Справа № 2-а-100/12
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2012-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-100/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

при секретарі Агейчевій Ю.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державтоінспекції, ІДПС молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державтоінспекції, ІДПС молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови серії АМ1 №131036 від 14.07.2012 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КупАП.

В обгрунтування своїх позовних вимог пояснив, що постановою АМ1 №131036 винесеною ІДПС молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу 425 (чотириста двадцять п'ять) грн. за правопорушення передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Вважає накладене на нього стягнення не обґрунтованим, оскільки дане правопорушення не вчиняв. Позивач пояснив, що 14.05.2012р. в 3 години 30 хвилин керував автомобілем ВАЗ , реєстраційний номер : АМ 1957 АО по вул. Київській м.Житомира. Повертаючи на вул. Бугайченко був зупинений працівником ДАІ, який йому пояснив, що проїжджаючи по вул..Київський ОСОБА_1 не скористувався ближнім світлом фар. Як зазначає позивач, цей факт не відповідає дійсності, оскільки, він його не здійснював. Позивач вказав, що враховуючи темну пору доби він взагалі не міг би їхати без світла.

Крім того, як зазначає позивач, при складанні протоколу не були відібрані пояснення від свідків - інші водії, які їхали в даному напрямку, а також пояснення від пасажирів, які їхали з позивачем. Вважає, що наявність пояснень від свідків при вчиненні даного виду правопорушення є обов'язковою.

Позивач зазначає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не містить даних, на підставі яких можна зробити висновок про винність позивача в здійсненні адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст.283 КУпАП - в постанові відсутній опис обставин, встановлених про розгляді справи: не наведено пояснень відповідних осіб, аналізу доказів, зібраних у справі. Сама постава виготовлена на заздалегідь заготовленому бланку, який не передбачає можливості закрити провадження у справі в зв'язку з наявністю обставин визначених у ст.247 КУпАП чи обмежитись усним попередженням, враховуючи, що пом'якшуючих обставин більш ніж достатньо. Це свідчить про упередженість при розгляді справи. Також при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та постанові по справі про адміністративне правопорушення АМ1 № 131036 від 14.07.2012р. не роз'яснювались його права та обов'язки, що також є порушенням ст. 268 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Зі слів позивача, вказана постанова не відповідає навіть обставинам справи та вимогам закону з наступних підстав: не відібрані пояснення у свідків та скористатися правом викликати свідка на захист позивача для підтвердження чи спростування його перебування; порушено ст. 245, ст. 280, ст. 7 КУпАП; порушена ст. 254 КУпАП та є незрозумілим, чи дотримані вимоги ст. 281 КУпАП, при розгляді справи, порушено ст. 256 КУпАП; не дотримано вимоги ст. 268 КУпАП. Крім того, порушино ч.2 ст. 33 КУпАП.

За змістом ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення. Застосування адміністративних стягнень до осіб, які не вчинили адміністративного правопорушення , є неприпустимим.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП вина є обов'язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності. Як зазначає позивач, докази його винуватості, дослідження природи правопорушення, а саме чи вчинено правопорушення умисно чи з необережності, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність ніяк не досліджувались та не брались до уваги.

Статтями 61-62 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний подати суду всі наявні в нього документи та матеріали.

Таким чином, позивач вважає, що обставини, вказані в протоколі та постанові про адміністративне правопорушення не мали місце, а його вимоги є законним та обґрунтованими у зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належно, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Враховуючи думку позивача суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

14.07.2012 року о 03 год. 40 хв. інспектором ДПС ВДАІ Богунського РВ м.Житомира молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення в якому було зафіксовано, що ОСОБА_1 керував автомобілем в темну пору доби не користувався ближнім або дальнім світлом фар за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.4).

При складанні протоколу ОСОБА_1 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснив. Що не згоден з даним протоколом. На підставі протоколу про адміністративне правопорушення позивача постановою від 14.07.2012 року притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с.3).

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.256 КУпАП, якою встановлено вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

З отриманих в судовому засіданні пояснень вбачається, що причиною не користування ближнім світлом фар стало те, що на зустріч позивачу їхала вантажівка, водій якої ввімкнув дальній світ фар і саме з метою усунення перешкод у русі іншим транспортним засобам позивачем було здійснено тимчасове переключення на габаритні вогні, щоб не відбулося засліплення водія та не створюючи аварійну обстановку.

Відповідно до п.1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобовязана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо не можливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п.2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Суд вважає, що позивачем були вжиті відповідні заходи з метою виконання вищезазначених вимог ПДР та розцінює керування автомобілем в темну пору доби не скориставшись ближнім або дальнім світлом фар як крайню необхідність.

Згідно ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Стаття 18 КУпАП визначає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки позивач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не погодився з фактом адміністративного правопорушення та надав в судовому засіданні пояснення про те, що з протоколом не згоден, тому протокол не є безумовним доказом вини позивача.

Враховуючи, що відповідач не спростував доводів позивача щодо вчинення порушення в умовах крайної необхідност відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, суд прийшов до висновку про неправомірность постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст.ст. 247, 293 КУпАП у звязку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності суд скасовує оскаржувану постанову і закриває провадження по справі.

Відповідно до ч.2 ст.171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.17, 18, 247, 251, 293 КУпАП України, ст.ст. 71, 162, 163, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державтоінспекції, ІДПС молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови задовольнити.

Постанову молодшого старшого сержанта міліції ІДПС ВДАІ Богунського РВ м. Житомира ОСОБА_2 АМ1 №131036 від 14.07.2012 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Й. Адамович