Справа № 804/7569/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2015 р. Справа № 804/7569/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю представників:
позивача відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про скасування карти відмови, визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підприємством для митного оформлення, підтвердження митної вартості товару для застосування основного методу визначення митної вартості, виконано всі вимоги Митного кодексу України. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, дозволяють провести обчислення митної вартості. За таких обставин, на думку позивача, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Представник відповідача у відкритому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Також, представник відповідача надав письмові заперечення, в яких зазначив, що оскаржені рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки в результаті контролю правильності визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, подані позивачем під час митного оформлення, містять розбіжності та викликають сумніви у повноті врахування складових частин митної вартості. З оглядом на вказане, митний орган дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування основного методу визначення митної вартості товарів та застосував другорядний метод - резервний. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає оскаржені рішення правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між ПАТ ДМКД (покупець) та компанією ASIA MINERALS LIMITED, Гонконг (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 09.09.2014р. №14-1566-12 та додаткові угоди до нього №1 від 16.09.2014р., №2 від 29.09.2014р., №3 від 28.11.2014 року предметом якого є купівля-продаж феросплавів (товар), асортимент, кількість, ціна, строки постачання та технічні умови якого відображаються у додатках до цього контракту.
Згідно додаткової угоди №3 від 28.11.2014 року до контракту продавець постачає позивачу феросилікомарганець, ФСМн17 виробництва ROHIT FERRO TECH LTD, Індія, ABHIJEET FERROTECH LIMITED, Індія у кількості 1 000 МТ, ціною 1 133 долари США/МТ на загальну суму 1 133 000 доларів США на умовах DАР ст. Правда Придніпровської залізниці, м. Дніпродзержинськ, Україна, код станції 451701 (Інкотермс 2010).
18.12.2014 року для здійснення митного оформлення вказаного товару позивач звернувся до Дніпропетровської митниці, а саме до митного посту Дніпродзержинськ та надав заповнену митну декларацію №110010000/2014/022664.
Позивачем у вказаній митній декларації митну вартість імпортованого товару визначено із застосуванням першого (основного) методу за ціною контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12.
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару відповідач зобовязав ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» протягом 10 календарних днів надати (за наявності) наступні додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (контрактом, угодою); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) виписку з бухгалтерської документації; 7) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 9) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; 11) копію митної декларації країни відправлення.
19.12.2014 року Позивач задекларував зазначений вантаж, а митниця здійснила оформлення товару та випустила його у вільний обіг за МД №110010000/2014/022674.
Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач подав відповідачу висновок ТПП №ГО-5839 від 29.12.2014 року, проте, листом №487/10/04-50-25-2 від 24.02.2015 року Дніпропетровська митниця повідомила ПАТ ДМКД про залишення чинним рішення про коригування митної вартості від 18.12.2014 року №110010000/2014/600630/1.
Розглядаючи спірні взаємовідносини, суд керується наступним.
Відповідно до частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Як зазначено в частині 1 статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Судом встановлено, що на виконання вищевказаної норми Митного кодексу України, позивач визначив та заявив митну вартість товару за поданою митною декларацією за основним методом - за ціною контракту.
Приписами частини 1 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
До переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Проаналізувавши вказані норми, суд приходить до висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках.
Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей від 30.10.1947р. в редакції від 15.04.1994р., згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Суд не погоджується з вказаним висновком митного органу, оскільки з наданої декларантом митному органу додаткової угоди №3 від 28.11.2014 року до контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12 вбачається, що пункт Виробник в додатку №1 від 09.09.2014р. викладено в редакції, де виробником товару зазначено компанію «Abhijeet Ferrotech Limited», Індія. За вказаних обставин зміни до ціни контракту не вносилося, а отже, ціна контракту залишилася на рівні, визначеному раніше додатком №1 від 09.09.2014р.
Також, суд вважає необґрунтованими твердження митного органу щодо неможливості проведення перевірки розрахунків щодо ціни товару з урахуванням ненадання декларантом розрахунків ціни, яка відповідно до п.2.1 контракту розраховується за формулою CRU (WE spot USD/МТ) +50 USD, за метричну тону, де CRU (WE spot USD/МТ) це котирування видання Bulk Ferroalloys Monitor, за місяць, що передує місяцю відвантаження, тобто за травень 2014р.
При цьому, суд зазначає, відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Крім того, суд вважає безпідставними висновки відповідача щодо непідтвердження позивачем передоплати за поставлену партію товару та ненадання документів про оплату поставленого товару у повному обсязі після встановленого умовами контракту терміну його оплати з огляду на наступне.
Відповідно до п.3.2 контракту датою поставки товару при поставці залізничним транспортом вважається дата календарного штемпеля станції Правда Придніпровської залізниці на залізничній накладній.
Згідно до залізничної накладної №41051459 від 11.12.2014 року товар поставлено 16.12.2014 року.
Отже, на момент митного оформлення товару, передбачений контрактом строк здійснення передплати, а саме 20 банківських днів з моменту отримання оригіналу інвойсу від продавця, датованого 03.12.2014 року не настав. За таких обставин, відсутність платіжного доручення не може свідчити про наявність розбіжностей у заявлених документах, та у будь-якому випадку може свідчить виключно про можливе порушення умов контракту.
При цьому, суд зазначає, що незалежно від строків оплати поставленого товару, усі складові митної вартості і загальна величина митної вартості залишаються незмінними.
Також, відповідачем у оскаржених рішеннях вказано, що, згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12 та додатку до нього №1 від 09.09.2014р., поставка товару здійснюється на умовах DАР ст. Правда Придніпровської залізниці. Контрактна вартість товару заявлена декларантом як митна вартість, тому з урахуванням умов постачання DАР Дніпродзержинськ, вартість транспортування від виробника до пункту призначення є складовою вартості товару за контрактом, заявленої декларантом як митна вартість. Відповідно до заяви ПАТ ДМКД, що викладена у листі від 24.09.2014р. №062Д/2697, підтвердження транспортної складової територією України неможливе. Згідно до відомостей залізничної накладної від 11.12.2014 року №41051459 усього сплачено відправником 61 696 грн. за транспортування імпортованого вантажу у 6 залізничних вагонах зі станції відправлення Одеса порт до ст. призначення Правда, Придніпровської залізниці, що свідчить про наявність додаткових витрат по перевантаженню імпортованого товару із контейнерів у залізничні вагони. За відомостями контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12, додатку №1 від 09.09.2014р. до нього та залізничної накладної від 11.12.2014 року №41051459 відправником вантажу залізничним транспортом є ТОВ Градалогістик, Одеса. При цьому відсутні документи щодо відносин зазначеного підприємства з покупцем або продавцем щодо відшкодування витрат стосовно перевезення територією України залізничним транспортом.
Суд не погоджується з вказаними висновками відповідача, оскільки відповідно до правил Інкотермс 2010, термін DАР (постачання до місця призначення) означає, що продавець виконав своє зобовязання по постачанню, коли він надав покупцю товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у зазначене місце. Умови постачання DАР зобовязують продавця нести всі витрати та ризики, що повязані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи збори для експорту з країни призначення. Вказані умови постачання можуть застосовуватися при транспортуванні товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.
Відповідно до статті 133 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов'язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).
Приписами статей 134, 135 вказаного Кодексу встановлено, що документом, який підтверджує наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є коносамент.
Правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов'язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.
З огляду на наведене, суд зазначає, що за умовами контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12 всі транспортні витрати на доставку товару до місця призначення - ст. Правда, Придніпровської залізниці, м. Дніпродзержинськ, Україна, на його завантаження перевантаження, на експедицію вантажу несе продавець.
Отже, в даному випадку транспортні витрати включені до ціни контракту та повністю враховані у заявленій позивачем митній вартості товару.
Таким чином, дослідивши основні та додаткові документи, що надавалися позивачем до митного оформлення, суд не вбачає в них розбіжностей щодо числового значення складових митної вартості.
Також, суд приходить до висновку, що позивачем при митному оформленні товару надано відповідачу всі обов'язкові документи, передбачені статті 53 Митного кодексу України, які підтверджують застосування декларантом основного методу визначення вартості товару - за ціною контракту.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Приписами статті 58 Митного кодексу України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно до частини 2 та частини 4 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу. При цьому, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до пункту 6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 13.07.2012р. №362, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим ч.5-ч.8 ст.58 МК України, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
В силу пункту 7 розділу 2 Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
Згідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-ч.4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Приписами частини 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
В даному випадку, фактичною підставою для ініціювання додаткових документів було спрацювання автоматизованої системи аналізу та управляння ризиками із відомостями про те, що придбаний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом.
Митним органом встановлена дійсна вартість товару виходячи не з її фактичної вартості, а виходячи з відкоригованої ним митної вартості. В свою чергу в рішення про коригування митної вартості не наведено подібності товарів, умов поставки, обсягу партії,комерційних умов. Також не зазначена докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів.
Митним органом при визначенні митної вартості, заявленої позивачем, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом не обґрунтовано із посиланням на документи, надані декларантом, причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.
З огляду на те, що судом встановлено надання позивачем митному органу всіх обов'язкових документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, а також встановлено відсутність розбіжностей у документах, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару за МД №110010000/2014/022664 від 18.12.2014 року, суд приходить до висновку про протиправність застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товару, а саме - резервного.
Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №110010000/2014/600630/1 від 18.12.2014 року
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1