Справа № 683/717/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/717/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сеньков О.Г.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

24 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області про визнання протиправною відмову в не зарахуванні до пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі; зобов'язання: врахувати періоди роботи з 22 вересня 1978 року по 19 серпня 1981 року (2 роки 10 місяців 27 днів), з 15 вересня 1981 року по 12 травня 1982 року ( 7 місяців 27 днів), з 31 січня 1985 року по 23 квітня 1985 року (2 місяці 24 дня), з 10 травня 1995 року по 4 липня 1995 року (1 місяць 24 дні), з 7 липня 1995 року по 5 квітня 1997 року ( 1 рік 7 місяців 8 днів), з 17 жовтня 1997 року по 6 лютого 1998 року (3 місяці 20 днів) з 1 квітня 1998 року по 15 червня 1998 року (2 місяці 14 днів), з З листопада 2001 року по 15 липня 2002 року (8 місяців 12 днів), як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців.

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області постановою від 27.07.2015 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, , що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Старокостянтинівському районі і з 11 жовтня 2013 року йому призначена пенсія за віком на пільгових умовах. Загальний трудовий стаж позивача складає 25 років 4 місяці 2 дня, до якого включені періоди роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі.

Зокрема, - з 22 вересня 1978 року по 19 серпня 1981 року в будівельно-монтажному тресті "Сургупрубопровод" м.Нєфтєюганськ Тюменської області, що складає 2 роки 10 місяців 27 днів;

- з 15 вересня 1981 року по 12 травня 1982 року в будівельно-монтажному управлінні №4 треста "Приобьтрубопроводстрой" Ханти-Мансійського автономного округу, що складає 7 місяців 27 днів;

-з 31 січня по 23 квітня 1985 року в будівельному управлінні №36 треста "Тюменьгазпромстрой" Ханти-Мансійського автономного округу, що складає 2 місяці 24 дні;

- з 10 травня по по 4 липня 1995 року в генпідрядній будівельній компанії "Нефтестрой", що складає 1 місяць 24 дні;

- з 7 липня 1995 року по 5 квітня 1997 року в ТОВ "Газстроймонтаж" Ямало- Ненецького автономного округу, що складає 1 рік 7 місяців 8 днів;

- з 17 жовтня 1997 року по 6 лютого 1998 року в АООТ "Сибкомплектмонтаж" м.Новий Уренгой Тюменської області, що складає 3 місяці 20 днів;

- з 1 квітня по 15 червня 1998 року в АООТ "Сибкомплектмонтаж" м.Новий Уренгой Тюменської області, що складає 2 місяці 14 днів;

- з 3 Листопада 2001 року по 15 липня 2002 року в З AT "Газстройресурс" м.Новий Уренгой" Тюменської області, що складає 8 місяців 12 днів.

-Періоди роботи у зазначених районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, зараховані до трудового стажу позивача в одинарному розмірі.

На звернення позивача з проханням провести перерахунок пенсії із зарахуванням вказаних періодів роботи в полуторному розмірі УПФУ в Старокостянтинівському районі листом від 18 лютого 2015 року повідомило його про відсутність для цього підстав.

Вважаючи вказану відповідь УПФУ в Старокостянтинівському районі протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями п. в ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення»Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі Закон N 1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (абзац другий пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до п. "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (в редакції, що діяла з 26.09.1957р.) працівникам, переведеним, направленим чи запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі й в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, при умові укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на термін три років, зараховувати один рік роботи в районах крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком чи по інвалідності.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 1.03.1960 зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно з Інструкцією пільгове обчислення стажу відповідно до названих указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Положеннями Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, що діяла до 1.01.1990р.) передбачалось, що трудові договори укладаються : 1) на невизначений строк; 2) на визначений строк не більше трьох років; 3) на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗоТ). При цьому, статтею 24 КЗоТ обумовлено, що додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладенні трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до них.

Відповідно абзацам 1 і 2 пункту 2 Інструкції "Про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція) пільги, передбачені ст.1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільги, передбачені ст. 5 Указу від 10 лютого 1960 року, надаються додатково працівникам, які прибули в райони Крайньої Півночі і у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, в тому числі з власної ініціативи, за умови укладення письмового строкового трудового договору на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктами 7-8 вказаної Інструкції встановлено, що трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Таким чином, факт наявності трудового стажу, що дає право на отримання передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. пільг повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами, зокрема письмовим строковим трудовим договором укладеним на три роки безперервно, тощо.

Тобто, необхідною умовою для отримання зазначених пільг є факт роботи особи в зазначених місцевостях протягом трьох років, безперервно підтверджений строковим договором, трудовою книжкою, тощо.

Згідно з копією трудової книжки позивача його стаж роботи, - з 22 вересня 1978 року по 19 серпня 1981 року в будівельно-монтажному тресті "Сургупрубопровод" м.Нєфтєюганськ Тюменської області, що складає 2 роки 10 місяців 27 днів, з 15 вересня 1981 року по 12 травня 1982 року в будівельно-монтажному управлінні №4 треста "Приобьтрубопроводстрой" Ханти-Мансійського автономного округу, що складає 7 місяців 27 днів, з 31 січня по 23 квітня 1985 року в будівельному управлінні №36 треста "Тюменьгазпромстрой" Ханти-Мансійського автономного округу, що складає 2 місяці 24 дні.

Таким чином, у позивача відсутній безперервний протягом трьох років трудовий стаж необхідний для отримання зазначених пільг.

Згідно матеріалів справи, а саме записів в трудовій книжці та архівної довідки № С-4054 від 20 травня 2013 року, виданої архівним відділом адміністрації м.Сургут Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Російської Федерації та довідки, виданої ВАТ "Приобьтрубопроводстрой" 8 квітня 2013 року, зазначено, що в періоди з 22 вересня 1978 року по 19 серпня 1981 року, з 15 вересня 1981 року по 12 травня 1982 року і з 31 січня по 23 квітня 1985 року позивач дійсно працював у зазначених місцевостях. Проте, інформації щодо укладання позивачем у письмовій формі строкового трудового договору вказана довідка не містить.

Що стосується стажу роботи позивача після 01.01.1991 року то підстави для зарахування цього стажу як рік за півтора відсутні враховуючи наступне.

Згідно до п. 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Відповідно п. З Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняних до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняних до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Отже, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Разом з тим ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді прогарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

За таких обставин, перевіряючи законність відмови Пенсійного фонду зараховувати один рік роботи в районах крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком чи по інвалідності, суд першої інстанцій вірно з'ясував, що позивачем не надано докази на підтвердження укладання письмового строкового договору відповідачу та, з огляду на відсутність таких доказів, що підтверджують укладання строкового договору, визначився щодо необґрунтованості заявленого адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно залишені судом першої інстанції без задоволення.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.