Справа № 2-в-288/08
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м.Житомир справа № 2-в-288/08

час прийняття: 12 год. 57 хв. категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Длугаш О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства СІМ фірма "Професіонал" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування постанови від 31.10.2008, зобов'язання вчинити дії, відкрити виконавче провадження та виконати претензію,

встановив:

Приватне підприємство СІМ фірма "Професіонал" звернулося до суду з позовом до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило скасувати постанову від 31.10.08 підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області, визнати рішення сторін стосовно Корольовського відділу ДВС ЖМУЮ у спосіб передбачений ст. 8 ГПК України про визнання компенсації збитків у сумі 994064,66 грн чинним, зобов'язати відповідача вчинити дії та виконати рішення про визнання компенсації за заподіяні збитки у сумі 994064,66 грн, а також відкрити виконавче провадження на стягнення компенсації з Корольовського відділу ДВС ЖМУЮ. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що державний виконавець порушив вимоги ст. 8 ГПК України та п. 9 ст. 3, ст. 7, п. 3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2009 року в справі № 2-в-288/08, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року залишена без змін, в задоволенні позову приватного підприємства СІМ фірма "Професіонал" до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про скасування постанови від 31.10.2008року, зобов'язання визнати претензію виконавчим документом, зобов'язання відкрити виконавче провадження та вчинити дії спрямовані на виконання претензії № 29/09 від 18.04.2009 року відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 червня 2015 року касаційну скаргу приватного підприємства СІМ фірма "Професіонал" задоволено частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому в ухвалі суду вказано, що суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, не вирішив питання про заміну первинного відповідача на належного, перелік яких визначено статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", що привело до процесуальних порушень, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового судового розгляду справи судом, згідно зі ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, первинного відповідача - Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області замінено належним відповідачем - Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

У судовому засіданні під час нового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, з урахуванням висновків і мотивів, наведених в ухвалі суду касаційної інстанції від 10.06.2015, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що 14 жовтня 2008 року Приватним підприємством СІМ фірма "Професіонал" сформовано та пред'явлено Корольовському відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції претензію про заподіяння додаткових збитків за вих. № 76/08. У цій претензії позивачем заявлено претензійну вимогу щодо відшкодування кредиторської заборгованості на суму 774821,17 грн.

31 жовтня 2008 року позивачем до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області подано заяву про примусове виконання згаданої претензії.

Головний державний виконавець, розглянувши заяву про примусове виконання претензії від 14.10.2008 ПП СІМ "Проффесіонал", прийняв постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 31.10.2008. Вказаною постановою державний виконавець керуючись п. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" відмовив в прийняті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання претензії виданої 14.10.2008 ПП СІМ "Проффесіонал" про стягнення з Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції на користь ПП СІМ "Проффесіонал" 774821,17 грн кредитної заборгованості.

Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження обґрунтована тим, що, згідно ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", претензія не є виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Визначаючись щодо позовних вимог судом ураховано наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами та доповненнями).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом статті 18 Закону відкриття виконавчого провадження державним виконавцем здійснюється на підставі виконавчого документа за заявою стягувача, його представника, прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді або в інших передбачених законом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 3 Закону).

В силу приписів ч. 2 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень цих комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування культовими будівлями та майном;

8) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу;

9) рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу;

10) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Наведений перелік виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою є вичерпним.

Аналіз зазначених правових норм свідчить на користь висновку, що претензія юридичної особи не є виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець у 3-денний строк після надходження до нього виконавчого документа виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові (ч. 2 ст. 26 Закону).

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що посадова особа Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області, який, згідно зі ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", входить до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, при прийнятті постанови від 31 жовтня 2008 року діяла на підставі Закону та у межах своїх повноважень, а тому позовні вимоги щодо скасування цієї постанови є безпідставними.

Ураховуючи те, що за результатами судового розгляду судом не зроблено висновок про протиправність відмови відповідача в прийнятті до провадження претензії Приватного підприємства СІМ фірма "Професіонал" від 14 жовтня 2008 року та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання цієї претензії, то підстав для зобов'язання Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області вчинити дії з примусового виконання претензії та відкрити виконавче провадження на стягнення компенсації з Корольовського відділу ДВС ЖМУЮ немає.

Також суд зазначає, що надіслання претензії є заходом досудового врегулювання господарського спору, який застосується сторонами за домовленістю між собою.

Порядок досудового врегулювання господарських спорів установлено розділом 2 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 8 цього розділу Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок повідомлення одержувачем претензії заявника про результати її розгляду. При цьому вказана стаття не містить жодних приписів стосовно визнання претензії виконавчим документом, тому доводи представника позивача щодо порушення державним виконавцем вимог цієї статті під час прийняття оскаржуваної постанови є необґрунтованими.

Більш того, суд відмічає, що законодавством України державного виконавця та інших посадових осіб органів Державної виконавчої служби не наділено правом визнання будь-яких документів чинними та/або виконавчими у разі відсутності їх у переліку, передбаченому ст. 3 Закону.

Згідно зі частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення спірної постанови від 31.10.2008. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 31 серпня 2015 р.