відрахувань по господарським операціям з придбання обладнання у зазначених контрагентів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору від 15 червня 2008 року ТОВ «Компані Стріт» поставило позивачу відповідні товари (обладнання для м'ясопереробки) в асортименті згідно накладних.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних від 01 липня 2008 року № РН-0000017, від 01 серпня 2008 року № РН-0000020 та податкових накладних від 01 липня 2008 року №17, від 01 серпня 2008 року №20.

Також, згідно Договору від 27 листопада 2008 року №27/11/08 ТОВ «Еко-Гума» поставило позивачу обладнання для м'ясопереробки (коптильно-парильну камеру, шприц вакуумний, високопродуктивний кутер) у розмірі 3 130 014,00 грн., у т.ч. ПДВ - 521 669,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією податкової накладної від 29 грудня 2008 року №129.

Судами попередніх інстанцій встановлено подальше використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності, про що свідчать копії сертифікатів відповідності придбаного обладнання вимогам ГОСТ, висновок експертизи Львівської торгово-промислової палати від 17 листопада 2009 року №2-965-В про відповідність технологічного обладнання певним кодам УКТЗЕД та додаток до договору страхування вказаного обладнання у 2012 році.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 статті 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з нормою абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

В силу пункту 8.1.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Відповідно до положень пункту 1.7. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, наявність у платника податку (позивача) виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість, з встановленням судом реальності та товарності господарської операції, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Системний аналіз вказаного законодавства вказує на те, що правомірність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг чи товарів з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг чи товарів. За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач формував валові витрати та податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаних контрагентів, та у зв'язку з оплатою цим підприємствам вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Відтак, позивач правильно нарахував на вартість документально підтверджених витрат на поліпшення основних фондів амортизацію та зменшив на суму таких витрат скоригований прибуток платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Водночас, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірних сум податку по господарським операціям з ТОВ «Компані Стріт» та ТОВ «Еко-Гума», а також неправомірність визначення сум амортизаційних відрахувань.

При цьому, судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взяті до уваги посилання податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, як на підставу неправомірності формування валових витрат та податкового кредиту, оскільки відсутність товарно-транспортної накладної не є беззаперечним доказом нездійснення господарських операцій та законодавчо не визначено прямої залежності такого права від обов'язковості підтвердження транспортування придбаного товару на власний склад покупця.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач відніс до складу валових витрат амортизаційні відрахування на придбане обладнання, а не витрати на послуги з автоперевезень.

Наявні у матеріалах справи первинні документи ТОВ «Компані Стріт» також спростовують доводи податкового органу про здійснення від імені вказаного контрагента незаконної господарської діяльності невстановленими особами, оскільки вказані документи підписані громадянином ОСОБА_4, а не ОСОБА_5, як зазначає відповідач.

Також суди обґрунтовано зазначили про те, що податкове законодавство, чинне на час виникнення спірних правовідносин, не ставило у залежність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, питання визначення складу податкового кредиту та валових витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року у справі №2а-12652/10/1370 (9104/49303/11) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Моторний О.А.