Справа № 22-а - 5823/11
Суддя: Сидоренко І. П.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2011р. м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів: головуючого судді: Сидоренко І.П., суддів: Погорєлової С.О., Цюри Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги Управління Південного оперативного командування на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009р. і на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2009р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Південного оперативного командування про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення,-

ВСТАНОВИЛА:
21.08.2009р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Південного оперативного командування, в обґрунтування якого послався на те, що він перебував на військовій службі та знаходився на продовольчому та фінансовому забезпеченні в штабі Ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.08.2006р. за №490 був звільнений у запас за п. 67 підпунктом «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу. Наказом начальника штабу Червоного Прапора Південного оперативного командування (по стройовій частині) від 13.10.2006р. за №223 був виключений зі списків особового складу управління з 13.10.2006р. В порушенні вимог ст.9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" йому, як військовослужбовцю, відповідачем не виплачена грошова компенсація замість недотриманого продовольчого пайка за період з 11.03.2000р. по 12.10.2006р. в сумі 20823грн.61коп., яку він просив стягнути з відповідача на його користь та визнати за ним право на грошову компенсацію за не отримане продовольче забезпечення за період з 11.03.2000р. по 12.10.2006р. (а.с.1-4).

Постановою суду від 12.10.2009р. адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено (а.с.22-23). Суд визнав за ОСОБА_1 право на одержання за рахунок держави продовольчого пайка або за його бажанням грошової компенсації замість нього за період з 11.03.2000р. по 12.10.2006р. та стягнув з Управління Південного оперативного командування на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість продовольчого пайка за період з 11.03.2000р. по 12.10.2006р. у сумі 20823грн.61коп.

Ухвалою суду від 12.11.2009р. був встановлений спосіб та порядок виконання виконавчого листа №2а-3601/09 від 12.10.2009р. по даній справі шляхом стягнення присуджених грошових коштів з Міністерства оборони України (а.с.33).

Ухвалою апеляційного суду від 07.10.2011р. апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду від 12.10.2009р. та ухвали суду від 12.11.2009р.

В апеляційній скарзі УПОК на постанову суду від 12.10.2009р. ставиться питання про скасування постанови суду та постановлення нової постанови про відмову у задоволенні позову, при цьому апелянт посилається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи (а.с.48-49).

В апеляційній скарзі УПОК на ухвалу суду від 12.11.2009р. ставиться питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Справа №22а-5816/11,22а-5823/11

Головуючий першої інстанції Ломусчі Л.В. Категорія КАС :10.2.4

Доповідач Сидоренко І.П.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, оскільки ні Міністерство оборони України, ні УПОК не були належним чином повідомлені про наявність подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, про слухання справи та про винесення оскаржуваної ухвали суду. Крім того, зазначеною ухвалою суд фактично змінив зміст рішення суду, визначивши конкретну суму стягнення та змінивши сторону виконавчого провадження (а.с.50-52).

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на військовій службі та знаходився на продовольчому та фінансовому забезпеченні в штабі Ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.08.2006р. за №490 був звільнений у запас за п.67 підпунктом «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу. Наказом начальника штабу Червоного Прапора Південного оперативного командування (по стройовій частині) від 13.10.2006р. за №223 був виключений зі списків особового складу управління з 13.10.2006р.

З 11.03.2000р. по 12.10.2006р. позивач не отримував пайок або компенсацію за продовольчий пайок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 16, п. 1 розділу 5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про Збройні Сили України". Також судом першої інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 17 Конституції України, ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зроблено висновок, що дії відповідача у зв`язку з відмовою сплатити компенсацію за не отримане продовольче забезпечення є неправомірними.

Судова колегія вважає, що вказані висновки суду першої інстанції зроблені без належного системного аналізу норм матеріального права відносно правових підстав виникнення права на отримання військовослужбовцями речового забезпечення передбаченого ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на це, колегія суддів, зазначає наступне.

Починаючи з 2001року в Державному бюджеті України, кошти на придбання продуктів харчування за нормою №7 або на компенсацію замість них Міністерству оборони України не виділялись.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави речового забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України. Право на отримання військовослужбовцями речового забезпечення передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`в редакції, яка діяла до 11.03.2000р., військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Частиною 2 статті 9 Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято:

- постанову від 12.03.96р. №316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ»;

- постанову від 22.07.98р. №1135 «Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час».

Дію частини 2 статті 9 вказаного Закону призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Закон набув чинності з 11.03.2000р. Отже, до вказаної дати позивач мав право на отримання грошової компенсації замість речового майна.

Зазначений Закон України не скасований у встановленому порядку, не визнаний Конституційним Судом України неконституційним, тому діяв і підлягав обов`язковому застосуванню.

Згідно ч. І ст. 15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст.ст.7,51 Бюджетного Кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та провадять виплати тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які бюджетні зобов`язання взяті за кошти Державного бюджету без відповідних бюджетних асигнувань вважаються бюджетними зобов`язаннями, а витрати державного бюджету на покриття таких зобов`язань не можуть здійснюватись. У відповідності до ст. 5 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" Управління Південного оперативного командування за своїми зобов`язаннями несе відповідальність лише коштами, які надходять на її рахунки по відповідних статтях кошторису. Основним фінансовим документом установи, військової частини є затверджений у встановленому порядку кошторис, згідно якого і тільки в межах якого може здійснювати видатки грошових коштів, з урахуванням економічної та програмної класифікації видатків.

Таким чином, кошти на виплату військовослужбовцям компенсації за продовольчі пайки за період спірних правовідносин не надходили до управління Південного оперативного командування, не були та не могли у відповідності до Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" бути передбачені бюджетними асигнуваннями на 2001-2002р.р. та у затверджених на ці роки кошторисах, як не передбачені і на наступні роки, а військовослужбовці з 10.03.2000р. не мали право, а ні на

одержання продовольчих пайків, а ні на одержання грошової компенсації замість них.

З січня 2001р. набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Зазначений Закон не передбачав отримання грошової компенсації за не отримане речове забезпечення.

Необхідно зазначити, що тільки 03.11.2006р. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено статтею 9-1, якою військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, було надано право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

За таких обставин, правових підстав на задоволення позову у суду першої інстанції не було, а тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на постанову суду підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Апеляційна скарга про скасування ухвали суду від 12.11.2009р. також підлягає задоволенню, оскільки відсутній предмет спору при скасуванні постановив суду від 12 жовтня 2009р. Крім того, суд в порушенні вимог ст.263 КАС не сповістив ані Управління Південного оперативного командування, ані Міністерство Оборони України про дату та час судового засідання 12 листопада 2009р. та не направив копію даної ухвали відповідачам. Суд не залучив належним чином до участі у справі Міністерство Оборони України, та фактично змінив постанову суду від 12 жовтня 2009р., визначивши конкретну суму стягнення та змінивши сторону виконавчого провадження шляхом стягнення присуджених грошових коштів з Міністерства оборони України, яке не було залучено до участі у с праві.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.6 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги Управління Південного оперативного командування на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009р. і на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2009р. задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009р. скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Південного оперативного командування про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення відмовити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2009р. скасувати. Відмовити у задоволені подання про зміну способу і порядку виконання постанови суду від 12 жовтня 2009р.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

С.О.Погорєлова