Справа № 2а-6184/10/0470
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2012-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2012 р. Справа № 2а-6184/10/0470

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потолової Г.В.

при секретарі Кузнецові С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Новомосковський хлібозавод» до Начальника відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування акту,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Новомосковський хлібозавод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Начальника відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3 по складанню Акта №92 від 05.05.2009р. про порушення Закону України «Про зайнятість населення» та скасування зазначеного Акту.

Ухвалою суду від 18.01.2012р. здійснено заміну найменування позивача з Відкритого акціонерного товариства «Новомосковський хлібозавод» на Публічне акціонерного товариства «Новомосковський хлібозавод».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, посилається на законодавчі підстави своїх дій та діяльність в межах наданих повноважень. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Відкрите акціонерне товариство «Новомосковський хлібозавод» зареєстроване в Новомосковському міськрайонному центрі зайнятості, як платник страхових внесків до фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Так, фахівцями відповідача проведено перевірку документів ВАТ «Новомосковський хлібозавод» в ході якої встановлено, що підприємство 08.12.2008р. надало звіт 4 ПН про фактичне вивільнення до Новомосковського МРЦЗ працівників ОСОБА_4 з 10.10.2008р. наказ №103 від 07.10.2008р., ОСОБА_5 з 17.11.2008р. наказ №122 від 14.11.2008р. ОСОБА_6 з 31.10.2008р. наказ №118 ВІД 30.10.2008р., що перевищило 10 денний термін надання звітності після вивільнення працівників, чим порушено п.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення».

За результатами проведеної перевірки складено акт про порушення Закону України «Про зайнятість населення» №92 від 05.05.2009р. згідно якого за допущене порушення п.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення» вирішено стягнути з ВАТ «Новомосковський хлібозавод» штраф у розмірі 148032грн.38коп.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що законодавством не встановлено конкретного (спеціального) порядку для стягнення штрафів, що передбачені Закону України «Про зайнятість населення». Тобто, на думку позивача, в даному випадку застосовується загальний порядок, згідно якого накладення адміністративно-господарських санкцій державними органами влади чи органами місцевого самоврядування здійснюється в межах їх компетенції та оформлюється виключно у формі рішення цих органів, які в свою чергу підписуються керівниками, на підписі яких ставиться гербова печатка цього органу.

Проте, позивач вважає, що спірний акт складений та підписаний начальником відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3 який не є керівником установи.

Також, в акті зазначено, що він складений в присутності директора ВАТ «Новомосковський хлібозавод» ОСОБА_7 Однак, позивач вважає, що викладені відомості є недійсними, оскільки фактично Акт складався без відому та відсутності посадових осіб позивача. Крім того, акт складався не за місцем знаходження позивача, а за місцезнаходженням відповідача, про що свідчить друкована форма Акту. Голова правління ОСОБА_7 від підпису відмовився у звязку з його неправомірністю.

Таким чином, на думку позивача, враховуючи що акт складено неналежною посадовою особою, він не містить гербової печатки підприємства, та те, що в ньому містяться неправдиві відомості, необхідно вважати що акт не є документом, за яким накладається адміністративно-господарська санкція, крім того, акт про порушення Закону України «Про зайнятість населення» №92 від 05.05.2009р. не є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вважає адміністративний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідач стверджує, що згідно чинного законодавства України спірний штраф є не адміністративно-господарською, а економічною санкцією. Та додає, що п.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення» умови та порядок накладення штрафу визначені в достатній мірі і це дає право центру зайнятості стягувати суму відповідного штрафу шляхом звернення до суду.

Відповідач зазначає, що Посадовою інструкцією начальника відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського міськрайонного центру зайнятості передбачено право здійснення перевірок підприємств, установ, організацій з питань додержання вимог Закону України «Про зайнятість населення» зі складанням акту про порушення цього Закону та правом його підпису.

Крім того, відповідач підтверджує, що акт №92 про порушення Закону України «Про зайнятість населення» від 05.05.2009р. складався у приміщенні Новомосковського міськрайонного центру зайнятості в присутності директора заводу ОСОБА_7 Вважає, що зазначене можуть підтвердити директор заводу позивача ОСОБА_7, директор Новомосковського МРЦЗ ОСОБА_8 та заступник начальника відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського МРЦЗ ОСОБА_9 В результаті того, що директор заводу ОСОБА_7 відмовився підписати акт №92, останній направлений поштою та отриманий, згідно поштового повідомлення 06.05.2009р.

Таким чином, на думку відповідача, його дії, як начальника відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського міськрайонного центру зайнятості здійснювались у відповідності до вимог чинного законодавства України і межах службової компетенції.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін та свідків, оцінивши їх у сукупності, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», роботодавець зобов'язаний своєчасно та в повному розмірі сплачувати страхові внески до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Страхування на випадок безробіття є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист громадян у процесі їх трудової діяльності.

Згідно із пунктом 1 статті 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості (пункт 1 статті 12 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Відповідно до статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», роботодавець має право: брати участь в управлінні страхуванням на випадок безробіття через своїх представників відповідно до цього Закону і статуту Фонду; на судовий захист своїх прав.

Роботодавець зобов'язаний:

1) під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних, зазначених у пункті 2 цієї частини, надавати посадовим особам органів Фонду необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки;

2) подавати виконавчій дирекції Фонду в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати, використання робочого часу працівників, у тому числі прийнятих за направленням державної служби зайнятості з наданням роботодавцю дотації за рахунок коштів Фонду на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами.

У відповідності п.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що при вивільненні працівників (у тому числі працюючих пенсіонерів та інвалідів) у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів. У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціального захисту вивільнюваних працівників.

Згідно п.6 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення» порядок стягнення та розміри штрафів за невиконання вимог цієї статті з підприємств, установ і організацій встановлюються законодавством України.

Пунктом 8 Положення про Державну службу зайнятості, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 24.06.1991р. №47 встановлено, що державна служба зайнятості має право: стягувати відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" штрафи з підприємств, установ та організацій усіх форм власності у разі: неподання або порушення строків подання державній службі зайнятості письмового повідомлення про наступне вивільнення працівників, як це передбачено пунктом 5 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення".

В ході судового розгляду адміністративної справи допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Колишній директор ВАТ «Новомосковський хлібозавод» ОСОБА_7 підтвердив обґрунтування представника позивача та зазначив, що взагалі не міг бути присутнім під час складання оспорюваного Акта, оскільки в цей час перебував на святковому заході дружини в іншому місті, на підтвердження чого надав копію паспорту останньої.

З урахуванням вищевикладеного, з матеріалів справи та пояснень представників сторін і свідків вбачається, що позивач вчасно і у відповідності до норм законодавства вчинив дії щодо письмового повідомлення про вивільнення працівників ВАТ (ПАТ) «Новомосковський хлібозавод».

Враховуючи, що оспорюваний позивачем ОСОБА_11 має наслідком сплату визначеної суми штрафу, суд вважає, що такий Акт є рішенням субєкту владних повноважень у розумінні ст.17 КАС України, а тому підлягає скасуванню як протиправний.

За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету України позивачу Публічному акціонерному товариству «Новомосковський хлібозавод» судові витрати у розмірі 3грн. 40коп., сплачені квитанцією №К33/J/21 від 19.05.2010р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Новомосковський хлібозавод» до Начальника відділу взаємодії з роботодавцями Новомосковського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування акту задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати акт №92 від 05.05.2009р. про порушення Закону України «Про зайнятість населення».

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Новомосковський хлібозавод» (51200, м.Новомосковськ, вул.Сучкова,35, р/р 0100 в ДОД «ОСОБА_12 Аваль», МФО 305653, ).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя Г.В. Потолова