Справа № 725/4780/15-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/4780/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Баллінгера до начальника Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування постанови митного органу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року громадянин ОСОБА_3 Герцогства ОСОБА_4 ОСОБА_1 Баллінгер звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що постановою начальника Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_2 від 25.08.2015 року його визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Разом з тим, вважає вказану постанову, зі змісту якої убачається, що при її винесенні відповідач при вирішенні питання про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, визначив його, як громадянина ОСОБА_3 Герцогства ОСОБА_4, резидентом України виключно з тих підстав, що він має посвідку на постійне проживання в Україні, а тому на належний йому транспортний засіб поширюється режим транзиту, відповідно до якого він був зобовязаний вивезти автомобіль за межі України на протязі строку визначеного ст.ст. 90,95 МК України та який був ним перевищено, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки такі висновки відповідача є безпідставними з огляду на те, що він як громадянин ОСОБА_3 Герцогства ОСОБА_4 не є резидентом України, а маючи посвідку на постійне проживання на території України, не має будь-яких економічний чи інших особистих інтересів в Україні так як народився в Бельгії, де проживає та є громадянином ОСОБА_3 Герцогства Люкмембург, а в України приїжджає лише разом зі своєю дружиною ОСОБА_5.

При цьому, в обґрунтування позову зазначав, що наявність посвідки на постійне проживання в Україні не є належним доказом, що відносить його до резидентів, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він як громадянин ОСОБА_3 Герцогства ОСОБА_4 ОСОБА_1 Баллінгер перебував на території України менше ніж 183 дні, а тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, у звязку з чим, просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_2 №0928/40802/15 від 25.08.2015 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 Баллінгер не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, в його інтересах діяв представник ОСОБА_6, який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи доводи позовної заяви безпідставними, а оскаржувану постанову законною та обґрунтованою.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, а також матеріали про притягнення громадянина ОСОБА_3 Герцогства ОСОБА_4 ОСОБА_1 Баллінгера до відповідальності за порушення митних правил, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст. 11 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняти вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 9 КАС України визначено, що суд при вирішення справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а якщо особа без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів, суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Так, судом встановлено, що постановою начальника Чернівецької митниці ДФС від 25.08.2015 року у справі про ПМП №0928/40802/15 громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а/с 8).

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, о 14 год. 08 хв. 26.07.2015 року на територію міжнародного автомобільного пункту пропуску "Порубне-Сірет" митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької митниці ДФС заїхав автомобіль марки «Пежо 307» державний номер 1СІС717, під керуванням громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_1 , який слідував з України до Румунії в приватних справах. Вказаний громадянин надав контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору».

Крім того, для здійснення митного контролю та митного оформлення вищевказаного транспортного засобу, який вивозиться за межі митної території України ОСОБА_7 ОСОБА_1 надав технічний НОМЕР_1, паспорт на ім'я громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_1 О4С6098 та заявив про відсутність у нього будь якого товару.

При перевірці поданих до митного контролю ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_1 документі встановлено, що на сторінці №29 паспорта 04С6098 наявний штамп УДМСУ в Чернівецькій області про видачу вказаному громадянину 18.05.2015 року посвідка на постійне проживання в Україні ІН074061. Даний факт свідчить про те, що гр. ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_1 постійно проживав на території України та є резидентом.

Також, під час здійснення митного контролю, згідно інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску автомобільного сполучення» ЕАІС ДМСУ, встановлено, що 05.07.2015 року громадяни ОСОБА_7 ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Краківець» Львівської митниці ДФС, автомобіль марки «Пежо 307», державний номер 1СІС717, кузов VF33ANFUB828799057 з метою транзиту через територію України та повинен був вивезти його за межі митної території України у встановлений законодавством термін.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, види митних режимів встановлено у статті 70 МК України.

Зокрема, відповідно до положень ст. 71 МК України встановлено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

При цьому, вибір митного режиму, поміщення у митний режим та зміна митного режиму є виключним правом декларанта.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно вимог ч. 3 ст. 92 МК України у митний режим транзиту можуть бути поміщені будь-які товари, крім заборонених законодавством для ввезення та/або транзиту через митну територію України.

При цьому, положення ч. 4 ст. 92 МК України зобов'язують особу, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, надати митним органам відповідні документи для поміщення транспортних засобів у митний режим транзиту.

Крім того, частиною 1 ст. 93 МК України визначені правила, згідно яких товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу і таке інше.

За змістом ч. ч. 1 та 5 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший відповідний документ.

При цьому, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.95 МК України, для автомобільного транспорту встановлено строк транзитних перевезень залежно від виду транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно із п.57 ч.1 ст.4 МК України, товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

При цьому, згідно ч.1 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року без письмового декларування та сплати митних платежів.

Тоді як, відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України визначено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування.

Строки, передбачені абзацами першим та другим цієї статті, можуть бути продовжені митним органом з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів.

При цьому, положеннями ч.1 ст.381 МК України визначено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Таким чином, положеннями глави 55 Розділу ХІІ МК України передбачено, що переміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим, ніж транзит супроводжується обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу, виконання інших формальностей, передбачених МК України (письмове зобов'язання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

Як встановлено судом, під час здійснення митного контролю, згідно інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску автомобільного сполучення» ЕАІС ДМСУ, 05.07.2015 року громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Краківець» Львівської митниці ДФС, автомобіль марки «Пежо 307», державний номер 1СІС717, кузов VF33ANFUB828799057 з метою транзиту через територію України й відповідно ввезений ним на митну території автомобіль був оформлений у режимі «Транзит»,

При цьому, позивачем дії зазначеного митного органу, щодо встановлення такого митного режиму, не оскаржувались й відповідно в ході розгляду даної справи дії Львівської митниці ДФС щодо поміщення автомобіля в режим «Транзит», а не режим «Тимчасове ввезення», яка не є стороною у справі, судом не можуть бути оцінені на предмет їх відповідності законодавству, оскільки не є предметом оскарження у даній адміністративній справі.

