Справа № 554/7318/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 р.Справа № 554/7318/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтаві на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 01.07.2015р. по справі № 554/7318/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області третя особа Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтаві

про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (далі по тексту - ВПВР УДВС ГУ юстиції в Полтавській області, перший відповідач), за участю третьої особи - Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтаві (далі по тексту - УПФУ Октябрського району в м. Полтаві), в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2014 року ВП за № 44743471.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 01.07.2015 р. по справі № 554/7570/15-а поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на оскарження постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження №44743471 від 19.12.2014 року.

Позов ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 44743471 від 19.12.2014 року задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП №44743471 від 19.12.2014 року.

Третя особа, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 01.07.2015 року, винести рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що Управлінням на виконання виконавчого листа по справі № 2-а-1067/14-а, виданого 11.09.2014 року, здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 Однак, УПФУ Октябрського району в м. Полтаві не є безпосереднім розпорядником бюджетних коштів на виплати особам, постраждалим внаслідок катастрофи на ЧАЕС, а отже, і не може відповідати за їх несвоєчасну сплату. Крім того, зазначило, що в рамках реалізації Закону України від 14.06.2011 року № 3491-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", Пенсійним фондом України припинено виплату щомісячних доплат до пенсій за судовим рішенням з 01.11.2011 року та приведено розміри основних та додаткових пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність до вищевказаних нормативних актів. З посиланням на п.4 розділу VІІ Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік стверджує, що виплата коштів у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановами від 06.07.2011 року № 745 та від 23.11.2011 року № 1210, є правомірною. Вказує, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. З огляду на викладене, вважає, що державний виконавець при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 554/2067/14-а про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 діяв правомірно, підстави для скасування постанови відсутні.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року залучено до участі у справі другого відповідача - Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2014 року на виконання постанови суду видано виконавчий лист, яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Октябрського району м.Полтави здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 року, виходячи з встановленого законом мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України «Про загальообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі зазначеного виконавчого листа 17 вересня 2015 року державним виконавцем відрите виконавче провадження.

19.12.2014 року відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із вжиттям вичерпних заходів для примусового виконання рішенням (а.с. 4).

Не погодившись із вказаною постановою державного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності своїх дій щодо закриття виконавчого провадження, оскільки відсутні будь-які дані, що свідчать про виконання постанови суду, якою зобов`язано УПФУ Октябрського району в м.Полтаві здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частинами 1, 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Постанова Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 2а/554/116/2014, на підставі якої видано виконавчий лист № 554/2067/14-а від 11.09.2014 року щодо зобов`язання УПФУ Октябрського району в м. Полтаві здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати ОСОБА_1 набрала законної сили, однак виконана не була.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений обов`язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як свідчать письмові докази, державним виконавцем не вжиті вичерпні заходи щодо виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 2-а/554/116/2014.

З матеріалів справи вбачається, постанова про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а/554/2067/2014-а, виданим Октябрським районним судом м. Полтави, прийнята державним виконавцем з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, у зв`язку з поверненням виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.ч.2, 3 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частинами 1 та 2 статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, Законом України "Про виконавче провадження" чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.11 ст.49 даного Закону.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не було перевірено поважності причин фактичного невиконання рішення суду по справі № 2а/554/116/2014, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проведення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа УПФУ Октябрського району в м. Полтаві № 13243/08-11 від 02.10.2014 року, останнім на виконання виконавчого листа, виданого 11.09.2014 року, проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду.

У даному листі УПФУ Октябрського району в м. Полтаві з посиланням на п.6-7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" зазначено, що норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік, а також вказано, що в рамках реалізації Закону України від 14.06.2011 року № 3491-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Управлінням припинено виплату щомісячних доплат до пенсій за судовим рішенням з 01.11.2011 року.

