Справа № 815/2482/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2482/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Єщенка О.В.,

Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІКС ОЙЛ" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

28.04.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "ІКС ОЙЛ" звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.04.2014р. № в частині про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 88 005 грн. та штрафних санкцій на 44 003 грн., та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 79 204 грн. та штрафних санкцій на 19 801грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що доводи ДПІ про нереальність господарської операцій по отриманню нафтопродуктів від ТОВ "Нафто-сервіс плюс" є неправомірними, оскільки позивач отримав товар, що підтверджується первинними документами, та використав у власній господарській діяльності.

ДПІ заперечувала проти позову, посилаючись на законність та правомірній дій податкового органу при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень. На підставі викладеного відповідач просив у позові відмовити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у позові.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та вбачаються з матеріалів справи наступні обставини.

Проведеною ДПІ документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ "ІКС ОЙЛ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2014р., за результатами якої 06.04.2015р. складений акт № 2365/15-32-22-04/23216903, встановлені порушення:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1 134 839,00 грн.;

- п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139 ПК України, що призвело до заниження суми податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1 065 344,00 грн.

До таких висновків податковий орган прийшов внаслідок непідтвердження реальності операцій з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", ТОВ "Константа-Імпекс", ТОВ "Петрол-Трейд Юг", ПП "Левагро", ТОВ "Торговий дім "Ветек" в ланцюгах постачання товару.

За наслідками перевірки податковий 14.04.2015р. орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 702 259,00 грн., у тому числі за основним платежем на 1 134 839,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 567 420,00 грн.,

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 331 680,00 грн., у тому числі за основним платежем на 1 065 344,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 266 336,00 грн.

14.04.2015 року позивач подав до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області заяву про намір досягнення податкового компромісу, крім зобов'язань по операції з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" за квітень 2014р. по податку на прибуток на суму 79 204 грн. та ПДВ на суму 88 005 грн., товарність якої доводиться позивачем в даній справі.

Відповідач рішенням від 21.04.2015 року № 10644/10/15-53-22-00 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» застосував податковий компроміс щодо податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 1 046 834,00 грн. (1 134 839 грн. - 88 005 грн.), у зв'язку з чим підлягав сплаті ПДВ в розмірі 5%, а саме 52 341,70 грн., та щодо податкового зобов'язання по податку на прибуток підприємства на загальну суму 986 140,00 грн. (1 065 344грн. - 79 204 грн.), у зв'язку з чим підлягав сплаті податок на прибуток в розмірі 5%, а саме - 49 307,00 грн.

22.04.2015 року позивач сплатив відповідні суми, визначені в рішенні ДПІ від 21.04.2015 року № 10644/10/15-53-22-00 щодо погодження застосування процедури податкового компромісу, відповідно до платіжних доручень від 22.04.2015 року № 6394 та № 6395.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів ДПІ щодо нереальності господарської операцій позивача з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" за квітень 2014р.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат затрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

За обставинами справи позивач на виконання умов договору від 10.01.2014р. № 01-08Н в квітні 2014р. отримав від ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" бензин автомобільний різних марок на загальну суму 570 439,68 грн., в т.ч. ПДВ - 95 073,28 грн., що підтверджується наданими позивачем як до перевірки, так і до суду першої інстанції рахунком-фактурою № СФ-0000087 від 10.04.2014 року, видатковою накладною № РН-0000091 від 16.04.2014 року, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів від 16.04.2014 року, довіреностей на отримання цінностей, виписками по рахунку, журналами-ордерами і відомостями по рахунку, податковими накладними, що свідчить про реальність здійснення господарської операції (а.с.62-69, 71-76, 83-85).

Податковий орган не посилається на невідповідність нормативним вимогам або недостатність зазначених первинних документів для підтвердження реальності господарських операцій.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позивачем правомірно сформований податковий кредит за рахунок ПДВ по господарській операції ям з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс".

Єдиною підставою для висновку ДПІ про непідтвердження реальності вчинених операцій позивача з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" стала податкова інформація про непідтвердлження здійснення господарських операцій по взаємовідносинам ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" по ланцюгу постачання ТМЦ.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що наявність податкової інформації про порушення контрагентом позивача податкового законодавства є недостатньою для визнання законним рішення про зменшення позивачу податкового кредиту та валових витрат за рахунок сум по господарським операціям з цим контрагентом.

Апеляційна скарга не містить правових обґрунтувань на спростування висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія вважає, що висновки відповідача про нереальність господарської операції і, як наслідок, неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту та валових витрат у квітні 2014р. сум по операціям з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", не відповідають обставинам справи, оскільки при наявності правильно оформлених первинних документів не доведена фіктивність проведеної господарської операції, в зв'язку з чим прийняті податкові повідомлення-рішення в частині донарахування податку на прибуток та ПДВ по контрагенту ТОВ "Нафто-Сервіс плюс" за квітень 2014р. не можуть вважатися законними та обґрунтованими, та вірно скасовані судом першої інстанції в цій частині.

Судом першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.В.Єщенко