Справа № 2а-1970/1960/11
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 р. Справа № 65835/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Христина» на ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2011 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 2-а-1970/1960/11 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Христина» до Бережанської міської ради Тернопільської області про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Христина» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому зазначило, що 10 березня 2010 року купило у регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області нежитлову будівлю (побутовий комплекс) загальною площею 51,1 кв.м, яка не увійшла до статутного капіталу ВАТ «Бережанський склозавод» в процесі приватизації, але перебуває на його балансі, за адресою: м.Бережани, вул.Лепких, 33а. Обєкт знаходиться у межах земельної ділянки, переданої у приватну власність ВАТ «Бережанський склозавод» відповідно до рішення Бережанської міської ради за № 749 від 11 серпня 2005 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач просив визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення про передачу у власність земельної ділянки в частині розміру 117,67 кв.м, необхідної для обслуговування будівлі.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2011 року відмовлено у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив позивач, який вважає, що дана ухвала винесена з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому просить вказану ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга належить до задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя суду першої інстанції виходив з того, що даний спір виник із земельних правовідносин, стосується права власності на земельну ділянку, не має ознак публічно-правового, тому заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Однак із таким висновком судді не можна погодитись з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій-них виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загально-обовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціаль-них послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повнова-жень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індиві-дуальної дії, дій чи бездіяльності).

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як субєкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Така ж позиція висловлена у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яким внесено зміни до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де зазначено, що всі спори, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів, не підлягають розгляду в порядку цивільного та господарського судочинства.

Ураховуючи те, що вимоги позивача стосуються скасування рішення Бережанської міської ради за № 749 від 11 серпня 2005 року про передачу у власність ВАТ «Бережанський склозавод» земельної ділянки в частині розміру 117,67 кв.м, необхідної для обслуговування будівлі, а при вирішенні такого питання Бережанська міська рада діє як субєкт владних повноважень, то спір повинен розглядатися адміністративним судом.

За таких обставин ухвалу судді про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі належить скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 199 та п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції має право скасувати її і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Христина» задовольнити.

Ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2011 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 2-а-1970/1960/11 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала апеляційного адміністративного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді М.А.Пліш

ОСОБА_2