Таким чином, з наведеного не вбачається, що судове рішення Управлінням не виконано в повному обсязі внаслідок відсутності коштів, про яку відповідач в оскаржуваній постанові зазначив як про поважну причину невиконання судового рішення.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання третьої особи на норми Закону України від 14.06.2011 року № 3491-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», оскільки виконавчий лист про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 по справі № 554/2067/14-а стосується проведення перерахунку державної та додаткової пенсій позивача виключно за період 2014 року (з 01.01.2014 року). Дія у часі Закону про Державний бюджет обмежена останнім днем відповідного бюджетного року, а відтак, вказаний Закон № 3491-VІ був чинним протягом 2011 бюджетного року і не може застосовуватись до спірних відносин щодо проведення нарахувань та виплат пенсії у 2014 році.

УПФУ Октябрського району в м. Полтаві, інформуючи державного виконавця про стан виконання рішення суду, зазначило, що нарахована сума включена до виплатних документів і зафіксована загальною сумою 46285 грн. 88 коп. у жовтні 2014 року, яка залишається невиплаченою у зв'язку з відсутністю достатніх ресурсів у Державному бюджеті України, який є джерелом покриття зазначених виплат.

Між тим, третьої особою не надано ані доказів проведення донарахованих сум навіть в обсязі, що не перевищує бюджетних призначень, ані доказів включення суми в розмірі 46285,88 грн. до виплатних документів.

З огляду на викладене, державним виконавцем помилково розцінено дану відповідь як таку, що свідчить про поважність причин невиконання рішення суду внаслідок відсутності коштів.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає висновок державного виконавця про наявність поважних причин невиконання судового рішення передчасним та необґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства, незалежно від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів звертає увагу на приписи ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Також, в своєму рішенні "Кечко проти України" Суд констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні "Войтенко проти України" Суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Проте, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана. Суд допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим не менше, Суд вирішує, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов'язань за статтею 6 параграфу 1 Конвенції.

Крім того, пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру. У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод").

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у спірних правовідносинах Законом України про Державний бюджет законодавчо не передбачались бюджетні призначення для взяття зобов'язань по судових рішеннях щодо перерахунку виплаченої державної соціальної допомоги особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Беручи до уваги вищенаведену судову практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не є підставою для закінчення виконавчого провадження і не звільняє боржника від виконання рішення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, державний виконавець не звертався.

Боржником не наведено ані державному виконавцю, ані суду інших причин, які б перешкоджали виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відсутність грошових коштів у УПФУ Октябрського району в м. Полтаві є тимчасовою обставиною, яка може бути усунена наступного бюджетного року шляхом передбачення відповідних витрат у кошторисних документах.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, а саме, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи наведену норму, беручи до уваги строк, протягом якого виконавчий лист може бути пред'явлено до виконання (до 23.07.2015 року), а також встановлену судом дату надіслання позивачеві спірної постанови про закінчення виконавчого провадження (28.05.2015 року), колегія суддів вважає, що у спірних відносинах внаслідок винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження склалися умови, за яких позивач буде фактично позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Відповідно до положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, змін чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Колегія суддів відмічає, що відповідач не скористався своїм правом, відповідно до наведеної норми Кодексу адміністративного судочинства України, та не звертався до суду із поданням про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення. Натомість, відповідачем передчасно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про те, що ним, до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, були вжиті всі заходи, спрямовані на виконання рішення суду.

Слід також вказати, що резолютивна частині постанови Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/116/2014, викладена у виконавчому листі, носить зобов'язальний характер і не передбачає можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника. У той же час, застосування державним виконавцем положень п.11 ч.1 ст.49, ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" як підставу закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа, можлива лише при виконанні рішень майнового характеру, зокрема, про стягнення грошових коштів або про звернення стягнення на майно. При цьому, державним виконавцем закінчено виконавче провадження не у зв'язку з тим, що постанову суду без часті боржника виконати неможливо, а у зв'язку з відсутністю коштів у боржника УПФУ Октябрського району в м. Полтаві для даного виду виплат.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для закінчення виконавчого провадження за п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що спірна постанова від 19.12.2014 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 44743471 прийнята відповідачем не на підставі та не у спосіб, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому наявні підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтаві залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 01.07.2015р. по справі № 554/7318/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 29.09.2015 р.