Справа № 2а-17275/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/9991/44827/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліна Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року

у справі № 2а-17275/11/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна»

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року Державна податкова інспекція у Шевченківському районі міста Києва (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 97965,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року позов був задоволений повністю. Стягнуто з ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» суму податкового боргу по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 97965,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва була проведена позапланова перевірка ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» з питань дотримання вимог чинного валютного законодавства України при здійсненні імпортних операцій за контрактом від 12 лютого 2010 року № 03/ІТ за період з 12 лютого 2010 року по 28 лютого 2011 року, за результатами якої складений акт № 31/2202/32385824 від 28 лютого 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», які полягали у несвоєчасному повернення авансового платежу у сумі 66000,00 Євро у зв'язку з неможливістю нерезидента здійснити поставку товару.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що 12 лютого 2010 року між ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» (покупцем) та Компанією «Avogafro Energi s.r.l.» (Італія) (постачальником) був укладений контракт № 03/ІТ на поставку обладнання. 16 лютого 2012 року ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» перерахувало на рахунок нерезидента 66000,00 Євро (718629,19 грн. по курсу НБУ на дату здійснення платежу), з огляду на що граничним терміном надходження товару було 15 серпня 2010 року. Строки розрахунків за цією імпортною зовнішньоекономічною операцією були продовжені згідно висновків Міністерства економіки України, а саме: № 511 від 30 серпня 2010 року - строк розрахунків продовжено з 15 серпня 2010 року по 01 вересня 2010 року; № 582 від 07 жовтня 2010 року - строк розрахунків продовжено з 04 жовтня 2010 року по 30 жовтня 2010 року. Відповідно до додаткової угоди від 01 грудня 2010 року до вказаного контракту, укладеної між ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна», Компанією «Avogafro Energi s.r.l.» (Італія) та Компанією «Shelby Anstalt» (Ліхтенштейн), у зв'язку з неможливістю Компанії «Avogafro Energi s.r.l.» (Італія) здійснити поставку товару повернення заборгованості відповідачу буде здійснюватись Компанією «Shelby Anstalt» (Ліхтенштейн). Згідно виписки банку кошти у сумі 66000,00 Євро надійшли на валютний рахунок ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» 06 грудня 2010 року, з огляду на що відповідачу було нараховано пеню з 02 вересня 2010 року по 03 жовтня 2010 року та з 31 жовтня 2010 року по 06 грудня 2010 року.

15 березня 2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Києва на підставі вказаного акті перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким на підставі статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» визначила ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» суму грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 137996,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення товариством не оскаржувалось.

В свою чергу, 05 квітня 2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Києва прийняла рішення № 4147 про опис майна ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» у податкову заставу, а також сформувала та надіслала відповідачу першу податкову вимогу №4147 на суму 137996,00 грн., яка була отримана товариством 13 квітня 2011 року.

Грошові зобов'язання, визначені товариству податковим повідомленням-рішенням від 15 березня 2011 року № , були частково сплачені відповідачем, а саме - у сумі 40000,00 грн. Таким чином, сума податкового боргу по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності складала 97965,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наявності у товариства узгодженого податкового боргу, який відповідач самостійно у встановлений законодавством строк не сплатив та не надав доказів, які б спростували наявність заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

За своєю суттю передбачена статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пеня є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, встановлений статтею 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Згідно з частиною 1 статті 238 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, відповідно до частини 1 якої (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (несвоєчасне повернення авансового платежу у іноземній валюті) податковий орган, приймаючи рішення про нарахування пені, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Суди попередніх інстанцій встановили, що порушення ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (несвоєчасне повернення авансового платежу у іноземній валюті) мало місце у період з 02 вересня 2010 року по 03 жовтня 2010 року та з 31 жовтня 2010 року по 06 грудня 2010 року, а тому строк застосування адміністративно-господарських санкцій слід обраховувати починаючи з указаних дат, а отже, річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності закінчився у жовтні та грудні 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, пеня згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 15 березня 2011 року № була застосована податковим органом у межах строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Абзацом 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 20.1.8 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Положеннями абзацу 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З огляду на те, що наявність у відповідача податкового боргу у розмірі 97965,00 грн. підтверджується матеріалами справи не була спростована товариством належними та допустимими доказами, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ТОВ «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне конструкторське бюро «Сухіна» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна