Справа № 492/446/15-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 р. Справа № 492/446/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гусєва Н.Д.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення про припинення пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії, -

встановиЛА:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до управління Пенсійного Фонду України в Арцизькому районі Одеської області (далі - УПФУ) про визнання протиправним рішення про припинення пенсії № 6 від 30.01.2015р. та зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її припинення.

Суд першої інстанції своєю постановою від 11 червня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 - задовольнив повністю.

Визнав неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області № 6 від 30 січня 2015 року про припинення ОСОБА_4 пенсії за вислугу років, призначеної 05.01.2011р. відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області поновити виплату ОСОБА_4 пенсії за вислугу років, призначеної 05.01.2011р. відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її припинення, тобто з 30 січня 2015 року.

Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, або у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_4, маючи загальний стаж роботи за спеціальністю фармацевта більш 25 років, звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до протоколу № 381 від 05.01.2011р. ОСОБА_4 призначено пенсію за вислугу років з урахуванням загального стажу роботи 31 рік 1 місяць 5 днів та спеціального стажу працівника охорони здоров'я 27 років 10 місяців 26 днів.

Однак, рішенням УПФУ від 30 січня 2015 року № 6 позивачці було припинено виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного 25 років стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки позивачка у період з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, яка не відноситься до Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002р. № 385, про що було повідомлено позивачку.

Припиняючи пенсію, відповідач виходив з того, що період роботи позивачки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 не дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки ОСОБА_4, вбачається, що позивачка з 05.08.1978р. по 27.12.2010р. працювала на посадах фармацевта, начальника аптеки-фельдшера, завідуючої аптеки, в тому числі в період з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. працювала на посаді фармацевта, завідуючої аптечним кіоском у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

На момент звернення ОСОБА_4 до УПФУ її спеціальний стаж як працівника охорони здоров'я складав 27 років 10 місяців 26 днів, що підтверджено розрахунком стажу, зробленим відповідачем та трудовою книжною.

Як вже було встановлено, відповідачем було відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу період роботи на посаді фармацевта, завідуючої аптечним кіоском у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

Згідно ліцензій серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 надано право на здійснення наступних видів фармацевтичної діяльності: роздрібна торгівля лікарськими засобами.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2004р. № 1570 «Про затвердження Правил торгівлі лікарськими засобами в аптечних закладах» аптека - заклад охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ та організацій лікарськими засобами шляхом здійснення роздрібної торгівлі.

Згідно ст. 3 «Основ законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закладами охорони здоров'я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Визначення аптечного закладу наведено у ст. 16 зазначеного закону згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.

Назви фармацевтичних (аптечних) закладів наведено в переліку закладів охорони здоров'я, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002р. №385.

Пунктом 16 пояснень до Переліку закладів охорони здоров'я визначено, що аптека - це заклад охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Таким чином, аптека фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, в якій працювала ОСОБА_4 є закладами охорони здоров'я в розумінні «Основ законодавства України про охорону здоров'я» та, як підтверджується матеріалами справи, мала відповідні ліцензії на право роздрібної торгівлі лікарськими засобами.

Відповідач вважає, що відсутність документів, які підтверджують акредитацію аптечного пункту фізичної особи-підприємця, є підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на працівника фармацевтичного закладу не може бути покладена відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоров'я.

В той же час, згідно положень пункту п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зокрема, розділ 2 «Охорона здоров'я» містить такі найменування закладів та установ, як аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, а також посад - провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти. Крім того, приміткою 2 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

УПФУ не довело правомірності своїх дій щодо не врахування до спеціального стажу ОСОБА_4 період роботи з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

Відтак, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та обставини справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка має право на призначення пенсії за вислугу років зважаючи на те, що аптечний кіоск фізичної особи-підприємця є закладом охорони здоров'я в розумінні нормативно-правових актів України, посада позивачки віднесена до тих посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, і ОСОБА_4 має необхідний стаж для призначення пенсії, визначений пунктом п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області, - залишити без задоволення.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення про припинення пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Г.В. Семенюк