Справа № 814/1646/15
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1646/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області з вимогою зобов'язати ВДВС Первомайського МРУЮ у Миколаївській області закінчити виконавче провадження №38866682, відкрите постановою головного державного виконавця Бойченко Є.О., від 15.07.2013 року, з виконання виконавчого листа №2а-4102/12/1470 від 14.06.2013 року, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом, боржником в якому є ФОП ОСОБА_2, у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_2 у закритті виконавчого провадження, адже, на думку позивача, припинення юридичної особи та ФОП є тотожними поняттями, а тому припинення її як фізичної особи-підприємця є підставою для закриття виконавчого провадження передбаченою законом України «Про виконавче провадження».

Станом на час розгляду справи відповідачем письмових заперечень до суду не надано.

Позивачем надано клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду попереджений належним чином (а.с. 19).

Справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 року, по справі № 2а-4102/12/1470, за адміністративним позовом Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 19 897,05 грн., було стягнуто з позивача, на користь Державного бюджету Первомайського району Миколаївської області, заборгованість в сумі 13 265,00 грн. та видано виконавчий лист №2а-4102/12/1470 від 14.06.2013 року.

05 липня 2013 року в.о. начальника Первомайської ОДПІ Будурацьким С.В. було подано заяву до відділу державної виконавчої служби Первомайського міжрайонного управління юстиції, стосовно відкриття виконавчого провадження по даній справі та проведення всіх передбачених чинних законодавством дій щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Первомайської ОДПІ заборгованості в сумі 13 265,00 грн.

Головним державним виконавцем, відділу ДВС Первомайського МРУЮ в Миколаївській області, Бойченко Є.О. 15.07.2013 року дана заява стягувача була розглянута та було постановлено відкрити виконавче провадження ВП №38866682, на виконання виконавчого листа № 2а-4102/12/1470 від 14.06.2013 року, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом про стягнення на користь Первомайської ОДПІ (а.с. 8).

10 квітня 2015 року ОСОБА_2 до ВДВС Первомайського МРУЮ було подано заяву про закриття виконавчого провадження у зв'язку із внесенням державним реєстратором Завадською В.Г. запису №5000491 від 13.01.2015 року, про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

Відповідачем 06.05.2015 року на вищезазначену заяву позивача надано відповідь №7429/1, згідно якої ВДВС Первомайського МРУЮ зазначено про відсутність підстави для закриття виконавчого провадження. У своїй позовній заяві позивач посилається на приписи ст. 55, 59 Господарського кодексу України та ч.3 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) ототожнюючи поняття припинення юридичної особи та припинення фізичної особи-підприємця.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як було встановлено, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.04.2015 року, державним реєстратором Завадською В.Г. було здійснено запис №5000491 від 13.01.2015 року про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

До внесення державним реєстратором запису про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2, позивачка була платником податку та мала заборгованість перед бюджетом.

Відповідно до вимог п.п.65.10.8 п.65.10. ст.65 Податкового кодексу України (далі-ПК України), Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Згідно абз. 2 п.97.3. ст.97 ПК України, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов'язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.128 Господарського кодексу України, громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Статті 47-50 Закону, мають вичерпний перелік підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону, Виконавче провадження підлягає закінченню у разі 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що посилання позивача на вимоги ч.3 ст.49 Закону, є помилковим оскільки фізична особа-підприємець, згідно діючого законодавства України, відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном, а тому після припинення фізичної особи-підприємця, заборгованість, що виникла під час здійснення підприємницької діяльності підлягає стягненню.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що дії державного виконавця щодо відмови закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2а-41020/12/1470 від 14.06.2013 року про стягнення податкового боргу в сумі 13 265,00 грн. є правомірними, оскільки підстави для закриття виконавчого провадження відсутні.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, що не підлягають задоволенню. Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький