Справа № 803/2086/15
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Справа № 803/2086/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Івченка О.Ф.,

представника відповідача Мельничука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Нововолинський завод залізобетонних виробів» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Нововолинський завод залізобетонних виробів» (далі - ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Нововолинська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.06.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 109708,50 грн., у тому числі за основним платежем 73139 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 36569,50 грн., та від 09.07.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 12095 грн., у тому числі за основним платежем 9676 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2419 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій по поставці товарів від контрагента ТзОВ «Діслав» на підставі укладеного договору поставки, зроблені в ході проведення позапланової виїзної перевірки позивача, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач вказує, що факт здійснення господарських операцій із придбання товарів у вказаного контрагента-постачальника підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які були надані під час перевірки, а тому ним правомірно було здійснено формування податкового обліку по зазначених операціях, у зв'язку з чим просить оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у письмових запереченнях на адміністративний позов та у судовому засіданні вимог підприємства не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 30.04.2015 року по 08.05.2015 року посадовою особою Нововолинської ОДПІ на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та наказу від 30.04.2015 року №289 проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» з питань повноти декларування, нарахування та своєчасної сплати в бюджет податків і обов'язкових платежів під час взаємовідносин із ТзОВ «Діслав» за жовтень, листопад, грудень 2014 року та по взаємовідносинах з ПП «Нова Аркада» за період січень, лютий, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року

За результатами перевірки складено акт від 18.05.2015 року №512/37/22-01349414, яким встановлено порушення вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» занижено податок на додану вартість на загальну суму 73139 грн., в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 22092 грн., за листопад 2014 року в сумі 20155 грн., за грудень 2014 року в сумі 30892 грн. по взаємовідносинах із ТзОВ «Діслав»; підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, статті 22, статті 23, статті 134, пункту 138.4 статті 138, Податкового кодексу України, в результаті чого ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» занижено податок на прибуток підприємства за 2014 рік на загальну суму 10036 грн. по взаємовідносинах із ТзОВ «Діслав» (а.с.9-24).

04.06.2015 року Нововолинською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 109708,50 грн., у тому числі за основним платежем 73139 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 36569,50 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 12545 грн., у тому числі за основним платежем 10036 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2509 грн. (а.с.8).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив його в адміністративному порядку. Рішенням від 26.06.2015 року №4375/10/03-20-10-03-06 Головне управління ДФС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 04.06.2015 року № залишило без змін, а податкове повідомлення рішення від 04.06.2015 року № скасувало в частині зайво нарахованого податку на прибуток в сумі 450 грн.(основний платіж 360 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 90 грн.), а в іншій частині 12095 залишило без змін. Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України. Рішенням від 22.07.2015 року №15343/6/99-99-10-01-01-25 Державна фіскальна служба України залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 04.06.2015 року №, № з урахуванням рішення Головного управління ДФС у Волинській області (а.с.155-165).

На підставі рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 26.06.2015 року №4375/10/03-20-10-03-06 Нововолинською ОДПІ винесено податкове повідомлення рішення від 09.07.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 12095 грн., у тому числі за основним платежем 9676 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2419 грн. (а.с.7).

Як вбачається з акту перевірки від 18.05.2015 року №512/37/22-01349414 та з рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 26.06.2015 року №4375/10/03-20-10-03-06, висновок контролюючого органу про заниження податку на додану вартість на загальну суму 73139 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 9676 грн. по господарських операціях із ТзОВ «Діслав» базується на тому, що останній немає реальної можливості відвантаження товарів, оскільки у нього відсутнє обладнання, трудові ресурси, виробничо-складські приміщення, технічний персонал, основні фонди, засоби для транспортування та інше майно, необхідне для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської мети. Крім того, позивачем в ході проведення перевірки не було надано товарно-транспортних накладних, які б підтверджували доставку товару, актів прийому-передачі, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, технічних паспортів та сертифікатів відповідності на придбаний товар, наказу на відрядження.

Однак, суд вважає висновки Нововолинської ОДПІ такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення справних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» зареєстроване як юридична особа та основними видами економічної діяльності позивача є: виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування; виготовлення виробів із бетону для будівництва; виробництво бетонних розчинів, готових для використання, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.151-153).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2014 року між ТзОВ «Діслав» (продавець) та

ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №27/10-1, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець оплатити і прийняти продукцію згідно виставлених рахунків чи накладних на умовах, наведених в даному договорі. Асортимент, ціна та кількість товару визначаються в замовленні покупця, яке узгоджується з продавцем та знаходить своє відображення в накладних. Покупець повинен повністю розрахуватися з продавцем протягом 30 календарних днів з дня отримання товару. Товар доставляється продавцем на склад покупця за наступною адресою: Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 47 (а.с.25).

