Справа № 2а-370/10
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2015 р. м. Київ К/800/6759/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Леонтович К.Г.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_3 та Косівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Косівської міської ради про визнання недійсними рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Косівської міської ради про визнання недійсним рішення Косівської міської ради від 09.10.2008 №3.71-26 «Про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки у власність» та визнання нечинним Державного акта на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1, що виданий ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовано протиправністю рішення міської ради про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки як такого, що прийнято незаконно, за відсутності факту припинення права користування позивача на спірну земельну ділянку.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2010 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено: визнано недійсним рішення Косівської міської ради від 09.10.2008 №3.71-26 «Про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки у власність»; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1, що виданий ОСОБА_3

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У заяві від 05.02.2014 про приєднання до касаційної скарги Косівська міська рада підтримала викладені у касаційній скарзі ОСОБА_3 доводи, просила суд скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Косівської міської ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області від 28.03.1990 №43 позивачу надано в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку із земель міської забудови в АДРЕСА_1 площею 600 кв.м.

Відповідно до пункту 2.2 вказаного рішення позивач повинен був протягом місяця з дня одержання будівельного паспорта укласти з виконкомом Косівської міської ради народних депутатів договір про надання йому у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності і посвідчити його в нотаріальній конторі, після чого отримати в районного архітектора дозвіл на право закладки фундаменту.

Крім того, в силу вимог пункту 2.3 цього ж рішення Косівської міської ради позивач повинен був побудувати житловий будинок на протязі трьох років з часу нотаріального посвідчення договору та здати його в експлуатацію комісії міської ради народних депутатів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не подано жодного документу на виконання вимог вказаних пунктів рішення, будівництво житлового будинку він не розпочав.

Рішенням Косівської міської ради від 09.10.2008 №3-71-26 затверджено ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,0949 га.; затверджено акт відновлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд; зобов'язано ОСОБА_3 здійснити державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку.

У подальшому, ОСОБА_3 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1.

За змістом спірного рішення міської ради та Державного акта на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1 передана ОСОБА_3 земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 (без зазначення номера).

Вважаючи рішення Косівської міської ради від 09.10.2008 №3-71-26 та Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1 незаконними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не використав свого права на належне користування земельною ділянкою, яка була йому виділена за цільовим призначенням для будівництва жилого будинку, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що припинення права користування земельною ділянкою можливе виключно за рішенням органів, які надали таку ділянку у користування, або за рішенням суду.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність висновків судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 144 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор по використанню та охороні земель відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Крім того, нормами земельного законодавства, що були чинними на момент отримання позивачем у користування спірної ділянки також передбачалась можливість припинення права користування земельною ділянкою, але виключно за рішенням органів, які надали таку ділянку або за рішенням суду. Такі норми закріплені, зокрема, у статті 35 Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року та статті 27 Земельного кодексу України в редакції 1992 року.

Тобто, як на момент передачі позивачу у користування земельної ділянки, так і на момент прийняття міською радою оскаржуваного рішення, автоматичного припинення права користування земельною ділянкою законодавством не передбачалось.

Відповідачем під час судового розгляду не надано жодних доказів на підтвердження факту прийняття Косівською міською радою або судом рішення про припинення права позивача на безстрокове користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, вірним є висновок суду апеляційної інстанції про той факт, що передача спірної земельної ділянки у власність іншої особи без попереднього її вилучення з користування позивача є протиправною.

Водночас, судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи не встановлено з посиланням на належні та допустимі докази факту перетинання земельної ділянки позивача із земельною ділянкою, переданою спірними рішеннями міської ради у власність ОСОБА_3

Так, як убачається із рішення Косівської міської ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області від 28.03.1990 №43 позивачу надано в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку із земель міської забудови в АДРЕСА_1 площею 0,06 га.

Рішенням Косівської міської ради від 09.10.2008 №3-71-26 затверджено ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,0949 га. в АДРЕСА_1 без зазначення номеру ділянки.

Не містить номеру ділянки також і Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3

Крім того, відповідно до Акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель земельна ділянка позивача межує з земельними ділянками громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тоді як відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1, ділянка ОСОБА_3 межує з ділянками громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що також ставить під сумнів наявність факту перетину земельної ділянки позивача та ділянки ОСОБА_3

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції з метою встановлення факту перетинання земельної ділянки позивача із земельною ділянкою, переданою спірними рішеннями відповідача у власність ОСОБА_3, звертався до землевпорядного підприємства «Діл-Інженер».

Листом від 13.08.2010 № 91/08 директор землевпорядного підприємства «Діл-Інженер» повідомив суд, що на ім'я ОСОБА_2 технічна документація із землеустрою не виготовлялась, геодезичні обміри не проводились, а тому уточнити місцезнаходження переданої йому рішенням Косівської міської ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області від 28.03.1990 №43 земельної ділянки технічно не можливо.

Разом з тим, будь-яких інших дій з метою встановлення спірного питання як то залучення земельної комісії при міській раді, представників Держкомзему, судових експертів для проведення обмірів згідно генплану забудови АДРЕСА_1 судами попередніх інстанцій не вчинено.

Тобто, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо достовірно встановити факт перетинання земельної ділянки позивача із земельною ділянкою, переданою спірними рішеннями відповідача у власність ОСОБА_3

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з частиною п'ятою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суд може збирати докази з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність доказів підтвердження факту перетинання земельної ділянки позивача із земельною ділянкою, переданою спірними рішеннями міської ради у власність ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судам при новому розгляді необхідно з посиланням на належні та допустимі докази встановити факт чи то відсутність факту перетинання земельної ділянки позивача із земельною ділянкою, переданою спірними рішеннями міської ради у власність ОСОБА_3 та прийняти законне та обґрунтоване рішення з урахуванням встановлених обставин.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Косівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Косівської міської ради про визнання недійсним рішення Косівської міської ради від 09.10.2008 №3.71-26 «Про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки у власність» та визнання нечинним Державного акта на право власності на земельну ділянку від 08.06.2010 НОМЕР_1, що виданий ОСОБА_3, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: