Справа № 826/7340/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7340/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС У м. Києві - Кравченко Ольги Олександрівни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС У м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає спірні податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті відповідачем без достатніх правових підстав, а тому вони підлягають скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві від 28 листопада 2014 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у загальному розмірі 7003862,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві 02 лютого 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у загальному розмірі 2744359,50 грн.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві від 02 березня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у загальному розмірі 23600664,15 грн.; № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у загальному розмірі 19668339,60 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС У м. Києві - Кравченко Ольга Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову відмову у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що у період із 17 по 30 жовтня 2014 року проведено перевірку позивача.

За результатами даної перевірки 05 листопада 2014 року відповідачем складено акт № 8194/26-51-22-01/32043747 про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ ВП «Конкордія», ТОВ «Мідо-Метал-Груп», ТОВ «Компанія з управління активами «Український трастовий фонд», ТОВ «АП Компані», ТОВ «Ідеявірус», ТОВ «Аквен-Інтер», ТОВ «Тарма Груп», ТОВ «Ензо Трейд» за період із 01 січня по 31 серпня 2014 року, їх реальності та повноти відображення в податковому обліку.

За змістом вказаного акта, перевіркою було встановлено, що позивачем занижено податок на додану вартість у загальному розмірі 5615007,00 грн., чим порушено п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ за березень 2014 року у розмірі 11916,67 грн. скасовано. Висновок в іншій частині залишено без змін.

На підставі висновків акту перевірки, 28 листопада 2014 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 5603090,00 грн. за основним платежем та у розмірі 1400772,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

Також у період із 23 по 29 грудня 2014 року відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої 06 січня 2015 року складено акт № 27/26-51-22-01/32043747 про результати позапланової невиїзної перевірки позивача з питань фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Продакт-Інвест» за період із 01 по 30 вересня 2014 року, їх реальності та повноти відображення в податковому обліку, згідно з висновками якого, позивачем занижено ПДВ за вересень 2014 року у розмірі 1829573,00 грн., чим порушено п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України.

На підставі висновків акту перевірки 02 лютого 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1829573,00 грн. за основним платежем та у розмірі 914786,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

Крім цього, у період із 10 грудня 2014 року по 13 січня 2015 року відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої 06 лютого 2015 року складено акт № 696/26-51-22-02/32043747 про результати планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період із 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За висновками вказаного акта перевірки позивачем занижено податок на прибуток у загальному розмірі 15734671,68 грн., чим порушено п.п. 198.1, 198.6 ст. 198 ПК України.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі висновків акту перевірки, 02 березня 2015 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 15733776,10 грн. за основним платежем та у розмірі 7866888,05 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 15734671,68 грн. за основним платежем та у розмірі 3933667,92 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Стосовно прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № судом першої інстанції було встановлено, що перевірку позивача проведено на підставі наказу від 23 грудня 2014 року № 1584-П, оформленого на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

З наявної у матеріалах справи копії наказу вбачається, що із наказом представника позивача ознайомлено та йому вручено повідомлення про проведення перевірки.

Позапланова перевірка, відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, проводиться за умови ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

При цьому, як зазначено в акті перевірки, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № , на письмовий запит контролюючого органу позивачем надано відповідь та засвідчені копії документів щодо взаємовідносин із ТОВ «Продакт-Інвест», на підставі яких відповідачем проведено перевірку.

Судом першої інстанції було встановлено, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ за вересень 2014 року ґрунтується на тому, що господарські операції за участю позивача та його контрагента не мали реального характеру.

Такий висновок, як вбачається зі змісту акту перевірки, відповідачем зроблено за результатами аналізу господарських відносин контрагента позивача - ТОВ «Продакт-Інвест» із його контрагентом - ТОВ «ОТК.Україна».

В акті перевірки зазначено, що основним постачальником ТОВ «Продакт-Інвест» у вересні 2014 року було ТОВ «ОТК.Україна», яке не є імпортером та ним не зареєстровано у Єдиному державному реєстрі податкових накладних відповідних податкових накладних.

Будь-яких обставин, які б свідчили про порушення позивачем норм законодавства під час здійснення фінансово-господарських відносин із ТОВ «Продакт-Інвест», в акті перевірки не зазначено.

Тобто, висновок відповідача про нереальність господарських операцій позивача та ТОВ «Продакт-Інвест» ґрунтується на висновках щодо діяльності контрагента позивача із третьою особою.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що 22 вересня 2014 року між ТОВ «Продакт-Інвест», як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу № 101, за умовами якого продавець продає, а покупець приймає та сплачує товари партіями згідно із замовленням на умовах DAP (склад покупця, місто Київ). Продавець залучає перевізника до доставки товару покупцю у вказаний покупцем пункт призначення.

Відповідачем не заперечується надання позивачем до перевірки первинних документів на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Продакт-Інвест», а саме видаткових та податкових накладних, платіжних доручень.

При цьому, в акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано інформації про транспортування придбаного товару та товарно-транспортних накладних (далі - ТТН), документів щодо розрахунків із перевізником.

Зважаючи на вище викладене, зі змісту договору купівлі-продажу чітко вбачається, що товар транспортується продавцем із залученням перевізника.

Тобто, позивач, як покупець, не здійснює транспортування товару, усі документи, що стосуються транспортування придбаного ним товару, знаходяться у продавця, про що відповідача повідомлено під час перевірки.

З листа державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 06 січня 2015 року № 165/10/26-55-22-05 вбачається, що перевірки ТОВ «Продакт-Інвест» за період вересень, жовтень 2014 року не проводилися.

На підтвердження реальності фінансово-господарських відносин позивача із ТОВ «Продакт-Інвест» позивачем надано копії договору купівлі-продажу, видаткових накладних, витягу з Реєстру податкових накладних.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ у вересні 2014 року є необґрунтованим, у зв'язку з чим оскаржуване рішення № є таким, що прийнято безпідставно, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно прийняття відповідачем оскаржуваних рішень № та № колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в акті перевірки відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про завищення філією «Текстиль-Контакт-Південь» позивача витрат за період із 13 грудня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

Філія не має статусу юридичної особи, є відокремленим підрозділом позивача, який сплачує консолідований податок на прибуток.

У податковій декларації з податку на прибуток підприємства відображаються загальні витрати суб'єкта господарювання разом з усіма філіями, витрати по філіях обліковуються по субрахунках 93 рахунку оборотно-сальдової відомості позивача.

Основними витратами філії є заробітна плата із нарахуваннями, оренда приміщень, витрати на обслуговування РРО, телефонний зв'язок та Інтернет.

Філія не має розрахункових рахунків та окремого балансу, їй не делеговано повноваження щодо самостійного нарахування заробітної плати та сплати податків. Усі витрати формуються виключно на головному підприємстві, виходячи із даних відомостей по нарахуванню та виплаті заробітної плати, первинних документів по виконанню робіт, рахунків-актів по наданню послуг зв'язку та оренди приміщень та інше.

Безпідставними є посилання відповідача на акт перевірки № 161/15-54-22-01/37817248 про результати планової документальної виїзної перевірки філії з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 13 грудня 2012 року по 31 грудня 2013 року, у якому зазначено, що філією не надано до перевірки жодного документа, підтверджуючого правомірність формування витрат, оскільки такі документи та відомості позивачем надані для ознайомлення відповідачу.

Витрати по філії входять до складу загальних витрат позивача та відображені у податковій декларації з податку на прибуток підприємства у витратах на збут (рядок 06.2) та додатку ІВ (рядок 06.4).

Для нарахування податку на прибуток і сплати його за місцезнаходженням філії витрати відображені у додатку ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємства, у якому, виходячи із розрахунку питомої ваги загальних витрат підприємства у співвідношенні виділених витрат по філії, розраховується податок на прибуток по філії.

Зауваження відповідача щодо неправомірності нарахування заробітної плати, ECB, НДФЛ, витрат на збут, орендної плати в акті перевірки відсутні. Поряд з цим, саме ці витрати входять до складу витрат філії та загальних витрат позивача.

Посилання відповідача на інформацію, яка встановлена у ході перевірок контрагентів позивача, стосовно того, що вони відсутні за місцезнаходженням, по відношенню до позивача є безпідставними.

TOB «Білдінг Контракт», TOB «Готика ЛТД» та TOB «Торговий Дім «Електротест» на час здійснення господарських операцій із позивачем були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та знаходилися за зареєстрованим місцезнаходженням, перебували на податковому обліку, мали свідоцтва платника ПДВ.

Зазначена в акті перевірки інформація про те, що свідоцтво TOB «Білдінг Контракт» як платника ПДВ анульовано 04 квітня 2014 року, свідоцтво TOB «Готика ЛТД» як платника ПДВ анульовано 06 січня 2015 року, свідоцтво ТОВ «Мерфіс» як платника ПДВ анульовано 24 квітня 2013 року, а свідоцтво TOB «Торговий Дім "Електротест» як платника ПДВ анульовано 04 вересня 2014 року не має відношення до проведених господарських операцій із позивачем, оскільки фінансово-господарські відносини між позивачем та:

- TOB «Білдінг Контракт» - на підставі договору купівлі-продажу № 114 від 12 червня 2013 року, здійснювалися у період червень-грудень 2013 року;

- TOB «Готика ЛТД» - на підставі договору купівлі-продажу № 73 від 01 квітня 2013 року, здійснювалися у квітні 2013 року;

- ТОВ «Мерфіс» - на підставі договору купівлі-продажу № 10 від 01 серпня 2012 року, здійснювалися у період серпень-жовтень 2012 року;

- TOB «Торговий Дім «Електротест» - на підставі договору поставки № 55/12 від 10 жовтня 2012 року, здійснювалися у період грудень 2012 року - листопад 2013 року.

Також судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та його контрагентами укладено наступні договори купівлі-продажу: із TOB «Білдінг Контракт» - договір купівлі-продажу № 114 від 12 червня 2013 року; із TOB «Готика ЛТД» - договір купівлі-продажу № 73 від 01 квітня 2013 року; із ТОВ «Мерфіс» - договір купівлі-продажу № 10 від 01 серпня 2012 року.

Вище перелічені договори не визнавалися недійсними у судовому порядку.

При цьому в акті перевірки не зазначено про порушення позивачем норм ПК України, яке би позбавляло його права на податковий кредит.

Нереальність господарських операцій із придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими і достатніми доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватися тільки допущеними контрагентами порушеннями норм законодавства щодо створення суб'єкта господарювання та ведення фінансово-господарської діяльності.

Платник податків (покупець товару), який дотримався норм законодавства щодо формування податкового кредиту за операціями із постачальником товару, відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та який перебуває на обліку у контролюючому органі, у тому числі зареєстрований платником ПДВ, не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит у разі виявлення порушення його контрагентами правил створення суб'єкта господарювання, ведення фінансово-господарської діяльності та податкової дисципліни. У разі якщо такі контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законом іншого не передбачено.

Посилання відповідача в акті перевірки на те, що податкову декларацію з ПДВ за серпень 2012 року TOB «Сучасні телекомунікаційні системи» подано з показниками про відсутність фінансово-господарської діяльності та посилання на те, що податкова звітність TOB «КЦРТ» за лютий 2013 року визнана «як неподаткова звітна», жодним чином не стосуються позивача, оскільки усі податкові декларації позивач подавав із дотриманням вимог ст. 49 ПК України.

Крім того, позивач не може нести відповідальність внаслідок подання його контрагентами до контролюючого органу податкових декларацій, складених із порушенням норм податкового законодавства.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірні податкові повідомлення-рішення № та № є протиправними, тому вони підлягають скасуванню.

Стосовно прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ за перевіряємий період ґрунтується на тому, що господарські операції за участю позивача та його контрагентів не мали реального характеру.

Зі змісту акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення № , вбачається, що будь-яких фактів, які б свідчили про порушення позивачем норм законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій за його участю та участю його контрагентів, відповідачем у ході перевірки не виявлено та в акті перевірки не відображено.

Неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача не може бути імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

В акті перевірки зазначено про надання позивачем до перевірки первинних документів на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин із контрагентами, а саме видаткових та податкових накладних, платіжних доручень.

Поряд з цим, в акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано інформації про транспортування придбаного товару та ТТН, документів щодо розрахунків із перевізником. При цьому, зазначено про те, що товар, згідно з умовами договорів, транспортується продавцем із залученням перевізника.

Під час перевірки відповідачем направлено позивачу письмовий запит щодо надання інформації про транспортування придбаної продукції із наданням ТТН, документів щодо розрахунків із перевізником, на який позивачем надано відповідь про здійснення транспортування придбаного ним товару продавцем із залученням перевізника.

Представниками позивача надано суду копії первинних документів, якими підтверджується факт реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів, зокрема:

- договору купівлі-продажу № 3, укладеного 02 січня 2014 року між ТОВ «Мідо-Метал-Груп», як продавцем, та позивачем, як покупцем;

- договору купівлі-продажу № 78, укладеного 12 травня 2014 року між ТОВ «Аквен-Інтер», як продавцем, та позивачем, як покупцем;

- договору купівлі-продажу № 80, укладеного 20 червня 2014 року між ТОВ «Тарма Груп», як продавцем, та позивачем, як покупцем;

- договору купівлі-продажу № 93, укладеного 20 серпня 2014 року між ТОВ «Ензо Трейд», як продавцем, та позивачем, як покупцем;

- видаткових накладних.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ за перевіряємий період є необґрунтованим, у зв'язку з чим оскаржуване рішення № також є таким, що прийнято безпідставно, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.27, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.6 ст. 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника податків, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником податків до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника податків, зокрема, на формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної звірки контрагента платника податків не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відсутність у розпорядженні контролюючого органу документів суб'єкта господарювання або необізнаність контролюючого органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб'єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв'язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб'єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб'єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) № 742/11/13-11 зазначено, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Судом першої інстанції встановлено, що у ході судового розгляду справи представниками позивача надано суду копії первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів, щодо яких проведено перевірки.

Зокрема, у матеріалах справи, окрім зазначених вище документів, містяться копії документів, які підтверджують те, що позивач орендує складські та торгівельні приміщення; документів, які підтверджують те, що позивач орендує транспортні засоби; документів, які підтверджують те, що позивач залучає для перевезення товару третіх осіб; видаткових накладних; податкових накладних (які відповідають п. 201.10 ст. 201 ПК України); списків платежів із розрахункового рахунку позивача; рахунків про реалізацію товару; банківських виписок з рахунку позивача; платіжних доручень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС У м. Києві - Кравченко Ольги Олександрівни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 01.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.