Справа № 815/2126/15
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 р. Справа № 815/2126/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Семенюка Г.В.
при секретаріБерекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановиЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія» (далі - ТОВ «Імперія», позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ДПІ у Малиновському районі) в якому позивач просить визнати недійними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення - рішення форми «Р» від 01.04.2015 року № з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 287806 грн. (штрафні санкції 143903 грн.) та від 01.04.2015 року № з податку на додану вартість у розмірі 175492 грн. (штрафні санкції 87746 грн.), що були прийнятті ДПІ у Малиновському районі.

Суд першої інстанції своєю постановою від 08 червня 2015 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовив повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія» не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія» посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Імперія» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Результати перевірки відображено в акті перевірки від 18.03.2015 р. №000013/15-32-22-06/348/22, в якому встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1, п.44.2, ст.. 44 п.п. 138.10.2, п.138.10.3, п. 138.10, ст.. 138 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся та порушено п. 198.3, п. 198.6, ст.. 198 ПК України.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 01.04.2015 року прийнято податкове повідомлення - рішення № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 175492 грн. та податкове повідомлення-рішення від 01.07.2013 № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 287806 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений взаємозв'язок отриманих послуг від контрагентів позивача, а саме ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Реал-Гіпермаркет Україна» ПП "Таврія Плюс", ТОВ "Таврія-В", ПП "Таврія-І", ДП "Фуршет Регіон", МПП "Виртус", ПВТП "Екстра", ПП "Екстра - Південь", ТОВ «Альфа- 641», ТОВ «ЛУТОЦ», ПП «Південь Агроекспорт», ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, обґрунтувавши свої висновки безпідставністю податкової вимоги

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, щодо взаємовідносин позивача з контрагентами перевіряючим було надано під час перевірки відповідні договори та акти виконаних робіт, що зазначено в акті перевірки. Жодних зауважень щодо форми вказаних первинних документів у них не виникло. В акті перевірки, а також у Постанові суду першої інстанції лише зазначено про відсутність «звітів щодо результату дослідження з просування товару», що в актах зазначено лише «назва послуг», «відсутня інформація щодо суті господарської операції».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зв'язок послуг по просуванню товарів та стимулюванню збуту товарів з господарською діяльністю та фактичне надання вказаних послуг, позивач посилається на договори щодо продажу товарів і мерчандайзингових послуг та просування товарів а також на акти здачі приймання робіт.

Надані акти виконаних робіт (надання послуг) містять всі необхідні реквізити, передбачені ч 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а відтак, є належною підставою для віднесення сум вартості відображених цими актами послуг (робіт) до складу валових витрат. Така правова позиція викладена в Ухвалі Вищим Адміністративним Судом України від 01 квітня 2014 року по справі № К/800/4010/14 де зазначено, що «судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій по виконанню спірних договорів про надання послуг підтверджується матеріалами справи, зокрема копіями актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податковими накладними».

Оплата коштів по вище згаданим договорам підтверджується приєднаними до матеріалів справи документами і не заперечується сторонами.

Діючим податковим законодавством передбачено, що згідно з пп. 14.1.27 Податкового кодексу України під витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку в силу пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, котрі враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Абзацом "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

У розумінні пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

Зокрема у узагальнюючій податковій консультації щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат (затверджена наказом Державної податкової служби України від 15.02.2012 N 123, передбачено, що до маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Згідно листа Державної податкової адміністрації від 08.09.2011 р. N 16504/6/15-1415 "Відносно витрат на оплату маркетингових і рекламних послуг" (Лист N 16504/6/15-1415) до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються витрати на оплату маркетингових та рекламних послуг, зокрема послуг з визначення обсягів продажів продукції; визначення залишків продукції; визначення відносної динаміки продажів продукції; визначення середньоденних продажів продукції, в т. ч. щодо продукції Товариства, яка випускається під торговими марками, що належать та/або використовуються Товариством, і що вже передана (продана) дистрибуційним мережам на дату надання Товариству таких послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки приписи ст. 139 Податкового кодексу України не містять жодних застережень стосовно заборони на включення до складу валових витрат вартості послуг по просуванню продукції (торгової марки) та стимулюванню збуту товару, а домовленості відносно згаданого просування були суттєвими умовами спірних правочинів, то витрати по оплаті послуг щодо просування товарів підлягають віднесенню на збільшення витрат.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складається документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

На підставі викладеного та норм діючого законодавства колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту вартість послуг по просуванню товару, наданих контрагентами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, але надано неналежну оцінку дослідженим доказам та прийнято рішення з порушенням вимог матеріального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Імперія» - задовольнити. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідно, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим рішення суду першої підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія» - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія» до Державної податкової інспекції у Маліновському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія» до Державної податкової інспекції у Маліновському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі Головного управління ДФС в Одеській області № від 01.04.2015року № від 01.04.2015року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного суду законної сили.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Г.В. Семенюк