Справа № 2-а-2184/11
Суддя: Волощук В. В.
Дата ухвалення: 2011-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-а-2184/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2011 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Волощук В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Олевської районної державної адміністрації (РДА) Житомирської області про зобовязання постановки на облік та виплату грошової компенсації за втрачене нерухоме майно у звязку з переселенням з радіоактивної території, в сумі 456789 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Олевської РДА Житомирської області про відмову у виплаті грошової компенсації за втрачене нерухоме майно неправомірними та зобовязати відповідача поставити позивача на облік та виплатити грошову компенсацію за втрачене домоволодіння, яке знаходиться в с.Білокоровичі по вул.С.Тудора, 15 Олевського району Житомирської області, в розміри 456789 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

Представник УПСЗН Олевської РДА в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Про що свідчить розписка про отримання с удової повістки. Про причини не прибуття до суду не повідомив. Заяви про розгляд чи відкладення розгляду справи та заперечення щодо заявленого позову до суду не подав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії та постійно до 30.06.2011 року, тобто до переселення проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Територія, на якій проживав позивач відповідно до «Преліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1061 від 23.07.1991 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, що стверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та копією паспорта позивача.

26.03.2009 року позивач отримав у спадщину за заповітом від померлої своєї матері ОСОБА_2, яка померла 08.09.2008 року нерухоме майно, а саме житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області по вул.С.Тудора, 15 та є власником зазначеного нерухомого майна, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 492 від 11.03.2009 року, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 26.03.2009 року, копією технічного паспорту на житловий будинок. Зазначений будинок № 15 по вул.С.Тудора в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області позивачем був переданий 04.07.2011 року на баланс Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, що стверджується актом прийому-передачі від 04.07.2011 року.

Відповідно до довідки-характеристики Коростенського МБТІ загальна вартість житлового будинку № 15 з господарськими будівлями по вул.С.Тудора в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, який належав позивачу, становить 456789.00 (чотириста пятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят девять) грн., що стверджується копією довідки-характеристики Коростенського МБТІ від 30.05.2011 року за № 118.

04.07.2011 року позивач звернувся із заявою до відповідача про постановку ОСОБА_1, на чергу для отримання грошової компенсації за втрачене нерухоме майно у звязку з переселенням з радіоактивної території та надав документи, передбачені «Положенням про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1995 року № 755, чинного на момент набуття позивачем права власності у порядку спадкоємства за заповітом.

Відповідно до письмового повідомлення від 17.06.2011 року позивачу було відмовлено відповідачем у постановці на чергу щодо виплати грошової компенсації за втрачене нерухоме майно внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі того, що з 01.01.2008 року у статті 35 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відмінено п.6 «грошову компенсацію у повному розміри за цінами, встановленими на момент звернення щодо неї, громадянам, які не проживали на територіях радіоактивного забруднення, але одержали у спадщину майно (жилі, дачні, садові будинки, гаражі, господарські будівлі та споруди), яке не може бути перевезено із зазначених територій».

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з якої слідує, що підставами на відселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, є положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними рівнями радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Етапи відселення визначаються Концепцією. Населення, яке проживає у зоні безумовного (обов'язкового) відселення, підлягає обов'язковому відселенню. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення. Громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом. Відселення та самостійне переселення дозволяється лише у місцевості, які не віднесені до категорій зон радіоактивно забруднених територій (стаття 2), за винятком переселення до близьких родичів. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім того відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» слідує, що компенсація громадянам за втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності. Порядок виплати компенсацій встановлюється Кабінетом Міністрів України. Компенсації, передбачені цією статтею, надаються один раз.

Відповідно до ст. 386 ЦК України слідує, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник , права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п.1 «Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого Постановою КМУ від 15.07.1997 року № 755, яке було чинним на момент набуття позивачем права власності у порядку спадкоємства за заповітом, слідує, що моментом припинення права власності є дата подання переселенцем заяви про передачу ним майна органу місцевого самоврядування у місці відселення, яка є підставою для занесення переселенця райдержадміністрацією (виконавчим органом міської ради обласного підпорядкування) до списків на виплату грошової компенсації.

Відповідно до п.3 зазначеного Положення слідує, що для отримання компенсації переселенець повинен подати до райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради міста обласного підпорядкування) за місцем відселення документи, що підтверджують забезпечення житлом за місцем переселення. Переселенець на підставі зазначених документів за рішенням райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради міста обласного підпорядкування) отримує грошову компенсацію, яка перераховується відповідним відділенням Державного казначейства місця відселення на його особистий рахунок, відкритий ним у будь-якому банку України.

В даному випадку ст.ст.4, 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачають право позивача на виплату грошової компенсації за втрачене нерухоме майно під час переселення та п.3 «Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого Постановою КМУ від 15.07.1997 року № 755 передбачає виплату компенсації.

Оскільки позивач здав належний йому на праві приватної власності будинок на баланс Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, але компенсації за втрачене нерухоме майно не отримав, суд вважає, що позов слід задовольнити та зобовязати відповідача поставити позивача на облік та виплатити грошову компенсацію за втрачене нерухоме майно, так як позивач розпочав оформлення документів для отримання компенсації 26.03.2009 року, тобто до набрання чинності «Положення про порядок виплати компенсацій громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого КМУ від 18.11.2009 року за №1243, що стверджується витягом із державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.03.2009 року.

Таким чином відповідач неправомірно позбавив позивача його права на отримання грошової компенсації, зазначеної в п.3 «Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого Постановою КМУ від 15.07.1997 року № 755, чинного на момент набуття позивачем права власності у порядку спадкоємства за заповітом, чим порушив його право на соціальний захист від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим відповідно до ст.162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності.

Керуючись ст.ст.4, 35 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року (із змінами і доповненнями), п.п.1, 3 «Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого Постановою КМУ від 15.07.1997 року № 755 (із змінами і доповненнями) , ст. 386 ЦК України, ст.ст.10,11,17,71,86,122,128,159-163,167,186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Олевської районної державної адміністрації (РДА) Житомирської області про зобовязання постановки на облік та виплату грошової компенсації за втрачене нерухоме майно у звязку з переселенням з радіоактивної території, в сумі 456789 грн., - задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за втрачене нерухоме майно - протиправними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області поставити позивача ОСОБА_1 на облік та виплатити грошову компенсацію, в розміри 456789.00 (чотириста пятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят девять) грн., за втрачене нерухоме майно у звязку з переселенням з радіоактивної території, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в с.Білокоровичі по вул.С.Тудора, 15 Олевського району Житомирської області.

Сторони звільнені від сплати судового збору відповідно до п.п.7, 18 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито».

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Олевський районний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі винесення резолютивної частини рішення, передбаченої ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_3