Справа № 2а-3299/10/0370
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2011-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2011 рокуСправа № 2а-3299/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Йовик С.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку адміністративну справу за позовом Рожищенського районного відділу Головного управління МНС України у Волинській області до Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області про визнання нечинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рожищенський районний відділ Головного управління МНС України у Волинській області звернувся з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області про визнання нечинним та скасування рішення №60-К від 02.11.2010 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Позов обґрунтовано наступним. На підставі Акту перевірки №000836 від 20.08.2010 року відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про вилучення у позивача в дохід державного бюджету 670,78 грн., а також штраф у сумі 1341,56 грн. Зазначені адміністративно-господарські було застосовано до позивача, оскільки ним було допущено порушення державної дисципліни цін, а саме: завищено розмір передбачених законодавством податків, що включаються в структуру цін, що регулюються, тобто необґрунтовано нараховано податок на додану вартість у розмірі 20%. Такий висновок відповідача є помилковим і не ґрунтується на нормах діючого законодавства, яке регламентує питання ціноутворення при наданні платних послуг підрозділами Міністерства з надзвичайних ситуацій України. Так, Рожищенський РВ ГУ МНС України в Волинській області при надання платних послуг керувався, зокрема, спільним Наказом МНС, Мінфіну, Мінекономіки України від 25.07.2006 року за 476/724/251. який зареєстровано в Мінюсті 07.08.2006 року за №946/12820 «Про затвердження Тарифів на виконання платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони МНС України, і Порядку внесення суб'єктами господарювання та фізичними особами плати за надання платних послуг підрозділами Державної пожежної охорони МНС України». Саме даним наказом встановлені тарифи та розцінки на послуги, які надаються зокрема і Рожищенським РВ ГУ МНС. В даному наказі, в 4-й графі зазначені «Тарифи з врахуванням ПДВ, гривень за одиницю», якими і керувався Рожищенський РВ МНС. Всі послуги надавалися і розраховувались згідно зазначений в Наказі тарифів і будь-яких порушень (відхилень чи неточностей) не було встановлено перевіркою, а відтак і її висновки є помилковими. Будь-яких інший нормативних актів з даного питання не існує, офіційного тлумачення застосування зазначеного Наказу також не існує, а тому відповідач не має права тлумачення на свій розсуд нормативних актів держави.

Відповідач надав суду заперечення, яке обґрунтовано наступним. Держінспекцією цін проведено перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питань ціноутворення при наданні платних послуг позивачем. Перевіркою встановлено, що за період з 09.11.2009 року по 01.08.2010 року при нарахуванні плати за послуги з проведення «експертизи проектно-кошторисної документації» допущено порушення державної дисципліни цін в результаті завищення розміру передбачених законодавством податків, що включаються в структуру цін, що регулюються, тобто необгрунтовано нараховано податок на додану вартість у розмірі 20% (при тому, що установа не зареєстрована платником податку на додану вартість). Відповідно, фактично нараховано непередбачену законодавством націнку у розмірі 20% до цін і тарифів, що регулюються. Підрозділи МНС, які не зареєстровані платниками податку на додану вартість, не мають права на нарахування податку, податковий кредит та складання податкових накладних, а також на отримання бюджетного відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та додатково пояснив, що Головним управлінням МНС України у Волинській області було зменшено фінансування позивача на суму необґрунтовано нарахованого податку на додану вартість і таким чином, необґрунтована виручка отримана позивачем залишилась у державному бюджеті, а отже підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав викладених в запереченні та просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. При цьому судом враховано наступне.

Судом встановлено, що відповідачем в період з 02.08.2010 року по 20.08.2010 року було проведено перевірку позивача на предмет дотримання вимог чинного законодавства з питань ціноутворення при наданні платних послуг. За результатами перевірки було зафіксовано порушення позивачем державної дисципліни цін, а саме: завищено розмір передбачених законодавством податків, що включаються в структуру цін, що регулюються, тобто необґрунтовано нараховано податок на додану вартість у розмірі 20%. 02.11.2010 року відповідачем було винесено рішення №60-К про вилучення у позивача в дохід державного бюджету 670,78 грн. необґрунтовано нарахованого позивачем податку на додану вартість у розмірі 20% при нарахуванні плати за послуги з проведення експертиз проектно-кошторисної документації , а також штраф у сумі 1341,56 грн.

Тарифи за послуги з проведення експертиз проектно-кошторисної документації, які надавались позивачем, встановлено Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 25.07.2006 року №476/724/251, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.08.2006 року за №946/12820. Відповідно до цього Наказу тарифи на виконання платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони МНС України встановлено з врахуванням податку на додану вартість.

Статтею 2 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинний на момент винесення оскаржуваного рішення, (надалі Закон), визначено, що платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платника цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до частини першої підпункту 7.2.4. пункту 7.2 статті 7 Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим, як платник податку у порядку передбаченому статтею 9 Закону.

Як було встановлено судом, позивач не зареєстрований в передбаченому Законом порядку платником податку на додану вартість.

Таким чином, нарахування позивачем податку на додану вартість при нарахуванні плати за послуги, які ним надавалися, суперечить нормам чинного законодавства України, а отже в таких діях позивача суд вбачає порушення державної дисципліни цін.

Така ж позиція викладена в листі Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 19.07.2010 року №04-9421/204 «Про надання розяснення», в якому зазначено, що підрозділи МНС, які не зареєстровані платниками податку на додану вартість, не мають права на нарахування податку, податковий кредит та складання податкових накладних, а також на отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У розумінні пункту 7 частини першої названої статті суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» контроль за дотриманням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено урядом України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 року №1819, Державна інспекція з контролю за цінами є урядовим органом, що діє у системі Мінекономіки, відповідальний перед Кабінетом Міністрів України, підзвітний та підконтрольний Міністрові економіки.

Основним завданням Державної інспекції з контролю за цінами, відповідно до пункту 3 цього Положення, зокрема, є організація та здійснення згідно із законодавством функцій з контролю та нагляду за дотриманням центральними та місцевими органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, суб'єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування цін (тарифів).

Відповідно до пункту 11 цього Положення Державна інспекція з контролю за цінами має територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 зазначеного Положення, зокрема приймати відповідно до законодавства рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення порядку формування, встановлення та застосування цін (тарифів) (підпункт 5 пункту 5).

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 Господарського кодексу України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, серед яких і адміністративно-господарський штраф.

Адміністративно-господарський штраф визначається законом як грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету в разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності (частина перша статті 241 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації; крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки; вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Пунктом 1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органам державного контролю за цінами, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001 року №298/519 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 18.12.2001 року за №1047/6238, передбачено, що підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства; порушеннями порядку встановлення і застосування цін, за які накладаються економічні санкції, є, зокрема, нарахування непередбачених законодавством націнок до цін і тарифів, що регулюються та завищення або заниження розміру передбачених законодавством податків та обов'язкових зборів, що включаються в структуру ціни, або їх невключення в структуру ціни, що регулюється.

Суд не бере до уваги твердження позивача про безпідставність застосування до нього адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін, оскільки Головним управлінням МНС України у Волинській області було зменшено фінансування позивача на суму необґрунтовано нарахованого податку на додану вартість і таким чином, необґрунтована виручка отримана позивачем залишилась у державному бюджеті.

Порядок застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін встановлено Законом України «Про ціни і ціноутворення». Відповідно до частини першої статті 14 цього Закону, вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації; крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки; вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області №60-К від 02.11.2010 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, позовні вимоги про визнання нечинним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області №60-К від 02.11.2010 року про застосування до Рожищенського районного відділу Головного управління МНС України у Волинській області економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, а саме: завищення розміру передбачених законодавством податків, що включаються в структуру цін, що регулюються, тобто необґрунтовано нараховано податок на додану вартість у розмірі 20% при нарахуванні плати за послуги з проведення експертизи проектно-кошторисної документації, не підлягають до задоволення.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Господарського кодексу України, Закону України «Про ціни і ціноутворення»», Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 3 грудня 2001 року №298/519 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2001 р. за №1047/6238,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ф.А. Волдінер