Справа № 22-а-3441/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської

області у складі:

Г оловуючого судді: Поліщука М. А.

суддів: Малорода О.І., Г олуб С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі на постанову Іванківського районного суду Київської області від 19 липня 2010 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Іванківському районі про визнання дій протиправними та зобовязнання виплатити недоотримані суми,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області з адміністративним позовом в якому просив визнати дії відповідача щодо призначення та перерахунку пенсії протиправними. Зазначав, що він є інвалідом II групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС внаслідок чого просив зобовязати відповідача провести перерахунок та призначення йому пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмір 75% мінімально пенсії за віком відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Відповідно до ст.39 цього Закону просив зобовязати відповідача перерахувати йому, як особі, яка проживає в зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до ст.48 цього ж Закону просив зобовязати відповідача перерахувати недоотриману допомогу на оздоровлення у розмірі 75 мінімальних заробітних плат. Проте в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та відмовився в цій частині від позовних вимог.

Крім цього, зазначав, що він є дитиною війни, а тому просив суд зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату у встановленому законом розмірі виплату, згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 липня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо відмови, призначення та нарахування.

Зобовязано відповідача провести перерахунок та призначити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст..50 цього ж Закону за період з 11.06.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

Зобовязано відповідача провести перерахунок та призначити ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії, як особі, яка постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру однієї мінімальної

пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по день ухвалення рішення судом.

Зобовязано відповідача провести перерахунок та призначення пенсії ОСОБА_1 надбавку, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по день ухвалення рішення судом.

Зобовязано відповідача здійснювати подальше донарахування основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст.39, 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням зміни мінімальної пенсії за віком.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необгрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування Судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, ідо апеляційні скарги УПФ України у Іванківському районі не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є постраждалим від аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом II групи, захворювання якої повязане з аварією на ЧАЕС, крім цього являється дитиною війни.

Крім цього, позивач є непрацюючим пенсіонером, який постійно проживає у зоні посиленого радіологічного контролю та одержує пенсію, яка призначена відповідно до ст.39 ^Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але не у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобил ьс ь кої ка гастр офи").

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5,20 грн.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2.3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначаєшся після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч.І. ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії II, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровью, у розмірі інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст.53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував доплату значно нижчу, ніж це передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав, також вважала, що вона отримувала пенсію та додаткову пенсію значно нижчу, ніж це передбачено ст. 50 та 54 Закону України "Про статте і соціальний захист громадян, місі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв'язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2007 рік були призупинені в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Крім цього, позивач перебуває на обліку в УПФУ у (Банківському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка йому виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над незаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року за № 6 - ргі визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2007 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 50 та 54 Закону України "Про ста гус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф и11.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" , суперечить вимогам ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно- правового акта, яішй би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до ст 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії та додаткової пенсії по другій групі інвалідності повязаної з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт. який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції У країни, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо того, що"позивач має право на перерахунок розміру пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», як дитині війни, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 рок та з 22 травня 2208 року.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині зобовязання відповідача провести перерахунок та призначення ОСОБА_1 основної пенсії виходячи з встановлених законом розмірів відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст.50 цього ж Закону за період з 17 червня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Враховуючи положення ст.99 КАС України, відповідно до якого для звернення до адміністративного суду за захистим прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів, згідно рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року та межі позовних вимог, останні підлягаю ть задоволенню з 07 травня 2008 року.

За наведених обставин, постанова суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 198. 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Іванківькому районі Київської області - задовольнити частково.

Змінити постанову Іванківського районного суду Київської області від 19 липня 2010 року Київської області щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Київської області провести перерахунок та призначити ОСОБА_1 основної пенсії, виходячи з встановлених розмірів 8 мінімальних пенсій за віком згідно ст.54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 зазначеного Закону за період з 11 червня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року урахуванням вже проведених виплат та прийняти в цій частині нову постанову.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Київської області провести перерахунок та призначити ОСОБА_1 основної пенсії, виходячи з встановлених розмірів 8 мінімальних пенсій за віком згідно ст.54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до сі.50 зазначеного Закону за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року з урахуванням вже проведених виплат.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 5 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду

України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді