Справа № 2502/963/2012
Суддя: Демченко Л. М.
Дата ухвалення: 2012-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2502/963/2012
2-а/2502/916/2012 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2012 р. Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач звернулась із зазначеним позовом до суду, в якому просить визнати бездіяльність відповідача щодо виплатим їй щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2008 рік протиправною і збов»язати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за 2008 рік в сумі 1737 гривень 90 коп,посилаючись на слідуючі обставини:

відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року (далі - Закон) вона є дитиною війни. Згідно статті 6 зазначеного Закону їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до п. 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, в містах Києві та Севастополі, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах" від ЗО квітня 2002 року N 8-2, основним завданням органів Пенсійного Фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, виплата підвищення до пенсії мала здійснюватись відповідачем. Всупереч положенням ст. 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від

22.05.2008 року статтю 6 Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено. Відповідно до положень ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.Частиною 20 ст. 1 Бюджетного кодексу України, визначено, що закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.Крім того, відповідно до частини 2 статті З Закону державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Саме цими нормативними атами керувався Конституційний Суд України, ухвалюючи Рішення № 10-рп/2008 від

22.05.2009 р. (надалі - Рішення КС України), в пункті 5.4. якого було встановлено, шо "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, іяк наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина, У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони." Таким чином. Рішенням КС України положення, що обмежували моє право на щомісячну соціальну державну допомогу у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення.

Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а Рішення Конституційного Суду є обов'язковими до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач, як орган владних повноважень, не здійснив виплату належної їй допомоги, передбаченої ст. 6 Закону та гарантованої Конституцією України за 2008 рік, чим грубо порушив її права.Вважає, таку бездіяльність відповідача незаконною, оскільки відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Розмір підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону складає ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.Згідно із Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність складає: з 1 січня 470 гривень, з 1 квітня 481 гривна, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня 498 гривень., Такм чином, сума невиплаченої державної соціальної допомоги за 2008 рік складає:5793 *30% = 1737 гривень 90 копійок.

Відповідач у судове засідання не зявився, в письмових запереченнях до суду просить відмовити з наступних підстав:

Стаття 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" передбачає, що „дітям війни" пенсії або щомісячне довічне утримання, або соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.Для здійснення виплат повинні бути внесені зміни до Державного бюджету України або прийнятий інший закон,яким би це питання було врегульоване.Такими повноваженнями Конституція України наділяє ОСОБА_2 України.Згідно з Ч.2 СТ.52 Бюджетного кодексу України змінц до закону про Державний бюджет України подаються у формі проекту закону, а із законодавчою ініціативою щодо внесення змін до Державного бюджету може виступати тільки Кабінет Міністрів України (ч.З ст.53 Бюджетного кодексу України).Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України " від 28 грудня 2007 року за № 107-УІ внесені зміни до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Текст статті викладений у такій редакції: ,діітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".Відповідно до абз.4 п.20 ст.14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту" від 22.10.1993 року за № 3551-ХІІ учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.Так як Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб в розмірі 470 грн., то починаючи з 01 січня 2008 року особам, які мають статус „діти війни", щомісячно виплачується надбавка в розмірі 47 грн. І в подальшому при підвищенні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, буде змінюватися і розмір надбавки особам, які мають статус „діти війни".

Позивачу призначена та виплачується надбавка як дитині війни з 01.01.2008 року згідно з п.п2 П.41 розділу 2 Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення до деяких законодавчих актів України .Що стосується судових витрат, то відповідно до ч .1 статті 94 КАСУ при ухваленні судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав :

Позивач являється дитиною війни, що підтверджується посвідченням № 113838. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція якого діяла до 1 січня 2008 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Суд не бере до уваги положення ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячного підвищення на 30% від мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі "Кечко проти України"Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлене інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свої прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду 18.02.2009 року.

З урахуванням того, що відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову щодо вимог про виплату надбавки до пенсії дітям війни за період з 01.01.2008 року по 10.02.2008 року в звязку з пропуеком позивачем строку звернення до суду суд не вважає причини пропуску поважними і вважає за необхідне в частині вимог позивача за 2008 рік з 01 січня по 17 лютого 2008 року відмовити в звязку з пропущенням строку звернення до суду.

Рішенням Коституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 частину 41 Розділу 2 ЗУ « Про державний бюджет України за 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107- VI визнано неконституційною. Таким чином вона втрачає чинність з дня ухвалення Коституційним Судом України цього рішення, тобто з 22.05.2008 року, а відповідно вимоги позивача щодо нарахування підвищення до пенсії з 18.02.2008 року по 22.05.2008 рік є безпідставними, оскільки вони вчинені виключно відповідно до норм діючого на той момент законодавства.

Відповідно статті б Закону України «Про соціазьний захист дітей війни» із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грощового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р., визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Ріщенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

За таких обставин суд вважає,що позовні вимоги позивача до управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі щодо визнання дій управління Пенсійного фонду України у Бобровицькому районі щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії за 2008 рік в розмірі 1737 гривень 90 коп з підвищенням її розміру, як дитині війни на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірними підлягають частковому задоволенню, оскільки наведена сума нічим не підтверджена, а самостійні розрахунки позивача не можуть бути прийняті як докази, а управління Пенсійного фонду України у Бобровицькому районі необхідно зобовязати провести перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її розміру, як дитині війни на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за вказані періоди. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю за вказаних судом обставин,передбачених чинним законодавством.

За вказаних підстав суд приходить до висновку,що всі заперечення відповідача в частині виплати позивачу щомісячної соціальної допомоги у розмірі 10%,а не ЗО %, мінімальної пенсії за віком з посиланням на різні норми Законів України є безпідставними і необгрунтованими не тільки тому,що вони тлумачаться відповідачем на свій розсуд ,а й такими,що протирічать вимогам Конституції України і переліченим нормам Законів України,на які суд посилався при обгрунтуванні своїх доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст.22 Конституції України, ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст.ст. 69-71,99,100,160, 162, 183-2 КАС України, суд-

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни№2195-ІУ від 18 листопада 2004р., з урахуванням фактично сплачених сум у цей період.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