Справа № 21-2818а15
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Коротких О.А., Маринченка В.Л.,-

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання неправомірним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового і речового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 10 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України постановою від 8 квітня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково: постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року скасував; ухвалив нову постанову, якою визнав протиправним та скасував наказ Державної податкової адміністрації у Чернігівській області (правонаступником якої є ДПС; далі - ДПА) від 31 грудня 2008 року № 253-0 в частині звільнення ОСОБА_2 (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення) (за власним бажанням); поновив його на займаній до звільнення посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності відділу податкової міліції Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції з 31 грудня 2008 року; постановив стягнути з ДПС заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2008 року по 31 грудня 2009 року за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум, виплачених при його звільненні; в решті позовних вимог відмовив.

Верховний Суд України постановою від 14 жовтня 2014 року постанову Вищого адміністративного суду України від 8 квітня 2014 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 9 квітня 2015 року залишив без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року.

Не погоджуючись із ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

У заяві ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: пункту 68 Положення; та норм процесуального права.

На обґрунтування заяви додано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 26 червня 2007 року, 23 жовтня та 8 листопада 2013 року (справи №№ К/9991/67897/12, К-1257/10 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні пункту 68 Положення у постанові від 24 червня 2014 року (справа № 241а14), у якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Цьому правовому висновку оскаржувана ухвала суду касаційної інстанції від 9 квітня 2015 року у даній справі відповідає.

З огляду на наведене є обґрунтованим висновок касаційного суду у справі, яка розглядається, про те, що у рапорті про звільнення позивач зазначив дату звільнення - 31 грудня 2008 року - ця дата погоджена керівництвом Державної податкової адміністрації, тим самим сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Крім того, з оскаржуваного рішення суду касаційної інстанції та рішень, наданих на порівняння, не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, про які йдеться у заяві.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання неправомірним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового і речового забезпечення за час вимушеного прогулу; за заявою ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: О.А. Коротких В.Л. Маринченко