Справа № 804/9782/13-а
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 р. Справа № 804/9782/13-а

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потолової Г.В.

при секретарі Дубровці Д.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Баглійському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дій УПФУ у Баглійському районі м.Дніпродзержинська щодо предявлення до позивача вимоги про сплату боргу №Ф-476/У від 14.06.2013р.;

- визнання протиправною та скасування вимоги УПФУ у Баглійському районі м.Дніпродзержинська №Ф-476/У від 14.06.2013р. про сплату недоїмки по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 7 464грн. 68коп.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень. Письмові заперечення долучені до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як субєкт господарювання виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області 02.02.1998р. (а.с.6) та перебуває на обліку в УПФУ в Баглійському районі м.Дніпродзержинська з 07.01.2005р.

Так, згідно свідоцтва серії А №752665 від 10.05.2012р., виданого Дніпродзержинською ОДПІ Дніпропетровської області ДПС, позивач обрав спрощену систему оподаткування з 01.01.2012р. та є платником єдиного податку зі ставкою 6% до розміру мінімальної заробітної плати (а.с.61).

14.06.2013р. відповідачем виставлена до позивача вимога №Ф-476/У про сплату недоїмки по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 7464,68 грн..

18.06.2013р. позивачем подано відповідачу запит щодо підстав нарахованої суми. 26.06.2013р. відповідачем за №04-07-67/Г надано відповідь в обґрунтування своєї позиції.

Не погодившись з таким рішенням УПФУ в Баглійському районі м.Дніпродзержинська, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів з відповідною позовною заявою до суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Як пояснює позивач, вона є пенсіонером з 06.02.2011р. та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АГ №266420. (а.с. 8)

Позивач вважає, що відповідно до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка діє з 08.07.2010р.) звільнена від сплати за себе єдиного внеску, тому не погоджується з вимогою відповідача №Ф-476/У щодо сплати недоїмки та просить суд її скасувати.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що згідно ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.06.2003р. №1058, ОСОБА_1, яка отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за списком №1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», не підпадає під категорію осіб які мають право користуватися пільгою, а саме: не сплачувати єдиний соціальний внесок фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Також, відповідач пояснює, що позивач буде мати право на добровільну сплату єдиного внеску, після досягнення пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На підставі чого просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 67, 68 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку та в розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції та законів України.

Так, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами та доповненнями) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до вимог частини 3 статті 4 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно - правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Вказаним законом передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким регулюються відносини між Пенсійним фондом та суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч.4 п.1 ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є всі фізичні особи-підприємці. Усі підприємці незалежно від системи оподаткування мають сплачувати за себе і членів сім'ї єдиний внесок за ставкою 34,7% від об'єкта оподаткування. Це мінімум, який містить внески до Пенсійного фонду та фонду страхування на випадок безробіття.

Пунктом першим частини другої статті 6 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок в строки визначені ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно сплачувати єдиний внесок - не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом, вважається недоїмкою.

Згідно ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 № 3609-VI, який набрав чинності з 06.08.2011р., статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» доповнено частиною четвертою такого змісту: особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з 06.08.2011р. зазначеним Законом встановлена пільга щодо сплати єдиного внеску особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за наявності однієї з умов, а саме: або особа є пенсіонером за віком, або особа - інвалід та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, будучи 06.01.1960р.н., вийшла на пенсію 07.01.2005р. та станом на час розгляду справи досягла віку - 53 роки.

Як зазначалось вище статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлені умови призначення пенсії за віком, а саме: чоловікам - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінкам - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені умови, порядок та особи, яким призначається пенсія за віком на пільгових умовах, під категорію яких і підпадає позивач.

Суд не приймає доводи позивача, що доповненою 4 статтею Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 № 3609-VI, який набрав чинності з 06.08.2011р., законодавець включив, також, до пільгової категорії щодо сплати єдиного внеску осіб, які отримують пенсію за віком на пільгових умовах, як в даному випадку фізична особа-підприємець ОСОБА_1, оскільки перелік умов застосування вищезазначеної пільги є вичерпним.

Суд звертає увагу, що позивач станом на час розгляду справи не досягла загального пенсійного віку 55 років, а отже на неї розповсюджуються норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно нарахована сума єдиного внеску несплаченого позивачем в добровільному порядку за 2011 2013р.р., у звязку з чим у визначений чинними законодавством України спосіб УПФУ в Баглійському районі м.Дніпродзержинська прийнята вимога №Ф-476/У про сплату недоїмки по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 7464,68 грн.

Стаття 19 Конституції України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правильність дій та рішення відповідача, а також те, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідні докази суду надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 11.12.2013 р.

Суддя Г.В. Потолова