Справа № 804/9506/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 р. Справа № 804/9506/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» до Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання рішення незаконним та зобовязання вчинити певні дії, -
04 жовтня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, в якому позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року справу №804/9506/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що товариство є платником єдиного податку, отже із сплаченої суми єдиного податку до Пенсійного фонду України перераховувалось 42 відсотки. Відповідно до п.13 ст.20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальнику або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку та в строки, визначені правлінням Пенсійного Фонду. Згідно з Порядком ведення органами ПФУ обліку надходження платежів зі збору на обовязкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженим постановою правління ПФУ від 19.01.02 №2-4, таке повернення відбувається на підставі заяви платника.
Отже, позивач вважає, що законодавством, що регулювало спірні відносини сторін, було передбачено механізм сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України у складі єдиного податку, а також процедуру повернення надміру сплачених внесків.
На думку позивача, з урахуванням наведених приписів законодавства, відрахування у розмірі 42% від єдиного податку є страховими внесками, а тому вони відповідно можуть бути і повернені платникові.
11.08.2015 року від представника позивача до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутністю представника товариства в порядку письмового провадження.
20 серпня 2015 року від представника відповідача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Крім того, Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська до суду надало письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовувало тим, що використання єдиного податку на погашення зобов'язань зі сплати страхових внесків не змінює правової природи сплачених коштів, оскільки для платника вони залишаються податком. На думку відповідача, відсутні підстави для повернення коштів, сплачених страхувальниками у складі єдиного податку та перерахованих органами Державного казначейства України до бюджету Пенсійного фонду України, оскільки зазначені кошти за своєю природою не є страховими внесками, у зв'язку з чим, на них не поширюється законодавство щодо порядку повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків.
Також, відповідач заначив, що обов'язок сплачувати єдиний податок не залежить від сплати страхових внесків особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування. При цьому, сплата єдиного податку, якщо його розмір розраховано правильно, унеможливлює для платника вплив на подальший рух відповідних коштів, адміністрування яких віднесено до повноважень спеціальних владних суб'єктів.
Відтак, вимоги позивача щодо повернення управлінням грошової суми, що надійшла як відрахування єдиного податку, на думку УПФУ, не мають законних підстав, у звязку з чим, відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2011р. ТОВ «ДОПАС-Кривий Ріг» звернулося до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою №1 від 01.03.2011р. про проведення перевірки та повернення зайво сплачених сум до Пенсійного фонду.
З 28.04.2011р. по 29.04.2011р. на підставі направлення на перевірку №052 від 28.04.2011р. відповідачем було проведено перевірку та видано довідку №050 від 29.04.2011р.
16.05.2011р. ТОВ «ДОПАС-Кривий Ріг» звернулося до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою №2 від 10.05.2011р. про повернення переплати по страховим внескам до Пенсійного фонду.
Позивач вважає, що рішенням УПФ, викладеним в листі №4714/02-14 від 16.05.2011р., відповідач порушив вимоги п.13 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ та право ТОВ «ДОПАС-Кривий Ріг» на повернення переплати по страховим внескам до Пенсійного фонду, у звязку з чим, звернувся до суду за захистом порушеного права.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
Наявність переплати по страхових внесках підтверджується також додатком № 2 до довідки від 29.04.2011р. №050, складеним за результатами перевірки відповідачем позивача.
Основним питанням, яке підлягає дослідженню у даній справі, є правильна кваліфікація певної суми відрахувань, сплаченої позивачем у складі єдиного податку, як страхових внесків.
Так, згідно з преамбулою Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплату пенсій, наданнясоціальних послуг з коштів ПФУ, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до абзацу тридцять шостого статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.
За частинами першою, другою статті 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов'язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.
У пункті 1 статті 11 Закону № 1058-ІV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
За пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІV страхувальниками зазначених осіб є роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.
За змістом статті 18 Закону № 1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.
Відповідно до частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням ПФУ.
Облік надходжень і витрат коштів ПФУ відповідно до частини першої статті 76 Закону № 1058-IV здійснюють виконавчі органи ПФУ.
Відповідно до пункту 11.17 Інструкції суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління ПФУ від 22 жовтня 2010 року № 25-1.
Згідно з підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління ПФУ від 19 січня 2002 року № 2-4 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок ведення обліку), порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до ПФУ повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника.
3 липня 1998 року Президент України видав Указ № 727/98, яким установив для визначених цим актом суб'єктів малого підприємництва правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів.
Так, згідно з абзацами четвертим-дев'ятим пункту 3 цього Указу суб'єкти підприємницької діяльності-юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 %; до місцевого бюджету - 23 %; до ПФУ - 42 %; на обов'язкове соціальне страхування - 15 % (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 %) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.
За пунктом 6 Указу № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема збору на обов'язкове соціальне страхування.
Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року № 107, суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім'я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру», обробляються і реєструються.
За пунктом 5 цього Порядку суми єдиного податку суб'єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, ПФУ, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до ПФУ - на рахунки ПФУ.
У постанові Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727» (була чинною на час виникнення спірних відносин) щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб'єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57 % нарахованого єдиного податку на рахунки органів ПФУ як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (пункт 6).
Нормативний підхід до розуміння положень Указу № 727/98 у взаємозв'язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов'язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ № 727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов'язкових внесків, зборів (обов'язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.
Слід також зазначити, що положення Указу № 727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, аналіз зазначених норм законодавства, їхньої суті та правової природи в контексті конкретних та подібних до них обставин дає підстави дійти такого висновку.
Суми страхового внеску, які відповідно до Указу № 727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу ПФУ і облікована ним як страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі № 1058-ІV.
Отже, суд зазначає, що якщо суб'єкт підприємницької діяльності-юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу № 727/98 та законів № 1058-ІV і № 400/97-ВР, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сплачена суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, частина сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ, зараховується в рахунок сплати страхових платежів, у зв'язку з чим на них поширюється законодавство щодо порядку повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» до Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання рішення незаконним та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені

Суддя ОСОБА_2