Справа № 2а-2791/11/1370
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2012-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 р. Справа № 59933/11

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

з участю секретаря судового засідання Ігнатович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України, Державної митної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року в адміністративній справі № 2а-2791/11/1370 за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

14 березня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому, з уточненням позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати накази: Державної митної служби України № 321-к від 02.03.2011 року в частині припинення з 03.03.2010 року перебування на державній службі в митних органах України його на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці, ОСОБА_1 митниці № 139-к від 03 березня 2011 року «Про оголошення наказу Державної митної служби України», поновити його на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці, стягнути з ОСОБА_1 митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач безпідставно припинив його перебування на державній службі в митних органах за порушення ОСОБА_4 державного службовця, оскільки він ОСОБА_4 не порушував, посадові обовязки виконував сумлінно. Вважає звільнення безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним наказ Державної митної служби України № 321-к від 02.03.2011 року в частині припинення перебування з 03.03.2011 року на державній службі в митних органах України позивача на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці.

Визнано протиправним наказ ОСОБА_1 митниці № 139-к від 03.03.2011 року в частині оголошення наказу Державної митної служби України від 02.03.2011 року про припинення перебування на державній службі в митних органах України позивача, заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці.

Поновлено позивача на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці.

Стягнуто з ОСОБА_1 митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19644 грн.64 коп.

Рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці допущене до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржили відповідачі ОСОБА_1 митниця Державної митної служби України та Державна митна служба України.

Державна митна служба України вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, невірно встановлені обставини справи, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог. Тому просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що позивач несумлінно виконував свої посадові обовязки, чим порушив ОСОБА_4 державного службовця, тому підставно було припинено його перебування на державній службі в митних органах України. Суд безпідставно не взяв до уваги докази, якими підтверджено факт неналежного виконання позивачем своїх службових обовязків, що мало негативні наслідки. Аналізуючи норми лише Конституції України та Дисциплінарного статуту митної служби України, суд дійшов помилкового висновку про те, що невиконання чи неналежне виконання посадовою особою митних органів службових обовязків кваліфікується як дисциплінарне правопорушення, а не як порушення ОСОБА_4 державного службовця, з огляду на що вважав за необхідне проведення службового розслідування для доведення, у чому полягає вина позивача у вчиненні правопорушення іншою самостійною посадовою особою.

ОСОБА_1 митниця Державної митної служби України вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 митниця Державної митної служби України покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у рішенні, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» № 2805-IV від 06.09.2005 року (далі Дисциплінарний статут митної служби України).

Також не відповідають нормам Закону України «Про державну службу» твердження суду про те, що до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення. Однак порушення ОСОБА_4 державного службовця не кваліфікується як дисциплінарне правопорушення, адже ст.22 Дисциплінарного статуту митної служби України містить чітко визначений вичерпний перелік дисциплінарних правопорушень, серед яких немає порушення ОСОБА_4 державного службовця.

Таким чином, припинення державної служби у звязку з порушенням ОСОБА_4 державного службовця не є дисциплінарним стягненням, а є додатковою підставою, визначеною Законом України «Про державну службу» для припинення державної служби. З огляду на це безпідставними є покликання суду першої інстанції на те, що всупереч вимогам ст.31 Дисциплінарного статуту митної служби України відповідачем не було проведено службового розслідування, яке обовязково повинно передувати звільненню з митних органів. Причиною порушення, вчиненого підлеглою позивачу посадовою особою, стала відсутність контролю за роботою підпорядкованих працівників з боку позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дані апеляційні скарги є безпідставними і не належать до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних засадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Тобто, будь-яка державна служба є публічною службою.

Законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу». Ним же визначені загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Особливості правового регулювання статусу державних службовців державних органів та їх апарату визначено статтею 9 зазначеного Закону, відповідно до якої регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Відповідно до статей 10, 17 цього Закону державний службовець зобовязаний забезпечувати ефективну роботу та виконання покладених на нього службових обовязків; суворо дотримувати Конституцію та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обовязки, про що приймає присягу державного службовця.

Як зазначено у статті 11 даного Закону, конкретні обовязки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Згідно із статтею 14 вищезазначеного Закону, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. Крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, до службовців можуть застосовуватися заходи дисциплінарного впливу.

Статтею 30 вказаного Закону № визначені підстави припинення державної служби, відповідно до пункту 6 частини 1 якої, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі порушення ОСОБА_4, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 перебував на службі в митних органах України; 01.11.1988 року був прийнятий на роботу у ОСОБА_1 митницю. Відповідно до наказу по ОСОБА_1 митниці № 468-к від 30.04.2010 року ОСОБА_3 переведено виконуючим обовязки на посаді заступника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська».

08.06.1995 року позивач прийняв присягу державного службовця, а 26 квітня 2004 року дав урочисте зобовязання.

Наказом Державної митної служби України № 321-к від 02.03.2011 року припинено перебування ОСОБА_3 на державній службі в митних органах України на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці.

Підставою для видання цього наказу зазначено затримання працівниками управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю ГУ МВСУ у Львівській області старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_1 митниці ОСОБА_5, у якого під час обшуку було вилучено 3000 грн., помічених спеціальною фарбою.

Там же зазначено, що причинами та умовами, які сприяли скоєному, стали відсутність контролю за організацією роботи підпорядкованих працівників з боку заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» ОСОБА_3 (який був визначений старшим зміни), невжиття ним необхідних заходів щодо безумовного дотримання законодавства України.

З урахуванням вимог ст.ст.10, 17 Закону України «Про державну службу», ст.ст.408, 413 Митного кодексу України, Державна митна служба України прийшла до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 порушено ОСОБА_4 державних службовців в частині суворого дотримання законів України та сумлінного виконання своїх обовязків.

Тобто підставою для звільнення позивача стало порушення ним присяги державного службовця.

Наказом ОСОБА_1 митниці № 139-к від 03 березня 2011 року «Про оголошення наказу Державної митної служби України» оголошено наказ Державної митної служби України № 321-к від 02.03.2011 року.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, згідно з Дисциплінарним статутом митної служби України, здійснюється цим Статутом, з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Цим Статутом визначено суть службової дисципліни, права та обовязки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 1 Статуту митної служби України, службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

ОСОБА_4 службової дисципліни статтею 21 вказаного Статуту визначено як протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Перелік діянь, які є порушеннями службової дисципліни та водночас і дисциплінарними правопорушеннями, міститься у ст. 22 Статуту.

Аналізуючи вищенаведені норми Статуту та положення п.22 ст.92 Конституції України, відповідно до якого виключно законами України визначаються діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них, суд дійшов висновку, що невиконання чи неналежне виконання посадовою особою митних органів службових обовязків кваліфікується як дисциплінарне правопорушення, а не як порушення ОСОБА_4 державного службовця.

З огляду на зазначене, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» як спеціального.

Одним із видів дисциплінарних стягнень статтею 23 даного Статуту визначено звільнення з митного органу, а статтею 27 вказаного Статуту визначені підстави для застосування такого дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи. При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах.

Там же зазначено, що застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обовязкове службове розслідування, яке проводиться з метою зясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи (ст.31 Статуту).

Враховуючи те, що відповідачем не дотримано вищезазначених вимог законодавства, зокрема те, що службове розслідування не проводилось, позивача звільнено в період тимчасової непрацездатності, при застосуванні дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано положення статті 27 Дисциплінарного статуту митної служби України, в оскаржуваному наказі Держмитслужби не зазначено, які вчинки позивача є перешкодою для перебування її на службі в митних органах й відсутні посилання на конкретні порушення позивачем вимог Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані накази прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та передбачених ст.2 КАС України принципів, тому є протиправними і належать до скасування.

А відтак, на підставі ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України, позивач підлягає поновленню на займаній до звільнення посаді з виплатою йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Також суд відмовив позивачу в задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки останній не навів доказів ії спричинення діями позивача.

Суд відкинув як безпідставні пояснення представника відповідача щодо порушенням ОСОБА_3 п.2.21 Посадової інструкції заступника начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська», яким визначено, що працівник організовує проведення профілактичних заходів з підлеглими йому посадовими особами щодо запобігання вчиненню ними дисциплінарних правопорушень, виявляє та своєчасно припиняє такі правопорушення, виходячи з того, що матеріалами справи не доведено вину позивача у вчиненні правопорушення старшим інспектором Ониськом М.М., який є самостійною посадовою особою, а також враховуючи неможливість встановлення індивідуального контролю за його діяльністю.

При цьому суд виходив з того, що відповідачами не надано доказів на підтвердження порушення позивачем своїх посадових обовязків чи вчинення позивачем дій, які є порушенням ОСОБА_4 державного службовця, з урахуванням того, що останній виконував обовязки згідно посадової інструкції і фізичних можливостей та враховуючи територію посту і кількість працюючих, а також того, що не доведено правомірності дій ДМС України щодо припинення перебування позивача на службі в митних органах.

Також наявними у справі доказами не спростовані пояснення позивача про належне проведення ним профілактичної роботи, регулярне проведення інструктажів, постійних бесід, попереджень, ознайомлення підлеглих з нормативними документами в межах компетенції, в тому числі і по боротьбі з порушеннями та корупцією. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 митниця не встановила і не довела до постів форми і методи її проведення, не видала єдиних журналів обліку проведення профілактичної роботи з підлеглими, Інструкції з проведення профілактичних міроприємств позивачу не надавались, єдиної системи проведення означених міроприємств у митниці не встановлено.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Відповідно до статті 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обовязки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу». Тобто норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватись щодо посадових осіб митної служби лише у тій частині, що не урегульовано спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Дисциплінарного статуту митної служби України.

З цього приводу колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 березня 2008 року (справа за позовом особи до управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області про усунення перешкод для проходження публічної служби) зазначила, що питання, повязані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством.

На думку колегії суддів, твердження відповідача про відсутність обовязкового характеру проведення службового розслідування суперечить положенням статті 11 Закону України «Про державну службу».

Застосувавши за вчинення дій, які кваліфіковані як неналежне виконання позивачем своїх посадових обовязків, тобто є порушенням службової дисципліни відповідно до визначення статті 21 Дисциплінарного статуту митної служби України, положення пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги), відповідач тим самим позбавив позивача права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень розділу 4 Дисциплінарного статуту митної служби України.

При цьому неможливість застосування щодо позивача положень Дисциплінарного статуту митної служби України відповідачем не мотивовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність застосування при звільненні позивача з роботи положень пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги) при наявності належних підстав для застосування норм спеціального закону Дисциплінарного статуту митної служби України.

ОСОБА_4 державного службовця у всіх випадках є проступком, який, у залежності від ступеня суспільної небезпеки, має ознаки дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення або злочину.

Проте в наказі від 03 березня 2011 року № 321-к не зазначено, які вчинки позивача є перешкодою для перебування його на службі в митних органах, відсутні посилання на порушення позивачем вимог Закону України «Про державну службу».

На думку колегії суддів, загальне формулювання в оскаржуваному наказі підстави звільнення як відсутність контролю за організацією роботи підпорядкованих працівників з боку позивача, невжиття ним необхідних заходів щодо безумовного дотримання вимог законодавства України не є переконливою підставою для припинення державної служби позивача, а конкретна вина підлеглої особи не може автоматично переноситись на позивача.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів вини позивача у вчиненні правопорушення ОСОБА_5, не вказано які конкретно дії чи бездіяльність вчинив позивач, що призвели до злочину, вчиненого ОСОБА_5 та не доведено причинного звязку між діями позивача та подією, що сталась 02.03.2011 року. До кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_5, позивач не має ніякого відношення.

Ступінь вини позивача за фактом отримання хабаря старшим інспектором Ониськом М.М. не визначений, до кримінальної відповідальності у звязку з цим позивач не притягується.

На переконання колегії суддів, надані відповідачем докази правомірно не взяті судом до уваги, так як службове розслідування чи будь-яка інша перевірка за даним фактом не проводилися і невідомо яким чином були встановлені порушення, що ставляться у вину позивачу. Як видно із оскаржуваного наказу Державної митної служби, підставою для його прийняття була лише інформація, яка надійшла від ОСОБА_1 митниці, про виявлення факту отримання коштів (хабаря) старшим інспектором Ониськом М.М.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено порушення позивачем ОСОБА_6 державного службовця та правомірності власних дій щодо припинення перебування позивача на службі в митних органах, а тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 митниці Державної митної служби України та Державної митної служби України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року в адміністративній справі № 2а-2791/11/1370, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді М.А.Пліш

ОСОБА_7

Ухвала складена у повному обсязі 24 лютого 2012 року.