Справа № 2а/0470/8420/11
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2012-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 р. Справа № 2а/0470/8420/11

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потолової Г.В.

при секретарі Кузнецові С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Груп» до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Груп» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій старшого державного податкового ревізора Центральної МДПІ у м.Кривому ОСОБА_2 Вікторівни щодо встановлення правопорушення з боку позивача та складання акту перевірки №3532/230/35229844 від 02.06.2011р.; зобовязання відповідача утриматись від використання у своїй діяльності, а також передачі іншим особам акту перевірки та утриматись від направлення запитів до ДПІ за місцем реєстрації контрагентів, які мали взаємовідносини з ТОВ «Торговий дім «М-Груп».

12.08.2011р. позивач до матеріалів справи надав заяву про зміну позовних вимог, за змістом якої просить визнати протиправними дії старшого державного податкового ревізора Центральної МДПІ у м.Кривому ОСОБА_2 Вікторівни щодо встановлення правопорушення з боку позивача та складання акту перевірки №3532/230/35229844 від 02.06.2011р. та зобовязати відповідача не використовувати дані відображені в зазначеному акті перевірки щодо нікчемності угод.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. В їх обґрунтування стверджує, що відповідач за змістом спірного Акту, встановивши на підставі власних припущень недійсність (нікчемність) укладених позивачем правочинів та порушення ним норм цивільного законодавства, без встановлення в передбаченому законодавством порядку будь-яких фактичних обставин та належних доказів, перевищив службові повноваження, привласнив функції судових органів та грубо порушив норми законодавства України, тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення повідомлений належно, у запереченнях та додаткових поясненнях посилається на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, у звязку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Груп» (), зареєстроване Виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 03.08.2007р.

Згідно довідки про взяття на облік платника податків, позивач перебуває на податковому обліку у Центральної МДПІ у м.Кривому Розі.

Отже, позивач належним чином зареєстрований, як юридична особа, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення підприємницької діяльності в Україні.

Керуючись пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, абз. 1, 3, 5 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, а також відповідно до вимог п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України на виконання розпорядження ДПА України «Про відпрацювання підприємств» щодо вжиття заходів по відпрацюванню ланцюгу формування податкового кредиту від «податкових ям», з врахуванням отриманих актів перевірок інших ДПІ прийнято наказ №465 від 10.05.2011р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «М-Груп» ()» (а.с.49).

На підставі службового посвідчення УДН №065164 від 05.11.2010р. (а.с.50), наказу Центральної МДПІ у м.Кривому Розі від 10.05.2011р. №465 фахівцями податкового органу згідно з абз.1, 3, 5 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України з врахуванням матеріалів перевірки ТОВ «Мостплюсс» () (акт від 28.04.2011р. №1301/23-307/37213506) «Про результати документальної невиїзної перевірки по ТОВ «Мостплюсс» в частині дотримання вимог податкового та іншого законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2011р. по 28.02.2011р.» для вжиття заходів згідно чинного законодавства отриманого від ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська із супровідним листом від 05.05.2011р. №10269/7/23-316) проведено документальну позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «М-Груп» з питання дотримання вимог податкового законодавства України під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Мостплюсс» за лютий 2011р.

В ході перевірки встановлено:

- порушення ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст..216 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України) по правочину, укладеному з ТОВ «Мостплюсс» в лютому 2011 року;

- відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України внаслідок чого підприємством завищено податкові зобовязання з податку на додану вартість в лютому 2011 року на суму 34386грн.00коп. та завищено податковий кредит з податку на додану вартість в лютому 2011 року на суму 33952грн.00коп.

- вищевикладене свідчить про відсутність наміру створення правових наслідків, в т.ч. щодо сплати належних сум податків та обовязкових платежів. Тобто, такі угоди носять фіктивний характер та є нікчемними і в силу ст..216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

За результатами перевірки складено акт від 02.06.2011р. №3532/230/35229844 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТД «М-Груп» з питання дотримання вимог податкового законодавства України під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Мостплюсс» за грудень 2011 року» (а.с.6-23).

Податковим органом у акті зафіксовано, що операції з постачання товарів по ланцюгу: ТОВ «Мостплюсс» - ТОВ «ТД «М-Груп» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Крім того, зазначені операції не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків. Згідно поданої податкової звітності розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин ТОВ «М-Груп» у 2010 2011р.р. не подавався. А також зазначено, що оскільки на підприємстві відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, транспортні засоби вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту не мають реального товарного характеру.

Не погоджуючись з висновками в акті перевірки від 02.06.2011р. №3532/230/35229 податкового органу, позивач звернувся із запереченнями від 06.07.2011р. на акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТД «М-Груп» в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Мостплюсс» за грудень 2011 року (а.с.47).

Не погоджуючись з висновками в акті перевірки податкового органу, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зазначений акт перевірки і дії субєкта власних повноважень щодо встановлення порушення позивачем вимог ч.1, 5 ст.203, п.1,2 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України під час фінансово-господарської діяльності є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації та порушують чинне законодавство України з наступних підстав.

Позивач стверджує, що відповідно до презумпції правомірності усі викладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

Крім того, позивач зазначає, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, про що йдеться в акті, визначається законом як фіктивний (ст.234 ЦК України). а фіктивні правочини не віднесено законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом. При цьому судові рішення про визнання правочинів недійсними (нікчемними), укладених позивачем з контрагентами, відсутні.

Позивач вважає, що неможливо встановити недійсність правочину, тим більше стверджувати про те, що його недійсність прямо встановлена законом, не дослідивши його суть, зміст, форму укладення, суттєві умови, факт вчинення і виконання, наявність умислу сторін правочину та інші необхідні фактичні обставини і докази, що встановлюються судом при розгляді справ, повязаних з визнанням правочинів недійсними.

Також, позивач звертає увагу, згідно запита відповідача №11755/230/10 від 10.05.2011р. «Про надання документів з питань підтвердження взаємовідносин між ТОВ «Торговий дім «М-Груп» та ТОВ «Мостплюсс» за лютий 2011р.» ним надані копії бухгалтерської документації за лютий 2011 року, але в акті перевірки від 02.06.2011р. №3532/230/35229 відповідачем зазначено за лютий 2011 р., що суперечить дійсності у часі та визнає даний акт недійсним.

Таким чином, позивач вважає, що висновок відповідача в акті перевірки від 02.06.2011р. №3532/230/35229 щодо недійсності (нікчемності) укладених позивачем правочинів та порушення ним норм цивільного законодавства, зроблений податковим органом на підставі власних припущень, без встановлення в передбаченому законодавством порядку будь-яких фактичних обставин та належних доказів, перевищив службові повноваження, привласнив функції судових органів, грубо порушив норми закону.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що згідно перевірки, вчинені позивачем правочини порушують публічний порядок, спрямовані на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету та є нікчемними.

В обґрунтування заперечень посилається на те, що підставою для здійснення висновків викладених в акті перевірки від 02.06.2011р. №3532/230/35229 є отримана податкова інформація (акт перевірки від 28.04.2011р. №1301/23-307/37213506 ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська) щодо виїзної документальної перевірки контрагента ТОВ «Мостплюс» з питань правомірності формування податкового зобовязання податкового кредиту з 01.02.2011р. по 28.02.2011р., яка свідчила про можливе ухилення ТОВ «Торговий дім «М-Груп» від оподаткування.

Так, відповідач наголошує на тому, що висновки акту перевірки від 02.06.2011р. №3532/230/35229 не встановлюють будь-які нові дані, а лише фіксують те, що фактично існує на час складання вказаного акту відомості зазначені у податковій звітності позивача та ознаки нікчемності правочинів встановлених в силу закону ст.215 ЦК України.

Тобто, в ході перевірки податковим органом встановлено, що 13.01.2011р укладений договір №1301/2 між ТОВ «Мостплюсс» (продавець), та ТОВ «ТД «М-Груп» (покупець), згідно умов якого отримано товар на суму 203723грн.88коп., а відповідно отримані товари за зазначеним договором від ТОВ «Мостплюсс» було реалізовано ТОВ «Завод металевих конструкцій» за договором №06/01 від 06.01.2011р.; розрахунки ТОВ «ТД «М-Груп» з ТОВ «Завод металевих конструкцій» здійснені через розрахунковий рахунок.

Крім того, стверджує, що згідно акту перевірки від 28.04.2011р. №1301/23-307/37213506 ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська встановлена сума податкового кредиту ТОВ «ТД «М-Груп» на суму 33953грн.98коп. Відповідно сума ПДВ, нарахована на вартість отриманих товарів віднесена до складу податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість ТОВ «ТД «М-Груп» на загальну суму 33953грн.98коп. в тому числі за лютий 2011р. 33953грн.98коп.

Також, відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що на порушення п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України в лютому 2011 року ТОВ «ТД «М-Груп» включено до складу податкових зобовязань ПДВ на загальну суму 34385грн.78коп. з вартості товарів (робіт) відвантаження яких замовником не доведено. Тобто, на думку відповідача, податкові зобовязання з податку на додану вартість на суму 34385грн.78коп., які проведені на підставі нікчемного правочину, у відповідності до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України підлягають зменшенню.

Таким чином, відповідач зробив висновок, що відсутність реальної можливості вчинення господарської операції та відсутність підтверджуючих документів є підставою для вирішення питання щодо відсутності реального вчинення господарської операції.

На думку відповідача, вищевикладене в повній мірі підтверджує факт здійснення позивачем правочинів, які не створюють юридичних наслідків, а отже дії податкового органу правомірні, а викладений висновок у акті перевірки 02.06.2011р. №3532/230/35229 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно зі п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та збрів, а також дотримання валютного та іншого законодавств, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи..., та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності..., а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Так, відповідно до п.73.3. ст.73 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі. Таким чином передача запиту на отримання інформації до підрозділу податкової міліції не є законним способом отримання податкової інформації від платника.

Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984 (далі порядок №984), визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п.5.2. Розділу II Порядку №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

- у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

- у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Наведене вказує на те, що відповідач зобов'язаний був звернутися до позивача з дотриманням порядку отримання податкової інформації, встановленого статтею 73 Податкового кодексу України. У разі відмови з боку позивача - скласти акт про таку відмову, або у разі отримання таких документів дослідити їх та систематизовано, як того вимагає пункт 4 Розділу І Порядку №984, викласти факти, що міститься в таких первинних документах та надати їм об'єктивну оцінку. Однак, відповідачем в повному обсязі не виконано приписи вказаних правових норм. При цьому, в акті перевірки фактично лише наводяться цитати з актів перевірок інших підприємств без підтвердження цих фактів первинними документами. Логіко-граматичне тлумачення нормативних актів, що регулюють правовідносини пов'язані з проведенням контролюючим органом перевірок та складання актів перевірок, вказує на те, що акт перевірки не є підставою для виникнення будь-яких прав та обов'язків ані у платника ані у податкового органу, а тому відомості, зазначені в актах податкових перевірок інших підприємств, не мають преюдиційного значення, а підлягають встановленню на загальних підставах.

Згідно із п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошових зобов'язань у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, контролюючому органу у даному випадку первинно слід встановити зміст та реальність господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

В ході судового розгляду справи позивачем спростовані висновки відповідача щодо відсутності реальних операцій, шляхом надання копій первинних документів (оригінали яких оглянуто у судовому засіданні, копії долучені до матеріалів справи).

За таких обставин, викладені в Акті перевірки факти та висновки є безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях і не містять достатніх фактичних даних на підтвердження умовиводів про нікчемність правочинів, а відповідно є такими, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства України. Крім того, суд вважає, що викладення висновку про нікчемність правочинів в акті перевірки суперечить також нормам цивільного законодавства, виходячи з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України, передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч.2 цієї ж статті Договори є двосторонніми правочинами.

Згідно ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписом ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Крім того, ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

За приписом ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 203 ЦК передбачено, зо зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.228 ЦК, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Системний аналіз вищевказаних норм говорить про те, що правочином є лише ті зобов'язання сторін, які витікають із цивільно-правового (господарського) договору.

Правовідносини між платником і державою з приводу оподаткування результатів господарських операцій (правочинів) є адміністративними, публічно-правовими, а тому мета особи на несплату податків не може бути підставою для висновку про нікчемність договору як такого, що порушує публічний порядок, за умови фактичного виконання цивільно-правових зобов'язань та реальності вчинених господарських операцій. В акті перевірки взагалі не зазначено аналізу (проведеного на підставі текстів угод, додатків до угод, документів на підтвердження виконання (невиконання) зобов'язань та ін.) жодного із правочинів, які вчинені в період, що був предметом перевірки, і, на думку відповідача, є нікчемними.

Зазначенні в Акті припущення, що не підтверджені допустимими та достатніми доказами, про недійсність взагалі усіх правочинів без дослідження конкретних угод за участю учасників таких угод та з врахуванням (спростуванням) пояснень (заперечень) учасників правочинів, є беззмістовними та грубо порушують приписи вищезазначених нормативних актів.

Таким чином, відповідачем не додержано встановленого законодавством порядку здійснення перевірки, що свідчить про протиправність дій щодо відображення у акті перевірки фактів нікчемності угод в наслідок порушення ТОВ «Торговий дім «М-Груп» ч.ч.1, 5 ст.203, п.1,2 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України.

Також, згідно п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З огляду на вище викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено вимоги п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України, не прийнято відповідне податкове повідомлення рішення.

Стосовно позовних вимог щодо зобовязання Центральної МДПІ у м.Кривому Розі утриматись від використання у своїй діяльності, а також передачу іншим особам, акту перевірки ТОВ «Торговий дім «М-Груп» від 02.06.2011р. №3532/230/35229844 та утриматись від направлення запитів до ДПІ за місцем реєстрації контрагентів, Які мали взаємовідносини з ТОВ «Торговий дім «М-Груп» має бути відмовлено, оскільки суд не може своїм рішенням підмінювати рішення (компетенцію) державного органу (субєкта владних повноважень), який наділений, згідно діючого законодавства України, відповідними правами та обовязками.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірні висновки відповідача не відповідають нормам податкового законодавства, що є підставою для задоволення позову частково.

Отже, стаття 19 Конституції України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

З матеріалів справи та наданих представником позивача у судовому засіданні пояснень вбачається, що субєкт владних повноважень (відповідач) діяв по відношенню до позивача не на підставі та не у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи протиправність дій та рішення відповідача, а також те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідних доказів суду не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Груп» судові витрати у розмірі 01грн.70коп., сплачені квитанцією №258983 від 12.07.2011р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Груп» до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі щодо викладення в акті від 02.06.2011р. №3532/230/35229844 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТД «М-Груп» з питання дотримання вимог податкового законодавства України під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Мостплюсс» за грудень 2011 року» висновків про порушення ТОВ «ТД «М-Груп» ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України) по правочину, укладеному з ТОВ «Мостплюсс» в лютому 2011 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «М-Груп» (50057, м.Кривий Ріг, вул.Коломойцівська, буд.17) 01грн.70коп. (одна грн. 70коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 05.03.2012р.

Суддя Г.В. Потолова