Справа № 805/2381/15-а
Суддя: Олішевська B.В.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 р. Справа № 805/2381/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Укрвуглебуд м. Київ

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про: скасування податкової вимоги від 05.05.2015 № 421-25 на суму 1004654,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Укрвуглебуд м. Київ, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги від 05.05.2015 № 421-25 на суму1004654,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що податкова вимога прийнята відповідачем підлягає скасуванню, оскільки 30.04.2015 року в відділення № 151 м. Димитрова АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» позивач надав платіжне доручення № 31 (про що є відмітка банку) на перерахування 1105200 грн. казначейству України (рахунок № 9243) із зазначенням платежу: ПДВ за березень 2015 р. перераховано в бюджет повністю 30.04.2015 р. без ПДВ. Грошові кошти для цієї сплати у розмірі 1105200 грн. знаходились у повному обсязі на рахунку підприємства позивача, але не були перераховані банком в повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи в України» його обовязок як платника податків вважається виконаним з моменту подання до установи банку платіжного доручення на перерахування сум податків, та він не несе відповідальність за несвоєчасне або не перерахування в повному обсязі таких податків установою банку, в звязку з чим у відповідача не було підстав для формування та направлення податкової вимоги про сплату боргу.

Представник позивача, ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд розглянути справу в порядку письмового провадження. Надала клопотання про розгляд справи в Донецькому окружному адміністративному суду за місцем знаходження відповідача Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області.

Представник відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до п. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі не прибуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Приватне акціонерне товариство «Укрвуглебуд» зареєстровано в якості юридичної особи 19.07.2002 р. за № 0002678, включено до ЄДРПОУ за № 30556313 на час розгляду справи перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватним акціонерним товариством «Укрвуглебуд» до ДПІ у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області була подана податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року, відповідно до якої позивач самостійно визначив податкове зобовязання в сумі 1105162 грн. Крім того позивачем до ДПІ у м. Дружківці була подана податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2014 рік відповідно до якої позивачем визначені щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств в розмірі 13166 грн.

30.04.2015 року позивачем було сформовано платіжне доручення № 31 на суму 1105200 грн., відповідно до якого, в графі призначення платежу зазначено: «НДС за март 2015 р., перечислено в бюджет полностью по сроку 30.04.2015 р. Без. ПДВ».

30.04.2015 року позивачем було також сформовано платіжне доручення № 32 на суму 13200 грн., відповідно до якого в графі призначення платежу зазначено: «*; 101; 30556313; Аванс по налогу на прибыль за апрель 2015 р. код платежа 11024000. Перечислено полностью по сроку 30.04.2015 р.».

Зазначені платіжні доручення були подані до відділення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 151 м. Димитрова 30.04.2015 року, що підтверджується відміткою банку на зазначених платіжних доручень.

Банком було надано довідку відповідно до якої зазначено, що станом на 30.04.2015 року залишок на рахунку позивача складає 2984350 грн. Але платіжні доручення були повернуті банком без виконання.

05.05.2015 року податковим органом прийнято податкову вимогу № 421-25 на суму 1004654,39 грн., з якої авансові внески з податку на прибуток у розмірі 9498,26 грн., податок на додану вартість у розмірі 995156,13 грн., в звязку з несплатою позивачем узгоджених грошових зобовязань.

Позивач у позовній заяві зазначив, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до платіжних доручень Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебудвід» від 30.04.2015 року № 31 на суму 1105200 грн. та № 32 на суму 13200 грн. не перерахував кошти до державного бюджету.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 133.1 ст. 133 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку - резидентами є: субєкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Пунктом 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до ст. 137Податкового кодексу України податок нараховуєтьсяплатникомсамостійно за ставкою, визначеноюстаттею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.Податок, щопідлягаєсплаті до бюджету платникамиподатку, якіпровадятьстраховудіяльність, визначається в порядку, передбаченому пунктом 141.1 статті 141 цього Кодексу. Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пунктах 57.1 та 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати. Податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу. Податковий (звітний) рік для платників податків починається з першого календарного дня податкового (звітного) року і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) року.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 3 статті 57 Податкового кодексу України,у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п.п. 54.1 ст. 54. Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Судом встановлено, що позивачем були подані до податкового органу декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року, відповідно до якої позивачем самостійно визначена суми податку в розмірі 1105162 грн. та з податкуна прибуток підприємств за 2014 рік, відповідно до яких позивачем самостійно визначені авансові внескив розмірі 13166 грн.

30.04.2015 року позивачем було сформовано платіжне доручення № 31 на суму 1105162 грн., відповідно до якого в графі призначення платежу зазначено: «НДС за март 2015 р., перечислено в бюджет полностью по сроку 30.04.2015 р. Без. ПДВ» та № 32 на суму 13200 грн., відповідно до якого в графі призначення платежу зазначено: «*; 101; 30556313; Аванс по налогу на прибыль за апрель 2015 р. код платежу 11024000. Перераховано повністю по строку 30.04.2015 р.».

Зазначені платіжні доручення було подані до відділення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 151 в м. Димитровы 30.04.2015 року, що підтверджується відміткою банку на зазначених платіжних доручень.

Платіжні доручення від 30.04.2015року № 31 на суму 1105162 грн. та № 32 на суму 13200 грн., були повернуті банком без виконання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно облікової картки платника податків, за позивачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість за березень 2015 р. у розмірі 1105162 грн. та авансові внески з податку на прибуток підприємств за квітень 2015 р. у розмірі 13166 грн., на час розгляду справи зазначений борг не сплачено.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачем правомірно прийнято податкову вимога № 421-25 від 05.05.2015 року на суму 1004654,39 грн., оскільки за відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість за березень 2015 р. у розмірі 995156,13 грн. та авансові внески з податку на прибуток за квітень 2015 року у розмірі 9498,25 грн.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.02.2001 року № 2346 III передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Також пунктом 129.6 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що оскільки за позивачем обліковуєтся заборгованість по сплаті самостійно визначених податкових зобовязань в розмірі 1004654,39 грн., а саме: авансові внески з податку на прибуток 9498,26 грн., податок на додану вартість у розмірі 995156,13 грн., що підтверджується матеріалами справи, відповідачем було правомірно прийнято податкову вимогу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не доведено суду, що вимога про сплату боргу є протиправною та підлягаю скасуванню.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відповідач при складанні оскаржуваної вимоги діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Укрвуглебуд м. Київ до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області проскасування податкової вимоги відповідача від 05.05.2015 №421-25 у сумі 1004654,39 грн. не підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позовна заява Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» м. Київ містить вимоги майнового характеру.

На виконання Закону України «Про судовий збір» Приватне акціонерне товариство «Укрвуглебуд» м. Київ відповідно до квитанцій № 284 від 16.07.2015 року та № 350 від 12.08.2015 року сплатило судовий збір у сумі 487,20 грн., що складає 10 відсотків розміру ставки судового збору.

Оскільки позивачем на користь Державного бюджету України під час подання адміністративного позову, за вимоги майнового характеру сплачено грошові кошти з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи ті обставини, що у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» відмовлено, решта суми судового збору в розмірі 4384,80 грн. підлягає стягненню з позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» м. Київдо Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області проскасування податкової вимоги відповідача від 05.05.2015 №421-25 у сумі 1004654,39 грн. відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» м. Київ (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 29-А, ) на користь Державного бюджету України (отримувач: УК/м.Слов'янськ/22030001, р/р 4075 в ГУДКУ у Донецькій області, МФО банку834016, ) судовий збіру в розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Олішевська B.В.