Справа № 2а-16752/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/9991/29037/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 по справі № 2а-16752/11/2670

за позовом Публічного акціонерного товариства "КП ОТІ"

до Державної податкової інспекції у Святошинськолму районі м. Києва

про скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції про скасування податкової вимоги від 01.11.2011 № 2537.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2011 у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що за позивачем рахується заборгованість з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 89 117,80 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 01.11.2011 № 2537.

Рішення суду обґрунтовано висновком про неправомірність нарахування Товариству пені, перерозподілу сплачених коштів на її зарахування, а відповідно і винесення оскаржуваної податкової вимоги.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та заперечення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем винесено податкову вимогу від 01.11.2011 № 2537, якою визначено, що станом на 31.10.2011 сума податкового боргу Товариства за узгодженими грошовими зобов'язаннями за основним платежем з ПДВ становить 87 117,80 грн.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем до контролюючого органу були подані уточнюючі розрахунки: від 09.09.2011 № (звітний період, за який виправляються помилки - березень 2011 року), від 28.09.2011 № (звітний період, за який виправляються помилки - січень 2011 року), від 29.09.2011 №(звітний період, за який виправляються помилки - лютий 2011 року).

Так, відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт зниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний або надіслати уточнюючий розрахунок і сплати суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми подання такого уточнюючого розрахунку; або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України).

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок Державного казначейства України та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань (п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України).

Податкова вимога, відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг, в силу вимог пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 59.1 ст.59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою винесення податкової вимоги є наявність податкового боргу у платника податку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судом апеляційної інстанції, який встановивши неправомірність нарахування пені позивачу з дня подачі останнім уточнюючих розрахунків, перерозподілу сплачених коштів на її зарахування, а також врахувавши своєчасність сплати Товариством поточних зобов'язань з ПДВ, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність винесення спірної податкової вимоги.

За таких обставин переглянуте судове рішення апеляційної інстанції у справі відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 по справі № 2а-16752/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко