Справа № 2а-54/10/2470
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/9991/59013/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівці

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.03.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2011

у справі №2а-54/10/2470

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Денисівка»

до Державної податкової інспекції у м. Чернівці

про визнання частково нечинною податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Денисівка» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Денисівка») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівці (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Чернівці) про визнання частково нечинною податкової вимоги.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.03.2010, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2011, позов задоволено частково. Визнано нечинною першу податкову вимогу №1/1319 від 06.11.2008 в частині 241616,06 грн. податкового боргу по платі за землю. В решті позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 25.01.2002 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Денисівка». Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14.02.2002 введено процедуру санації боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до цієї ухвали, мораторій поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про порушення справи про банкрутство. Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 24.05.2005 затверджено реєстр вимог кредиторів до ВАТ «Денисівка». Процедуру санації припинено у зв'язку з виконанням плану санації і відновленням платоспроможності боржника ВАТ «Денисівка» ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.10.2008.

ДПІ у м. Чернівці надіслано позивачу першу податкову вимогу №1/1319 від 06.11.2008, згідно якої сума податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями становила 437040,78 грн. (в тому числі 3785,77 грн. по податку з власників транспортних засобів), 433255,01 грн. по земельному податку (433212,57 грн. основного платежу та 42,44 грн. нарахованої пені).

Зазначена перша податкова вимога оскаржувалася позивачем в адміністративному порядку до ДПІ у м. Чернівці, ДПА в Чернівецькій області та ДПА України, проте скарги залишені без задоволення, а перша податкова вимога - без змін.

Задовольняючи частково позов суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про плату за землю» платники, яких своєчасно не було залучено до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за два попередні роки.

Разом з тим, відповідно до пп. 15.2.1 п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

В силу норми пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відтак, при наявному неоднозначному трактуванні різними законодавчими нормами граничного строку стягнення податкового боргу по платі за землю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, покликаючись на вищезазначений пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» про необхідність застосування спеціальної норми закону з питань справляння плати за землю ст. 18 Закону України «Про плату за землю».

Судами зазначено, що позивачем за два роки, які передували направленню першої податкової вимоги, тобто з 01.11.2006 по 01.11.2008 в податкових розрахунках земельного податку було визначено податкове зобов'язання по платі за землю в сумі 268927,51 грн. Таким чином, ДПІ у м. Чернівці безпідставно включено до першої податкової вимоги №1/1319 від 06.11.2008 податковий борг по платі за землю у сумі 164285,06 грн. (433212,57 грн.-268927,51 грн.).

Твердження ДПІ у м. Чернівці, що податкові органи набувають усіх прав органу стягнення у процедурах банкрутства лише після припинення (завершення) провадження у справі про банкрутство такого боржника, у зв'язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, судами вірно не взято до уваги, виходячи з наступного.

Податковий борг по платі за землю, який був включений до першої податкової вимоги №1/1319 від 06.11.2008, виник після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення ст. 12 зазначеного Закону, яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), стосуються вимог, зобов'язань, які охоплюються поняттям мораторію. Ці положення слід застосовувати з урахуванням визначення мораторію, наведеного у ст. 1 Закону.

Мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Порушення провадження у справі про банкрутство не означає завершення підприємницької діяльності боржника. Він має право укладати договори і вчиняти інші правочини, у зв'язку із чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних підставах.

Отже, суди дійшли вірного висновку про те, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів). Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Таким чином, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення в разі невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на їх виконання і штрафних санкцій ґрунтуються на законі.

Крім того, суди вірно встановили, що частина платіжних доручень зареєстровані банківською установою після 06.11.2008, тобто після дати надіслання першої податкової вимоги №1/1319 від 06.11.2008, а саме: №970 від 24.11.2008 на суму 117335,00 грн., призначення платежу - земельний податок за лютий - вересень 2008 року; №1058 від 26.12.2008 на суму 5000,00 грн., призначення платежу - земельний податок за листопад 2008 року; №13 від 24.12.2008 на суму 11000,00 грн., призначення платежу - земельний податок за листопад 2008 року; №1056 від 24.12.2008 на суму 9000,00 грн., призначення платежу - земельний податок за листопад 2008 року; №37 від 13.11.2008 на суму 24946,00 грн., призначення платежу - земельний податок за жовтень 2008 року, на загальну суму 167281,00 грн. У зв'язку з цим, податковим органом з об'єктивних обставин не могло бути враховано зазначену суму сплати позивачем на момент надсилання першої податкової вимоги.

Отже, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що позивачем підтверджено сплату суми податкового боргу, із врахуванням зазначення призначення платежу у платіжних дорученнях, на загальну суму 77331,00 грн.

Відтак, ДПІ у м. Чернівці також безпідставно включено до першої податкової вимоги №1/1319 від 06.11.2008 податковий борг по платі за землю у сумі 77331,00 грн.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що загальна сума безпідставно включеного ДПІ у м. Чернівці податкового боргу ВАТ «Денисівка» по платі за землю до першої податкової вимоги №1/1319 від 06.11.2008 становить 241616,06 грн. (164285,06 грн. + 77331,00 грн.).

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівці відхилити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.03.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)В.П. Юрченко