Справа № 805/2904/15-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 р. Справа № 805/2904/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 20009,44 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із заробітної плати після звільнення у розмірі 98105,92 грн., визнання бездіяльності щодо виконання покладених законодавством функцій та обовязків, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати, протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької міської ради (відповідач 1), Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області (відповідач 2) про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 20009,44 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із заробітної плати після звільнення у розмірі 98105,92 грн., визнання бездіяльності щодо виконання покладених на Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області законодавством функцій та обовязків, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати, протиправною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.11.2014 року її відповідно до розпорядження Донецького міського голови №276/3к звільнено з посади заступника начальника управління начальника відділу з питань судової роботи і правового забезпечення питань власності юридичного управління Донецької міської ради за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, заробітна плата при звільненні позивачу виплачена частково та з суттєвим порушенням строків її виплати, що підтверджується довідкою про заборгованість від 25.11.2014 року №268. Таким чином, вважає, що відповідачем 1 порушено строки, встановлені для виплати заробітної плати за час відпрацьованого робочого часу впродовж липня-листопада 2014 року. Крім того, вважає, що заробітна плата за прострочений період була нарахована, але не виплачена фактично через бездіяльність відповідача 2. З урахуванням зазначеного, просив стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 20009,44 грн., стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку із заробітної плати після звільнення у розмірі 98105,92 грн. та визнати бездіяльність щодо виконання покладених на Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області законодавством функцій та обовязків, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати, протиправною.

В ході судового розгляду справи представником позивача до суду надано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із заробітної плати після звільнення у розмірі 114271,10 грн. В іншій частині позовні вимоги просив залишити без змін.

Відповідачем 1 до суду надано пояснення, в яких зазначено, що з боку Донецької міської ради заперечень щодо факту перебування позивача у трудових відносинах з органом місцевого самоврядування Донецькою міською радою та обставин їх припинення, а також щодо відомостей, зазначених в довідці про заборгованість від 25.11.2014 року, немає.

Відповідачем 2 до суду надано письмові заперечення, в яких зазначено, що договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області ані з позивачем, ані з Донецькою міською радою не укладено. Крім того, з моменту переходу місцевого бюджету на казначейське обслуговування Донецькій міській раді не було надано статусу розпорядника або одержувача бюджетних коштів. Донецька міська рада відсутня в мережі розпорядників бюджетних коштів та не має відкритих реєстраційних рахунків в органах казначейства. Також відповідачем 2 зазначено, що Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області окремого обліку в розрізі працівників установ, яким перераховується заробітна плата не здійснює. Інформацію в розрізі працівників, яким буде перерахована заробітна плата може надати лише установа роботодавець, яка складає та надає цю інформацію, у даному випадку виконком Донецької міської ради. Крім того, відповідач 2 зазначив, що п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей та деякі умови такого фінансування передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади, що не суперечить приписам ст. 43 Конституції України. Таким чином, просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача не заперечував проти здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження, про що надав відповідну заяву.

Представники відповідачів, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, просили справу розглянути за їхньої відсутності.

Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2014 року ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Донецького міського голови №276/3к звільнено з посади заступника начальника управління начальника відділу з питань судової роботи і правового забезпечення питань власності юридичного управління Донецької міської ради за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно довідки від 25.11.2014 року №268, виданої Виконавчим комітетом Донецької міської ради, заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 станом на 03.11.2014 року складає 20009,14 грн.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо факту наявності існуючої перед позивачем заборгованості із заробітної плати та суми даної заборгованості. Даний факт підтверджується наданими відповідачем 1 до суду письмовими поясненнями.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (таємне).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі - Закон № 1669). Даний Закон набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Як встановлено ст. 1 цього Закону, періодом проведення антитерористичної операції вважається час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України Про боротьбу з тероризмом у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Правління Національного Банку України Про призупинення здійснення фінансових операцій від 6 серпня 2014 року № 466 призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року (набрала чинності 11 листопада 2014 року) Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Цією ж постановою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі Тимчасовий порядок), пунктом 2 якого визначено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 3 Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обовязки (п. 4 Тимчасового порядку).

Згідно ст. 1 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13 січня 2013 року № 85-VIII метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Таким чином, законодавець встановив, що громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, а також громадянам, які тимчасово переселені, до 31 грудня 2015 року має бути погашена заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції.

Станом на час прийняття рішення по справі Закон України від 13 січня 2015 року № 85-VIII Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси (або його окремі положення) таким, що не відповідає Конституції України не визнавався.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вирішення питання щодо погашення заборгованості із виплати заробітної плати є передчасним, оскільки за приписами ст. 1 Закону № 85-VIII відповідні заходи повинні бути вжиті до 31 грудня 2015 року та не потребують прийняття відповідного судового рішення щодо зобовязання нарахування та виплати або стягнення заробітної плати.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги приписи статей 11, 71 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 20009,44 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із заробітної плати після звільнення у розмірі 98105,92 грн. є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітної платі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні і цих позовних вимог.

Стосовно позовних вимог позивача щодо визнання бездіяльності з виконання покладених на Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області законодавством функцій та обовязків, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1, протиправною суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною другою ст. 78 Бюджетного Кодексу України зазначено, що казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів здійснюється територіальними органами Державної казначейської служби України відповідно до покладених на них ст. 43 цього Кодексу функцій та повноважень.

Згідно вимог ст. 43 Бюджетного Кодексу України органи Державної казначейської служби України здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів на підставі договору, типова форма якого затверджена Наказом Міністерства Фінансів України № 758 від 22.06.2012 року «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України».

С своїх запереченнях відповідачем 2 зазначено, що договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування Управлінням Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецькій області ані з Позивачем, ані з Донецькою міською радою не укладалось.

Крім того, відповідач 2 вказує на те, що з моменту переходу місцевого бюджета на казначейське обслуговування Донецькій міській раді не було надано статуса розпорядника або одержувача бюджетних коштів.

У звязку з проведенням на території, зокрема, Донецької області антитерористичної операції, постановою Правління Національного Банку України від 06.08.2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» було зобовязано учасників внутрішньодержавних платіжних систем (органи Державної казначейської служби України) призупинити здійснення усіх видів операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Відповідно до наказу Державної казначейської служби України № 200 від 24.07.2014 року «Про затвердження Порядку функціонування Державної казначейської служби України у надзвичайному режимі» Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецькій області було передіслоковане до м. Маріуполя.

Постановою Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 передбачено, що фінансування (у тому числі і в частині виплати заробітної плати) бюджетних установ, які знаходяться на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, здійснюється тільки за умови:

- переміщення бюджетної установи, підприємства та організації з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі;

- заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи;

- заробітна плата та виплата, за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, виплачується якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обовязки.

Як вже зазначалось раніше, п. 2 Тимчасового Порядку передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади, що не суперечить приписам ст. 43 Конституції України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 109 від 11.03.2015 року «Про внесення мін до Постанови Кабінет Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», внесено зміни до п. 2 Тимчасового Порядку, зокрема, зазначено, що казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитування у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.

Згідно п. 1 ст. 57 Бюджетного Кодексу України не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду були закриті всі рахунки, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідач 2 в спірних правовідносинах діяв у спосіб та в межах повноважень, передбачених діючим законодавством.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Донецької міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 20009,44 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із заробітної плати після звільнення у розмірі 98105,92 грн., визнання бездіяльності щодо виконання покладених законодавством функцій та обовязків, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати, протиправною відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.