Справа № 802/2608/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 вересня 2015 р. Справа № 802/2608/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: відділу державної виконавчої служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції

про: визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 30.06.2015 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 14 335,01 грн. у виконавчому провадженні ВП № 47926044.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції (далі ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ) перебувало виконавче провадження ВП № 47926044 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області № 902/75/15 від 03.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_4 Русь" боргу в сумі 143 350,16 грн. 30.06.2015 року в рамках вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Пекною Я.М. було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 14 335,01 грн. Підставою для такого рішення стало те, що у наданий державним виконавцем строк боржник нібито добровільно не виконав судового рішення. Позивач вважає зазначену постанову неправомірною і такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що він не повідомлявся належним чином про відкриття виконавчого провадження, а відтак не міг вчинити жодних дій, спрямованих на виконання наказу господарського суду у строк, встановлений державним виконавцем. Також позивач просить врахувати, що як тільки він дізнався про відкриття виконавчого провадження, то одразу ж сплатив заборгованість в повному обсязі. Однак, законних підстав для стягнення з нього виконавчого збору немає.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений адміністративний позов, надали пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями та додатково зазначили, що копію оскаржуваної постанови позивач отримав поштою 31.07.2015 року, після того як 21.07.2015 року написав заяву про її видачу начальнику ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ. Отже, строк звернення до адміністративного суду із даним позовом не пропущено, адже позовна заява була здана на поштове відділення м. Ладижина 10.08.2015 року. Також вказують на те, що державний виконавець виніс постанову про стягнення з позивача виконавчого збору, не вживши при цьому заходів для належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та надання йому строку для добровільного виконання судового рішення, як це передбачено законом. За таких обставин оскаржувана постанова не може визнаватися правомірною, а тому просять суд адміністративний позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно на виклик суду не з'явився, що однак не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Як вбачається з письмового клопотання ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ, що надійшло до суду 08.09.2015 року, відповідач наполягає на застосуванні 10-денного строку звернення до адміністративного суду та вважає, що такий строк позивачем пропущено, оскільки копію оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору він отримав 31.07.2015 року, а провадження у справі відкрито судом 26.08.2015 року. Відтак, просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторони позивача, оцінивши інші докази, зібрані та досліджені під час розгляду справи, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Встановлено, що 18.06.2015 року ПАТ "ОСОБА_4 Русь" звернулося до ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області № 902/75/15 від 03.04.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в сумі 143 350,16 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ ОСОБА_3 від 22.06.2015 року на підставі вищезазначеного виконавчого документа відкрито виконавче провадження ВП № 47926044 та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 29.06.2015 року (а.с. 9).

Оскільки у визначений державним виконавцем строк боржник судове рішення самостійно не виконав, 30.06.2015 року на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 14 335,01 грн. (а.с. 10).

Вказана постанова органу державної виконавчої служби є предметом спору у даній справі. Надаючи їй правову оцінку, суд керується такими мотивами.

Право на судовий захист закріплене Конституцією України, частиною другою статті 55 якої кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Водночас як роз'яснив Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 6 постанови № 3 від 13.12.2010 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (з наступними змінами і доповненнями), судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. Виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її добровільного невиконання, виконується примусово в установленому Законом порядку шляхом накладення стягнення на заробітну плату, інші види доходів боржника чи на його майно.

За змістом пункту 8 частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому судам слід ураховувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, також належать до адміністративної юрисдикції.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця від 30.06.2015 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 335,01 грн. у виконавчому провадженні ВП № 47926044.

З огляду на викладене та виходячи з положень ч. 2 ст. 19 КАС України розгляд і вирішення цієї адміністративної справи належить до компетенції Вінницького окружного адміністративного суду.

Крім того, в силу вимог ч. 3 ст. 181 КАС України даний адміністративний позов заявлено до належного відповідача відділу державної виконавчої служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вживати заходів щодо примусового виконання рішень, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25 Закону № 606-XIV).

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Змістовний аналіз вищезазначених норм закону дає підстави для висновку, що строк, визначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, є тим строком, протягом якого боржник добровільно може виконати рішення і в цьому разі виконавчий збір та інші витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій з боржника не стягуються.

Разом із тим, після спливу такого строку (на наступний день) розпочинається процедура примусового виконання рішення з передбаченими у ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV негативними для боржника правовими наслідками.

При цьому відповідно до ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Таким чином, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не може бути винесена державним виконавцем раніше строку, що наданий боржнику для самостійного виконання рішення.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, постановою старшого державного виконавця ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ ОСОБА_3 від 22.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 47926044 боржнику ОСОБА_1 було надано строк для добровільного виконання наказу Господарського суду Вінницької області № 902/75/15 від 03.04.2015 року до 29.06.2015 року.

Проте суд зауважує, що необхідною умовою для стягнення з боржника виконавчого збору є дотримання державним виконавцем приписів закону щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки в іншому випадку нівелюється надана боржнику можливість виконати рішення добровільно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, копія постанови про відкриття виконавчого провадження має бути надіслана боржнику державним виконавцем рекомендованим листом з повідомленням про вручення за тією адресою, що зазначена у виконавчому листі.

Разом із тим, доказів надіслання боржникові ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії постанови № 47926044 від 22.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження відповідачем не надано, незважаючи на неодноразові вимоги суду про надання таких доказів та всупереч обов'язку доказування, який покладено на відповідача частиною 2 статті 71 КАС України.

Водночас судом встановлено, що про винесення державним виконавцем вищевказаної постанови позивач фактично дізнався лише 21.07.2015 року, після чого звернувся до начальника ВДВС по м. Ладижину Тростянецького МУЮ із заявами про особисте зобов'язання у термін до 28.07.2015 року добровільно сплатити борг перед ПАТ "ОСОБА_4 Русь" та про видачу копії постанови про стягнення з нього виконавчого збору від 30.06.2015 року (а.с. 13-16).

Згідно з квитанцією № 0.0.414000894.1 від 23.07.2015 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок відповідача заборгованість в сумі 143 350,16 грн. (а.с. 11).

Таким чином, обставини справи вказують на добросовісність поведінки позивача, який, довідавшись про відкриття виконавчого провадження ВП № 47926044 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області № 902/75/15 від 03.04.2015 року, невідкладно виконав судове рішення у добровільному порядку та сплатив існуючу у нього заборгованість перед ПАТ "ОСОБА_4 Русь" в розмірі 143 350,16 грн.

Відтак, суд приймає до уваги та вважає переконливими доводи позивача про те, що у наданий державним виконавцем строк, а саме до 29.06.2015 року, він фізично не міг виконати рішення суду, оскільки не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та не отримував відповідної постанови державного виконавця до закінчення вищезазначеного строку.

При цьому вказаних вище доводів позивача відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано і доказів, які засвідчували протилежне суду не надано.

З огляду на викладене суд доходить висновку про передчасність та незаконність постанови ВП № 47926044 від 30.06.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 14 335,01 грн.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду з підстав пропуску позивачем 10-денного строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і визнається самим відповідачем, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 31.07.2015 року (а.с. 43, 48).

Отже, останнім днем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом є 10.08.2015 року.

Згідно із штампом на конверті позовну заяву з додатками позивачем здано на пошту для відправлення у суд 10.08.2015 року (а.с. 17).

Таким чином, за правилами обчислення процесуальних строків, встановленими статтею 103 КАС України, датою звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом слід вважати саме 10.08.2015 року.

Відтак, строк звернення до суду позивачем не пропущено і правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду немає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 181, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 ВП № 47926044 від 30.06.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 14 335,01 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції (ідентифікаційний код 34261173).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена: 14.09.2015 року.

Суддя Сало Павло Ігорович