На виконання вказаного договору ТзОВ «Діслав» в період з 29.10.2014 року по 25.12.2014 року здійснило на користь ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» поставку товарів на загальну суму 438834 грн., в тому числі ПДВ 73139 грн., що підтверджується видатковими накладними від 25.12.2014 року №РН-192/12, від 23.12.2014 року №РН-191/12, від 16.12.2014 року №РН-190/12, від 12.12.2014 року №РН-189/12, від 09.12.2014 року №17, від 28.11.2014 року №418, від 29.10.2014 року №249, від 28.11.2014 року №417, від 28.11.2014 року №419 (а.с.26-34, 57-65), податковими накладними від 28.11.2014 року №419, від 28.11.2014 року №418, від 28.11.2014 року №417, від 29.10.2014 року №249, від 25.12.2014 року №192, від 23.12.2014 року №191, від 16.12.2014 року №190, від 12.12.2014 року №189, від 09.12.2014 року №17, (а.с.35-43, 66-74). Оплату вартості придбаного товару покупцем здійснено в повному обсязі, що стверджується платіжними дорученнями від 10.12.2014 року №1161, від 23.12.2014 року №16, від 29.10.2014 року №1333 (а.с.77, 79, 81), звітом про дебетові і кредитові операції з 10.12.2014 по 10.12.2014 року (а.с.75-76), банківськими виписками по рахунках з 23.12.2014 року по 23.12.2014 року, з 29.10.2014 року по 29.10.2014 року (а.с.78, 80).

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що придбані товари - основні засоби в подальшому позивачем були введенні в експлуатацію, на підтвердження чого позивачем було надано накази «Про введення в експлуатацію основних засобів і визначення строків їх експлуатації» від 05.11.2014 року №23-В, від 15.12.2014 року №25-В та №26-В (а.с.82, 91, 94), акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення ) основних засобів від 05.11.2014 року (а.с.83-87), від 15.12.2014 року (а.с.92-93), від 15.12.2014 року (а.с.95-108), журнал-ордер і відомість по рахунку 131 (знос основних засобів) (а.с.90), акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 30.11.2014 року (а.с.88-89), картки по рахунках 631, 1521, 203, 207, 22 за 4 квартал 2014 року (а.с.112-126). Придбані у ТзОВ «Діслав» товарно-матеріальні цінності в подальшому позивачем були використані у господарській діяльності, що підтверджується актами про списання матеріальних цінностей, використаних на виробництві (а.с.109-111).

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню у ТзОВ «Діслав» товарів (основні засоби та товарно-матеріальні цінності), отже валові витрати та податковий кредит товариством за наслідками цих операцій сформовані правомірно. При цьому ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» підтверджено наявність господарської мети при придбанні товарів, їхнє подальше використання у своїй господарській діяльності та належне оформлення первинних документів.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» товарно-транспортних накладних на поставку зазначених товарно-матеріальних цінностей, оскільки згідно умов договору купівлі-продажу від 27.10.2014 року №27/10-1 товар доставляється продавцем на склад покупця за наступною адресою: Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 47, а тому обов'язок мати в наявності товарно-транспортні накладні чи інші документи, які підтверджують факт транспортування, лежить на ТзОВ «Діслав». Крім того, відсутність товарно-транспортних накладних сама по собі не свідчить про фіктивність здійснених господарських операцій за наявності доказів, які свідчать про їх виконання сторонами.

Щодо посилання Нововолинської ОДПІ на відсутність у ТзОВ «Діслав» трудових ресурсів, виробничо-складський приміщень, технічного персоналу, основних фондів та іншого майна, необхідного для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, суд зазначає, що чинним законодавством дійсність і реальність договорів та правомірність складених на їх виконання накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності. Відсутня залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту чи витрат сум, фактично сплачених в ціні придбання товару, отриманих послуг на підставі первинних документів від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Водночас, Європейський суд з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03, п. 71 рішення) вказав, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак будь-які порушення ТзОВ «Діслав» правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нереальність усіх проведених операцій.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки від 18.05.2015 року №512/37/22-01349414 висновки контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій між ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» та ТзОВ «Діслав» є безпідставними, відтак встановлення контролюючим органом заниження податку на додану вартість на загальну суму 73139 грн., заниження податку на прибуток на загальну суму 9676 грн. по господарських операціях із вказаним контрагентом-продавцем є необґрунтованим і недоведеним.

Разом з тим, інші висновки контролюючого органу, зокрема, щодо відсутності актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, доручень на отримання останніх, технічних паспортів та сертифікатів відповідності на придбаний товар, наказів на відрядження тощо не спростовують встановлених судом обставин.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність прийнятих Нововолинською ОДПІ податкових повідомлень-рішень від 04.06.2015 року № та від 09.07.2015 року №, з огляду на що останні підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України (в редакції, чинній на дату звернення ТзДВ «Нововолинський завод залізобетонних виробів» з даним адміністративним позовом) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в сумі 243,61 грн., сплачений при подачі позовної заяви до суду згідно платіжного доручення від 05.08.2015 року №454 (а.с.2).

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 04 червня 2015 року № та від 09 липня 2015 року №.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Нововолинський завод залізобетонних виробів» (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 47, ) судові витрати в сумі 243,61 грн. (двісті сорок три грн. 61 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 16 вересня 2015 року.