Справа № 814/1212/13-а
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2013-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

м. Миколаїв.

04 червня 2013 року Справа № 814/1212/13-а

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н. В. за участю секретаря судового засідання Калінічевої М.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54058

дозаступника начальника департамента Державної автомобільної інспекції ОСОБА_2, вул. Лукянівська, 62, м. Київ, 04171

провизнання рішення протиправним,

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не зявився

В С Т А Н О В И В:

керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч. 3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Повний текст постанови суду буде виготовлено протягом п'яти робочих днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення/отримання копії постанови апеляційної скарги, вимоги до якої встановлені статтею 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н. В. Лісовська

Миколаївський окружний адміністративний суд вул. Заводська, 11, м. Миколаїв, 54001
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

04 червня 2013 року Справа № 814/1212/13-а

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н. В. за участю секретаря судового засідання Калінічевої М.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54058

дозаступника начальника департамента Державної автомобільної інспекції ОСОБА_2, вул. Лукянівська, 62, м. Київ, 04171

провизнання рішення протиправним,

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не зявився

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до заступника начальника департаменту ДАІ МВС України ОСОБА_2 про визнання рішення № Т-2502 від 24.11.2012 протиправним.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що ним був встановлений та зафіксований факт порушення службовими особами ДАІ правил дорожнього руху. З метою викриття недоліків в роботі внутрішніх органів, він звернувся до Начальника спеціального загону ДПС особливого призначення ОСОБА_3 з заявою, де просив всебічно розібратися у ситуації щодо порушення працівниками ДАІ Правил дорожнього руху (далі - ПДР), притягти винних осіб до адміністративної відповідальності, а ОСОБА_4 заступника начальника спеціального загону ДПС, - просив притягти до дисциплінарної відповідальності за недбалий розгляд його попередньої заяви. Окрім того, отримана відповідь від ОСОБА_2, на думку позивача, не відповідає формі рішення керівника, яке останній повинен приймати за результатами розгляду заяв громадян. Таким чином, позивач зазначає, що ОСОБА_2 порушив його права, передбачені ст. 40 Конституції України та порушив ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян». Просить суд визнати рішення заступника начальника департаменту ДАІ МВС України ОСОБА_2 № Т-2502 від 24.11.2012 року протиправним.

Представник Відповідача проти заявленого позову заперечував, надав суду письмові та усні пояснення, де зазначив, що позов необґрунтований, окрім того права позивача не порушені, а відтак відсутній публічно-правовий спір між сторонами судового процесу в розумінні ст. 3 КАС України, просить суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 04.06.2013 року в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухав пояснення сторін, зясував всі фактичні обставини справи, дослідив письмові докази, що містяться у справі, судом встановлено:

16.08.2012 року позивач вперше звернувся до УДАІ УМВС України в Миколаївській області з заявою щодо перевірки факту порушення ПДР працівниками ДАІ, та з проханням притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності (а.с. 8-9).

На свою заяву позивач отримав відповідь за № Т-1888 від 21.09.2012 року за підписом заступника начальника спеціального загону ДПС ОСОБА_4, де останній зазначив , що в діях робітників ДАІ порушень не виявлено (а.с. 11).

Незадоволений отриманою відповіддю, 25.10.2012 року Позивач звернувся до Начальника департаменту ДАІ МВС України ОСОБА_3 з заявою, де просив перевірити викладені та зафіксовані ним факти порушення ПДР працівниками ДАІ, притягнути їх до адміністративної відповідальності, а ОСОБА_4 просив притягнути до дисциплінарної відповідальності за недбале ставлення до розгляду його заяви (а.с. 12-13).

Відповідь на заяву від 25.10.2012 року позивач отримав за № Т-2502 від 24.11.2012 року за підписом заступника начальника департаменту ДАІ МВС України ОСОБА_2, де останній повідомив: що за результатами проведеної службової перевірки відповідь № Т-1888 від 23.08.2012 року, яка була надана на його попереднє звернення, є законною (а.с. 14). Не погодившись з такою відповіддю, з метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання цього рішення протиправним.

Судом встановлено, не заперечується Позивачем та підтверджується текстом заяви Позивача від 25.10.2012 року, що ОСОБА_1 звернувся до начальника Департаменту ДАІ УМВС з заявою в порядку ст. 3 Закону України «Про звернення громадян».

Оскільки ОСОБА_5 на день надання відповіді ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 73), ОСОБА_2, як його заступник, відповідно до посадових обовязків, мав право підпису офіційних документів, в тому числі відповіді ОСОБА_1 в межах Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Проаналізував вищеперелічені норми законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно надана інформація позивачеві у формі листа-відповіді щодо результатів розгляду його заяви.

Слід зауважити, що за результатами розгляду заяв (скарг) Законом України «Про звернення громадян» не встановлена певна форма рішення особи, що розглядає звернення, також Законом не передбачено прийняття посадовою особою в межах розгляду звернення громадянина, процесуального рішення у вигляді постанов, ухвал, протоколів тощо.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не всебічно та не обєктивно розглянув його заяву, чим порушив ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» та порушив його права, передбачені ст. 40 Конституції України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Представником відповідача надані суду та долучені до матеріалів справи копії висновку службового розслідування (а.с. 44-56), проведеного по факту порушення ПДР працівниками ДАІ, яке мав місце 31.07.2012 року. Окрім того, відповідачем наданий аудіо запис розмови Позивача, свідка ОСОБА_6 з працівником Департаменту ДАІ УМВС України Дубіною в межах проведення службового розслідування. На аудіо запису зафіксовано, що Позивач відмовився знайомитися з матеріалами проведеної службової перевірки, також відмовився бути присутнім при розгляді його заяви у Департаменті ДАІ УМВС та з цією метою приїжджати до м. Києва.

З тексту аудіо запису розмови ОСОБА_1 з працівником Департаменту ДАІ УМВС Дубіною зрозуміло, та не заперечується самим Позивачем в судовому засіданні, що єдиним жаданим для Позивача результатом проведення перевірки за його заявою є притягнення водія автомобілю № 0334 ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (частина 1 статті 11 КАС).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не надано жодних допустимих доказів суду щодо неповноти проведеної перевірки відповідачем за його заявою. Невдоволення Позивача результатами проведеної перевірки не може свідчити про неповноту або необєктивність її проведення та не є підставою для визнання прийнятого рішення протиправним.

Суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем ОСОБА_2 рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 є обєктивним та винесено ним правомірно. Оскаржуване рішення ніяким чином не порушило прав Позивача передбачених ст. 40 Конституції України. Оскільки ст. 40 Конституції України надає усім громадянам право направляти письмові звернення або звертатися особисто до органів державної влади, посадових, службових осіб цих органів, які зобов'язані розглянути звернення та дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Права надані ст. 40 Контситуції України Позивач використовував 16.08.2012 року, 25.10.2012 року під час надіслання звернення до органів державної влади, а відтак, рішення ОСОБА_2 ніяким чином не позбавляє Позивача права на звернення.

Однак, суд критично оцінює позицію представника відповідача щодо відсутності у ОСОБА_1 адміністративно-процесуальної правосубєктності та відсутності у даному випадку публічно-правового спору між сторонами в розумінні ст. 3 КАС України. Представник відповідача помилково ототожнює поняття порушення особистих прав ОСОБА_1 водієм автомобіля № 0334 (у даному випадку відсутній публічно-правовий спір) та порушення прав ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 в межах оскарження рішення ОСОБА_2 (у даному випадку адміністративно-правовий спір має місце).

Питання щодо порушення або не порушення ПДР водієм автомобілю № 0334 в межах цієї адміністративної справи не є предметом дослідження, а відтак відеозапис руху автомобілю № 0334 у даному випадку не може бути прийнятий судом як належний доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач мав повноваження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 в межах Закону України «Про звернення громадян» та надання йому письмової відповіді у строки, передбачені ст. 20 зазначеного Закону.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 11, 158, 160-163 КАС України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного Адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська

Повний текст постанови виготовлено

та підписано суддею 10.06.2013 року