Справа № 2а/0270/1835/12
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2012-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 червня 2012 р. Справа № 2а/0270/1835/12

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського Олександра Ванадійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Колос Мирослава Сергіївна

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМП ТРЕЙДИНГ"

до: Вінницької митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "ЕМП ТРЕЙДИНГ" (далі - позивач, ТОВ "ЕМП ТРЕЙДИНГ") із адміністративним позовом до Вінницької митниці, Головного управління Державної казначейської служби у Вінниці (далі - відповідачі) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

З метою здійснення розмитнення імпортованого товару позивач звернувся до Вінницької митниці з рядом документів, однак даний суб'єкт владних повноважень не погодився із задекларованою вартістю останнього та визначив її самостійно за шостим (резервним) методом, прийнявши рішення про визначення митної вартості товарів.

Вказані дії, на думку позивача, є порушенням митного законодавства оскільки стаття 266 Митного кодексу України надає право митному органу визначити митну вартість товару за резервним методом лише в тому випадку, коли неможливо застосувати жодний із перших п'яти методів.

Отже, позивач зазначає, що Вінницька митниця не мала права застосовувати шостий (резервний) метод, не застосувавши перед цим попередні методи.

Зважаючи на те, що затримка митного оформлення товару може призвести до зупинки виробництва, а простій транспорту - до штрафних санкцій, позивачем здійснено митне оформлення товару за ціною, визначеною митним органом. У зв'язку з тим, що позивачем сплачені митні платежі, виходячи з митної вартості товару, що є значно вищою, ніж належна, ним були надмірно сплачені суми ввізного мита та податку на додану вартість, тому просить суд скасувати вищезазначене рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Від Вінницької митниці до канцелярії суду надійшли письмові заперечення, у яких даний відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, так як при здійсненні контролю митної вартості товарів було з'ясовано, що зазначена позивачем у ВМД вартість товару є значно нижчою, ніж ціни на аналогічний товар, що був ввезений на митну територію України. Крім того, ТОВ "ЕМП ТРЕЙДИНГ" відмовилось надати калькуляцію по товару, а також якісні та кількісні характеристики по товару.

Представник Вінницької митниці у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Від Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області письмових заперечень до суду не надходило.

Представник даного відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

31 травня 2010 року між продавцем "Eroglu Metal PAZ.VE DIS TIC.LTD.STIL" (Туреччина) та покупцем - товариством з обмеженою відповідальністю "ЕМП ТРЙДИНГ" укладено контракт №2 - FTA, відповідно до якого, продавець зобов'язаний передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар згідно специфікацій до контракту, на умовах, в порядку і строки, встановленні даним контрактом.

Відповідно до додаткової угоди до даного контракту, підписаної сторонами 30.06.2010р., термін дії контракту №2-FTA становить до 31.12.2010р. та автоматично продовжується терміном на 3 роки, якщо сторони не домовляться про інше (а.с.40-45).

Стаття 5 контракту № 2-FTA передбачає, що одиниця виміру, кількість та характеристика товару зазначається у специфікаціях до контракту. Якість товару повинна бути підтвердженою сертифікатом якості від виробника.

16 березня 2012 року ТОВ "ЕМП ТРЕЙДИНГ" подано до Вінницької митниці для здійснення митного контролю та оформлення товару ВМД № /2012/003459, декларацію митної вартості № /9 від 16.03.2012р., контракт №2 FTA від 31.05.2010р., специфікацію № 13 від 12.03.2012р., інвойс № 173693-94 від 12.03.2012р., пакувальний лист від 12.03.2012р., експортну ВМД з Туреччини VM № 0514881 від 12.03.2012р., сертифікат про походження від12.03.2012р. №0492471; пакувальний лист від 12.03.2012р. та інші документи.

Митниці були заявлені та представлені для здійснення митного оформлення такі товари:

- лист оцинкований (ціна за 1 кг. - 1,12 дол. США), загальна вартість 15 344 дол. США;

- запірний механізм обруча (ціна за 1 кг. - 9,87 дол. США), загальна вартість 18 000 дол. США;

- пластикова фітинг-пробка (ціна за 1 кг. - 4,92 дол. США), загальна вартість 2 341,92 дол. США;

- пластикова ручка для каністри (ціна за 1 кг. - 4,64 дол. США), загальна вартість 695,68 дол. США;

- кришка з кільцем (ціна за 1 кг. 3,11 дол. США), загальна вартість 2867,2 дол. США;

- пластиковий запірний фіксатор (ціна за 1 кг - 5 дол. США), загальна вартість 4 000 дол. США;

- пластикова кришка діаметром 99 мм. (ціна за 1 кг - 2,8 дол. США), загальна вартість 756 дол. США.

Загальна вартість товару, визначена продавцем - виробником "Eroglu Metal PAZ.VE DIS TIC.LTD.STIL" та зазначена в інвойсі № 173693-94 від 12.03.2012р. та експортній ВМД з Туреччини VM № 0514881 від 12.03.2012р. становить 43 913,20 дол. США, що по курсу НБ України станом на 16.03.2012р. дорівнює 350 603 грн.

При здійсненні контролю митної вартості товарів із використанням інформації бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ, Вінницькою митницею було з'ясовано, що вищевказана вартість товару значно нижча, ніж ціни на аналогічний товар, що був ввезений на митну територію України. Тому, Вінницькою митницею було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, зокрема: копію ВМД країни відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти фірми-виробника товару, калькуляцію фірми-виробника товару; інформацію зовнішньоторгівельних організацій про вартість товару та/або сировини.

На виконання вказаного запиту позивачем було надано прайс лист фірми-виробника, копію ВМД країни відправлення, сертифікат походження товару, в якому зазначено, що усі товари вироблені в Туреччині, відповідають вимогам країни походження до експортованих товарів по Загальній системі стандартизації для експортованих товарів.

У зв'язку із тим, що позивачем не було надано усіх запитуваних документів, на підставі п.14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766, Вінницька митниця визначила митну вартість товарів на підставі наявних відомостей згідно із законодавством, шляхом прийняття Рішення про визначення митної вартості товарів № 401000003/2012/000227/2 від 16.03.2012р. (а.с.22-23) та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон № 401090000/2/00087 (а.с.21).

Рішенням № 401000003/2012/000227/2 від 16.03.2012р. Вінницькою митницею за шостим резервним методом збільшено митну вартість 5 із 7 товарів, заявлених до митного оформлення. Крім того зазначено, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) згідно ст. 267 МКУ у зв'язку з відмовою декларанта у наданні додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Метод 2 та метод 3 (ст.268,269 МКУ) не прийнятні по причині відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні( аналогічні) товари. Визначити митну вартість зав 4 методом (ст.271 МКУ) та методом 5 (ст. 272 МКУ) неможливо з причин відсутності у декларанта вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Рішенням про визначення митної вартості товарів № 401000003/2012/000227/2 від 16.03.2012р. Вінницька митниця збільшила суму митних платежів на 49 521,89 грн.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Основні засади організації та здійснення митної справи в Україні на момент виникнення спірних правовідносин регулювалися Митним кодексом України від 11 липня 2002 року.

Відповідно до ст. 11 Митного кодексу України митні органи, реалізуючи митну політику України, здійснюють виконання та контроль за додержанням законодавства України з питань митної справи; захист економічних інтересів України; забезпечення виконання зобов'язань, передбачених міжнародними договорами України з питань митної справи, здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, вдосконалення форм і методів їх здійснення; боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил; ведення митної статистики; ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 12 Митного Кодексу України митна служба України - це єдина загальнодержавна система, яка складається з митних органів та спеціалізованих митних установ і організацій. Митними органами є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи, регіональні митниці та митниці.

Стаття 189 Митного кодексу України передбачено, що ввезення товарів на митну територію України в режимі імпорту передбачає:

1) подання митному органу документів, що засвідчують підстави та умови ввезення товарів на митну територію України;

2) сплату податків і зборів, якими обкладаються товари під час ввезення на митну територію України відповідно до законів України;

3) дотримання вимог, передбачених законом, щодо заходів нетарифного регулювання та інших обмежень.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною1статті 260 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

За змістом ст. 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 265 Митного кодексу України передбачено, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів.

Крім того, основні вимоги до здійснення митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначені Порядком здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 р. №339 (далі - Порядок № 339).

Відносини, що виникли між позивачем та відповідачем, регулюються також і Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766 (далі - Порядок № 1766).

Статтею 265 Митного кодексу України передбачено, що митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Разом з тим, якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

Аналіз наведених норм, а також положень вищезазначених постанов № 339 та № 1766 дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Судом встановлено, що 31 січня 2012 року Вінницькою митницею було оформлено ВМД № 401090000/2012/000649 на товари: лист оцинкований (ціна 1кг/1,12 дол. США), запірний механізм обруча для відра (ціна 1кг/9,87 дол. США), пластиковий фітинг-пробка (іцна 1кг/4,92 дол. США), пластикова ручка для каністри (ціна 1кг/4,64 дол. США).

Оформлені товари ввозились в Україну згідно контракту № 2-FТА від 31.05.2010р., укладеного між "Eroglu Metal PAZ.VE DIS TIC.LTD.STIL" та ТОВ "ЕМП ТРЙДИНГ".

Умови контракту, у тому числі ціни на товар, з 31.01.2010р. по даний час не змінювались.

Тобто, 5 із 7 товарів вже були раніше оформлені Вінницькою митницею і являються ідентичними за всіма ознаками: фізичними характеристиками, якістю, виробником, країною походження.

Таким чином, судом встановлено, що при визначення митної вартості товарів Вінницька митниця мала можливість використати ціну, за якою були оцінені ідентичні товари, що раніше ввозились позивачем.

Два інших товари, як встановлено судом, ввозились в Україну вперше, але виробник даних товарів є той самий, що і решти товарів, а саме:"Eroglu Metal PAZ.VE DIS TIC.LTD.STIL".

Вінницькою митницею під час здійснення митного контролю не було враховано прямий контракт, укладений між виробником та імпортером.

Суд також враховує пояснення представника позивача стосовно неможливості надання усіх запитуваних митницею документів, оскільки калькуляція фірми виробника на вироблення товарів є комерційною таємницею, а каталоги продукції виробником не випускались, тому позивач фізично був позбавлений можливості надати запитувану інформацію у повному обсязі.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити про безпідставність твердження представника відповідача, якими він обґрунтовує застосування митницею шостого (резервного) методу, так як позивачем при визначенні митної вартості було використано саме цей метод, про що зазначено у ВМД № 401090000/2012/003459.

Митний кодекс України не передбачає порядок визначення митної вартості митним органом за методом, який обрав декларант. Статтею 266 Митного кодексу України чітко визначено, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, використовується настпуний метод.

Однак, Вінницькою митницею всупереч зазначеним положенням було застосовано шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів.

З урахуванням викладеного, встановивши правомірність визначення позивачем митної вартості імпортованого товару, що неодноразово ввозився в Україну за незмінними умовами, а також те, що митна вартість товарів і подані позивачем відомості про її визначення базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні даного адміністративного позову.

Стосовно вимоги щодо зобов'язання Вінницької митниці надати Головному управлінню Державної казначейської служби України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлений Податковим кодексом України порядок дій платника податку, митного органу та органу Державної казначейської служби України по поверненню надміру сплачених грошових зобов'язань не означає, що в разі виникнення спору щодо права платника податку на отримання вказаних коштів юридичним засобом захисту порушеного права в суді є інший, ніж позов про стягнення з Державного бюджету України суми надміру сплачених коштів, оскільки таке право платника податку не ставиться в залежність від тієї обставини, чи був митним органом поданий територіальному органу Державної казначейської служби України відповідний висновок.

З огляду на викладене, задовольняючи позов частково, суд наголошує, що позовна вимога про зобов'язання Вінницьку митницю підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькій області за своїм змістом не відповідає матеріально-правовому способу захисту порушеного права, визначеному законом, і не підлягає розгляду в суді.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача у судовому засіданні не було доведено правомірність дій митного органу щодо застосування шостого (резервного) способу визначення митної вартості без застосування черговості послідового використання методів.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови Вінницької митниці від 16.03.2012р. № 401090000/2/00087 в митному оформленні товарів за вантажно-митною декларацією № /2012/003459 від 16.03.2012р., рішення про визначення митної вартості № 101000003/2012/000227/2 від 16.03.2012р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМП ТРЕЙДИНГ" надміру сплачені платежі на загальну суму 49 521,89 грн., у тому числі: мито - 15 289,19 грн., ПДВ - 34 232,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМП ТРЕЙДИНГ" судовий збір (судові витрати) в сумі 495 (чотириста дев'яносто п'ять) грн. 22 коп. шляхом їх безспірного списання органом Державної казначейської служби України з рахунку Вінницької митниці.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович