Справа № 2а-737/09
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 р. < Текст >Справа № 80211/09

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.10.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області про стягнення разової та щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2009 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся з даним позовом до управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі по тексту управління, відповідач) про стягнення разової та щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач посилався на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІІ групи. Відповідно до експертного висновку № 01 від 16.02.2006 року Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії його захворювання визнано таким, що повязане із виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За період з 01 лютого 2006 р. по серпень 2009 р. відповідач повинен був виплатити належну йому відповідно до ОСОБА_3 України № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) разову допомогу за втрату здоровя і щорічну грошову допомогу на оздоровлення на загальну суму в розмірі 17 980 грн. Тому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати йому разової допомоги за втрату здоровя і щорічної грошової допомоги на оздоровлення, провести перерахунок та зобовязати виплатити йому недоплачену суму заборгованості по виплаті компенсацій та допомог на оздоровлення в у вказаному розмірі.

Оскаржуваною постановою позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Зазначає, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (ст. 95 Конституції України) та щорічно затверджуються асигнування для головних розпорядників коштів.

Також вказує, що видатки повязані з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначалися в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших видатків державного бюджету мали також соціальну направленість. Таким чином Кабінет Міністрів України, виконуючи закон України про Державний бюджет України на відповідний рік, здійснює видатки на реалізацію положень ОСОБА_3 України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 102634 від 15 травня 2006 року, виданим Івано-Франківською обласною державною адміністрацією, а відповідно до вкладки № 625706 він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно посвідчення № 130140, виданого 31 жовтня 2006 р. управлінням ПФУ в м. Коломия Івано-Франківської області, йому призначено пенсію по інвалідності IIІ групи з 26.04.2006р. по 30.04.2009 р. та продовжено з 01.5.2009р. по 31.05.2012р. Відповідно до експертного висновку № 01 від 16.02.2006 року Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії його захворювання визнано таким, що повязане із виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З урахуванням наведеного, позивачу за період з лютого 2006 року по 30 серпня 2009 року виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова КМУ від 12.07.2005 р. № 562). Одноразова компенсація виплачувалася йому в 2006 році.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті і нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення за період з лютого 2006 року по 30 серпня 2009 року відповідач повинен керуватися вимогами ОСОБА_3 № 796-ХІІ, яким передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат; при цьому підлягають врахуванню мінімальні розміри заробітної плати, встановлені законами України про Державний бюджет на відповідний рік на момент виплати.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в ОСОБА_3 № 796-ХІІ.

Відповідно до ст. 48 ОСОБА_3 № 796-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується, зокрема інвалідам IIІ групи, у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат; щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

В частині вимог щодо виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2006 році колегія суддів враховує, що згідно п.37 ст.77 ОСОБА_3 України № 3235-IV від 20.12.2005р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дія абзацу четвертого частини першої статті 48 зупинено ОСОБА_3 № 796-ХІІ була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік.

Положення п.37 ст.77 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнані не були та своєї чинності не втратили.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання перерахування та виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2006 році немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання неправомірними дій відповідача в частині виплати позивачу одноразової грошової компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є необґрунтованим.

В частині вимог щодо виплат щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік колегія суддів враховує, що згідно п.37 ст.77 ОСОБА_3 України № 3235-IV від 20.12.2005р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дія абзацу другого ч.4 ст.48 ОСОБА_3 № 796-ХІІ була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік.

Положення п.37 ст.77 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконститу-ційними визнані не були та своєї чинності не втратили.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 спірний рік немає.

Що стосується виплат щомісячної допомоги на оздоровлення, то дію абзацу другого ч.4 ст.48 наведеного ОСОБА_3 було зупинено на 2007 та 2008 роки в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зупинення дії абзацу другого ч.4 ст.48 ОСОБА_3 № 796-ХІІ, які передбачені п. 30 ст. 71 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п.28 ст.85 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно п.п. 5, 6 резолютивної частини вищенаведених рішень, вони мають преюди-ціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Що стосується виплат щомісячної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню, так як ОСОБА_3 України "Про Державний бюджет на 2009 рік" дію абзацу другого ч.4 ст.48 ОСОБА_3 № 796-ХІІ не зупинено. Відповідно до ОСОБА_3 України "Про Державний бюджет на 2009 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим ОСОБА_3, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, відповідач у 2009 році, повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.48 ОСОБА_3 № 796-ХІІ.

Також відповідно до ст.71 ОСОБА_3 № 796-ХІІ дія положень цього ОСОБА_3 не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього ОСОБА_3.

Розмір мінімальної заробітної плати, визначається на момент виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно із законом України про Державний бюджет України на відповідний рік і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 р., якою керувався відповідач при виплаті позивачу допомоги, встановлені конкретні розміри виплат у визначеній сумі, що суперечить вимогам ОСОБА_3 № 796-ХІІ, яким встановлено розмір таких виплат як кратну величину стосовно розміру мінімальної заробітної плати на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови КМ України встановлені нею розміри виплат залишились незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_3 № 796-ХІІ визначено вказані виплати в кратному розмірі від мінімальної заробітної плати в Україні. ОСОБА_3 (ст.ст.62 та 67) КМ України надано право проводити лише розяснення порядку застосування цього ОСОБА_3, яким, зокрема, є постанова КМ України № 987 від 20.06.2000р. «Про затвердження Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення», та підвищувати розміри доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим ОСОБА_3, відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшувати їх та встановлювати у твердій сумі, що не відповідає ОСОБА_3.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над нормативними актами Кабінету Міністрів України колегія суддів прийшла до висновку, що застосування відповідачем положень постанов Кабінету Міністрів України є безпідставним.

Дані виплати здійснюються органами соціального захисту населення за місцем проживання осіб зазначеної категорії. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (ч.ч. 5, 7 ст.48 наведеного вище ОСОБА_3).

Задовольняючи позов у частині за 2007 2009 роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідач повинен керуватися статтею 48 ОСОБА_3 № 796-XII, а не постановою КМУ від 12.07.2005 р. № 562.

Також не можуть бути задоволенні позовні вимоги щодо зобовязання відповідача провести нарахування та виплату конкретних сум на користь позивача, оскільки саме відповідач зобовязаний здійснювати обрахування та виплату сум на оздоровлення та одноразової компенсації, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать, тому необхідно зобовязати відповідача провести розрахунки, нарахування та виплату вказаних коштів, виходячи з вимог ст. 48 ОСОБА_3 № 796-XII.

Колегія суддів також вважає за потрібне наголосити, що покликання відповідача на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених ОСОБА_3 № 796-XII, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, тому виплата щорічної допомоги на оздоровлення у збільшених розмірах буде можливою тільки після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України є безпідставними, оскільки відсутність бюджетних асигнувань для задоволення вимог позивача до уваги взяти не можна, так як невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність бюджетних коштів не є підставою для виправдання недоплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 ОСОБА_3 № 796-XII.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.10.2009 року у справі № 2-а-737/2009 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_2, як інваліду ІІІ групи, щорічної грошової допомоги на оздоровлення з 2007 року по серпень 2009 року у розмірах, які передбачені ст.48 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Коломийської місь-кої ради Івано-Франківської області провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_2, як інваліда ІІІ групи, щорічної грошової допомоги на оздоровлення з 2007 року по серпень 2009 року у розмірах, які передбачені ст.48 ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених коштів за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя : Р.Й. Коваль

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_4