Справа № 2-а-2202/11/1222
Суддя: Суббота М. І.
Дата ухвалення: 2011-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2202/11/1222
П О С Т А Н О В А

І М Я М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2011 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі головуючого судді Суббота М.І.

при секретарі Іваненко С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Попаснянського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ (далі - Попаснянського РВ УМВС) України в Луганській області про зміну дати та формулювання підстав звільнення, -

в с т а н о в и в :

14.12.1992 року позивач був прийнятий на службу до УМВС України в Луганській області в Попаснянський райвідділ міліції, та 04.07.2006 року був звільнений з посади заступника начальника відділення карного розшуку в званні майора міліції за наказом № 195 л/с від 04.07.2006 року. Відповідно до якого, в його трудовій книжці було записано : „ Служив в органах внутрішніх справ безперервно тринадцять років, шість місяців, 20 днів . Згідно наказу позивач був звільнений на підставі п.64 „ж Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України ( за власним бажанням) .

Позивач, посилаючись на порушення його Конституційних прав на соціальний захист, повязаний з його правом своєчасного звільнення з органів внутрішніх справ за віком в запас на підставі п.2 ст.. 28 Закону України „ Про загальний військовий обовязок і військову службу № 2233-ХП (12233-12) від 25.03.1992 року, в редакції Закону № 766-Х1У (766-14) від 18.06.1999 року зі змінами та доповненнями від 20.04.2000 року, який передбачав граничний вік виходу в запас за віком у 40 років, а йому на час подання рапорту про звільнення за вислугою років виповнилось 42 роки. Але його рапорти про звільнення не були безпідставно своєчасно розглянуті та задоволені, через що він втратив право на звільнення за віком, що потягло за собою втрату вихідної допомоги, передбаченої при звільненні за вислугу років. Крім того, у звязку з наступними змінами у порядку нарахуванні розміру пенсії він отримав пенсію значно меншу за розміром ніж інші працівники внутрішніх справ, які були звільнені до 01.01.2006 року, а також він втратив право на пільги на комунально-побутові послуги при звільненні за власним бажанням за п.64 „ж Положення.

У звязку з чим він звернувся до суду з позовом в якому просить визнати дії посадових осіб Попаснянського РВ УМВС України в Луганській області та Управління МВС України в Луганській області незаконними, а наказ № 195 л/с від 04.07.2006 року УМВС України в Луганській області про звільнення його на пенсію за п.64 „ж недійсним. Та зобов'язати відповідача змінити запис про дату його звільнення, так як вона не відповідає його рапорту в якому він просив звільнити його за наявністю вислуги років від 24.10.2005 року, який був погоджений начальником Попаснянського РВ УМВС, а також повторному рапорту від 23.12.2005 року та змінити формулювання причини його звільнення. А саме: в наказі про його звільнення вказати, що він був звільненій з органів внутрішніх справ за п. а) ст. 65 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, з 29 грудня 2005 року. Так як на той час він мав на це право і за ним зберігались всі пільги повязані з розміром нарахування йому пенсії за віком, право на вихідну допомогу та соціальні пільги на комунально-побутові послуги після звільнення.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Представники відповідачів позов не визнали, посилаючись на п.68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, відповідно до якого позивач мав звернутись з рапортом про звільнення не пізніше як за три місяці до його звільнення, так як вважають, що цей пункт регулює строки звернення з рапортом про звільнення. При цьому визнали, що позивач дійсно на час подачі ним рапортів з вимогою про звільнення його зі служби за віком, а саме: від 24.10.2005 року та від 23.12.2005 року мав право звільнитися за п. а) ст.. 65 Положення, так як на час подання рапорту 24.10.2005 року він мав граничній вік для звільнення в запас за вислугою років та право на отримання пенсії по лінії МВС. Представник Попаснянського МВС вважає, що своєчасне звільнення позивача не відбулось з вини самого позивача так як він не наполягав на своєму звільненні та не вказав в рапорті з якої дати його звільнити. Представник УМВС просив справу розглянути у його відсутність.

Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши докази надані сторонами та письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 з 04 грудня 1992 року проходив службу в Попаснянському РВ УМВС України в Луганській області. Наказом УМВС України в Луганській області від 04 липня 2006 року № 195 л/с позивача, майора міліції звільнено з посади заступника начальника відділення карного розшуку на підставі п. 64 ж(за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення). Вислуга років на день звільнення у пільговому обчисленні становить 21 рік 03 місяці 17 днів.

Судом встановлено , що позивач виявив бажання звільнитися з органів внутрішніх справ за наявності необхідної вислуги років на пенсію. В звязку з цим він неодноразово подавав рапорти про звільнення, а саме: 24 жовтня 2005 року, 25 грудня 2005 року, 24 лютого 2006 року та 06 травня 2006 року.

Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону України Про міліціювід 20 грудня 1990 року № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Зазначеним Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114, в тому числі регламентовано порядок (підстави та умови) звільнення зі служби працівника міліції.

Зокрема, звільнення зі служби регулюється розділом VII Положення, а саме: відповідно до ст.62 звільнення осіб рядового і начальницького складу провадиться на підставі п. а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР Про загальну військову повинністьдля перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; та на підставі п. б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР Про загальну військову повинністьдля перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Граничний вік перебування на службі встановлений ст.28 Закону України Про загальний військовий обовязок та військову службу.

Позивач, маючи вислугу більше 20 років (у пільговому обчисленні) та відповідний вік, мав намір звільнитися зі служби у відставку із зняттям з військового обліку, посилаючись на ст. 28 Закону України Про військовий обовязок і військову службу, що передбачала на час подачі ним рапорту про звільнення граничний вік перебування військовозобовязаних в запасі та у військовому резерві 40 років.

Пунктом 64 Положення передбачено звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, до яких відноситься ОСОБА_1., в запас за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років.

Відповідно до п.65 Положення особи рядового і начальницького складу звільняють зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) за віком згідно п. апри досягненні граничного віку, встановленого Законом Про загальну військову повинністьдля перебування у запасі осіб, які мають відповідні військові звання.

Статтею 28 Закону України Про загальний військовий обовязок та військову службувід 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ встановлено граничний вік перебування військовозобовязаних у запасі: для осіб сержантського і старшинського складу 40 років в редакції Закону від 25 грудня 2005 року, яка діяла до 10 травня 2006 року, а після цієї дати до 45 років.

Крім того, згідно із ст.68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Наведена норма визначає час подачі рапорту про звільнення для особи, яка виявила бажання звільнитися, а не дату прийняття відповідного рішення особою, якій надано таке право.

Позивач неодноразово писав рапорти , в яких дата , з якої він просив його звільнити була відсутня. Він фактично продовжував проходження служби, одержуючи при цьому заробітну плату та виконуючи посадові обовязки. До керівництва УМВС позивач не звертався з проханням про звільнення і продовжував службу до липня 2006 року. Наказом № 195 о/с від 04.07.2006 р. ОСОБА_1 було звільнено зі служби на підставі п. 64 ж (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення) і тому суд вважає, що відповідач не мав інших підстав для звільнення позивача, на день видання цього наказу, згідно діючого законодавства. Таким чином, судом встановлено, що позивач не мав права на звільнення зі служби за ст.. 65 п.аПоложення, так як він на день звільнення не досяг граничного віку перебування на службі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, надаючи оцінку діям та рішенням суб'єкта владних повноважень, які є предметом оскарження, суд перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підстави, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позові доводи позивача є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Попаснянського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про зміну дати та формулювання підстав звільнення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, через Попаснянський райсуд, шляхом подання апеляційної скарги. .

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Копію постанови надіслати сторонам у строк, передбачений ст..183-2 п.7 КАС України.

Суддя Суббота М.І.