Отже, ОСОБА_7 ОСОБА_1, усвідомлюючи те, що він не надав письмове зобовязання про зворотне вивезення автомобіля, не здійснив його письмове декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, безпідставно вважає автомобіль таким, що ввезений в митному режимі «Тимчасове ввезення», оскільки позивач відповідно до зазначеної вище статті не виконав відповідні митні вимоги, а тому суд виходить з того, що автомобіль обґрунтовано був поміщений в митний режим «Транзит», який обраний декларантом самостійно, відтак, приходить до висновку, що саме позивачем особисто для переміщення транспортного засобу обрано митний режим «транзит».

Таким чином, суд враховуючи вищевказане, приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при митному оформленні позивачу примусово був обраний вид митного режиму, оскільки матеріали справи не містять доказів примусу, а позивач не оскаржував дії митного органу в судовому порядку й відповідно вважає, що вищевказаний транспортний засіб ввезено гр. ОСОБА_7 ОСОБА_1 на митну територію України саме в митному режимі транзит, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Крім того, суд не приймає до уваги й твердженні представника позивача, надані в ході розгляду справи про те, що відповідачем не доведено до його відома наявність різних режимів та їх правових наслідків, оскільки, згідно вимог ч .ч .5, 6 ст.366 МК України, обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Отже, при перетині митного кордону позивач на власний розсуд обрав відповідний канал «зелений коридор» для проходження митного контролю за двоканальною системою.

За таких обставин, суд також приходить до висновку, що доводи представника позивача щодо необхідності застосування до даних відносин ст. 380 МК України, яка регулює особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України є безпідставними, оскільки позивач здійснив ввезення автомобілю в Україну в режимі «транзит», а не режимі «тимчасове ввезення».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України відповідальність настає за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_7 ОСОБА_1, ввіз автомобіль марки «Пежо 307» державний номер 1СІС717 5 липня 2015 року і не вивіз його з митної територію України по спливу 10 днів з дати ввезення, а також у інший режим, згідно законодавства, не помістив, тому станом на день складання протоколу про порушення митних правил він перевищив встановлений строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше ніж десять діб, тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 470 МК України.

За таких обставин, твердження позивача як на підставу вимог про задоволення позову про те, що при розгляді справи не були з'ясовані обставини, які б свідчили про наявність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, суд до уваги не приймає, оскільки останні спростовані наданими відповідачем доказами.

Щодо доводів позивача в тій частині, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем помилково визначено його статус як громадянина-резидента України, а тому він не може бути субєктом даного правопорушення, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 50 ст. 4 МК України, резидентами є фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Згідно із п. 45 ст. 4 МК України, постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_7 ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3 Герцогства ОСОБА_4, а також має посвідку на постійне проживання в Україні (а/с 7).

Зокрема, положеннями п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України від 22.09.2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що: посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посвідка на проживання в Україні дає право іноземцю проживати на території України на підставах визначених українським законодавство.

Крім того,як убачається зі змісту посвідки на постійне проживання в Україні, виданої позивачу 15.05.2015 року, підставою її видачі визначено код «03/01».

Так, відповідно до п. 6.3 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681, У графі „Підстави для видачі/Ground for issue машинозчитувальної сторінки (сторінки даних) посвідки на постійне проживання проставляється кодове позначення підстави для отримання дозволу на імміграцію відповідно до статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме: 03/01 - один з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває в шлюбі понад два роки, є громадянином України, діти і батьки громадян України. При цьому, з матеріалів справи убачається, що дружина позивача є громадянкою України та уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с 10). Згідно із положеннями п. 3.1 ст. 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом. Зокрема, відповідно до п. 14.1.2013 ст. 14 ПК України резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. Таким чином, ураховуючи підстави отримання позивачем посвідки на постійне проживання в України під кодом «03/01», тобто сімені звязки з громадянами України, суд приходить до висновку, що позивача слід ідентифікувати як резидента. Крім того, відповідно до ч. 1,3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. За таких обставин, а також ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги надані позивачем для митного контролю органу доходів і зборів документи, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до вимог п. 50 ч.1 ст.4 МК України, п.п.«в» п.14.1.213 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), є резидентом України та при переміщенні через митний кордон України транспортний засіб ним письмово не декларувався, жодні митні платежі позивач не сплачував, оскільки автомобіль було пропущено на митну територію України саме у режимі «транзиту», що відповідає положенням ст. 381 МК України, згідно якої громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування, які постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави з метою транзиту без подання митної декларації та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, а не у режимі «тимчасового ввезення». Так, відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необєктивність або неповнота провадження у справі або необєктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, за наслідками розгляду вказаної справи, судом не встановлено наявності підстав для скасування та визнання протиправною оскаржуваної постанови, а відтак позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 90-102, 380, 381, 458 , 470, 495, 531 МК України, ст.ст. 8, 33, 38, 165-1, 247, 251, 278, 280 КУпАП, ст.ст. 2,6, 8, 9, 10, 11, 69,70, 71, 72, 79, 86, 122, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 Баллінгера до начальника Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування постанови митного органу відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_8