Справа № 522/2767/15-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/2767/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо нарахування йому пенсії за вислугу років при поновлені виплати пенсії з 13.01.2012 року у розмірі 0,03грн., та доплати з 13.01.2012 року по 30.11.2013 року у розмірі 0,68грн.; зобов'язання нарахувати та виплатити йому пенсію за вислугу років з 13.01.2012р. по 31.12.2013р. у відповідності до ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, призначених з 2004 року, та у відповідності до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2015 року позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України залишені без змін постанова Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2012 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непоновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років починаючи з 13 січня 2012 року, зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 13 січня 2012 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, з дати поновлення та до теперішнього часу позивачу лише у грудні 2013 року було сплачено пенсію за один місяць у розмірі 3284,40грн., тому він звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, для примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2012 року .

25 серпня 2014 року позивач отримав постанову «Про закінчення виконавчого провадження» від 12 серпня 2014 року з зазначенням того, що пенсію йому поновлено з 13 січня 2012 року у розмірі 0,03грн., виплата заборгованості пенсії за період з 13.01.2012р. по 30.11.2013р. становить 0,68грн.

Не погоджуючись з протиправними діями відповідача, з приводу нарахування йому пенсії, позивач в межах піврічного строку звернення до суду оскаржив їх до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що позивачу з березня 1987 року була призначена пенсія за вислугу років, як колишньому військовослужбовцю, та який в червні 1992 року виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

З 01 грудня 1992 року виплату пенсії позивачу було припинено на підставі ч. 2 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців і осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Разом з тим, згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп від 07 жовтня 2009 року щодо відповідності Конституції України положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були визнані неконституційними положення щодо припинення виплати пенсій на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, Конституційним судом України встановлено право на отримання пенсії за віком незалежно від місця його проживання.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мінімальний розмір пенсії за вислугу років, що призначається відповідно до цього Закону, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статі 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до ст. 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, призначених з 2004 року.

Однак, відповідач вказані норми законодавства при поновленні виплати пенсії позивачу не врахував та пенсію в належному розмірі до виплати не поновив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача та порушення права позивача на належне пенсійне забезпечення гарантоване ст. 46 Конституції України.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: О.І. Шляхтицький