Справа № 8443/10/2070
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2010-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18.08.2010 р. справа № 2а- 8443/10/2070 Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

при секретарі судового засідання Алексєєнко О.В,

за участі представників :

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Державної податкової інспекції в Київському районі міста Харкова
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
простягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Державна податкова інспекція у Київському районі міста Харкова звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача, Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 заборгованість по оплаті штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішеннями від 14.05.2010р. №, від 14.05.2010р. №, від 14.05.2010р. № в загальній сумі 1.108.880,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач указав, що ДПІ, розглянувши акти від 09.04.2010р. № 1833/20/31/23/НОМЕР_1, № 1834/20/31/23/НОМЕР_1, № 1835/20/31/23/НОМЕР_1 на підставі норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»винесла рішення від 14.05.2010р. №, яким нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 153.602,00грн., рішення від 14.05.2010р. №, яким нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 173.566,00грн., рішення від 14.05.2010р. №, яким нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 781.712,00грн., а всього на загальну суму 1.108.880,00грн. Перелічені рішення є діючими, однак відповідач, ФОП ОСОБА_3 їх владних приписів в частині здійснення платежу не виконав, що і спричинило утворення спірної суми заборгованості. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги позову, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Фізична особа підприємець ОСОБА_3 з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач указав, що облік товарів за місцем реалізації вівся ним належним чином, закон не вимагає обовязкової наявності на місці зберігання або реалізації товарів саме видаткових або прибуткових накладних, позаяк ці документи призначені законом для ведення бухгалтерського та податкового обліку, а не операцій з фізичного переміщення та зберігання товарів. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги заперечень проти позову, просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову і заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, Фізична особа підприємець ОСОБА_3 пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, одержав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В02 №237932, на обліку як платник податків, зборів (обовязкових платежів) знаходиться в ДПІ у Київському районі міста Харкова. Перелічені обставини визнані сторонами по справі в ході розгляду справи, в суду не виникає сумніву щодо їх достовірності та добровільності їх визнання, тому згідно з ч.3 ст.72 КАС України ці обставини не потребують додаткового доказування перед судом.

Суд відзначає, що ДПІ у Київському районі міста Харкова в силу норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та за наведеними у ст..3 КАС України ознаками є субєктом владних повноважень, звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості перед бюджетом, що передбачено п.11 ст.10 і п.11 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а тому спір по даній справі підлягає вирішенню в порядку КАС України.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги приписи ч.1 ст.2 КАС України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вивчення норм КАС України засвідчило відсутність виключення з наведеного правила, а тому приписи ч.1 ст.2 КАС України стосовно завдань адміністративного судочинства підлягають застосуванню в тому числі і при розвязанні спорів за зверненнями субєкта владних повноважень.

За таких обставин, в ході судового розгляду дослідженню на предмет їх законності підлягають владні приписи актів субєктів владних повноважень, що створили обовязок, невиконання якого спричинило спір.

Як випливає з матеріалів справи та доводів позивача, вимоги позову ґрунтуються на рішеннях від 14.05.2010р. №, від 14.05.2010р. №, від 14.05.2010р. №, які були винесені ДПІ на підставі ст.21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»і не були оплачені відповідачем.

Оглянувши перелічені рішення, суд відзначає, що рішення від 14.05.2010р. № було прийнято позивачем за результатами розгляду акту перевірки від 14.04.2010р. №1833/20/31/23/НОМЕР_1, рішення від 14.05.2010р. № було прийнято позивачем за результатами розгляду акту перевірки від 14.04.2010р. №1834/20/31/23/НОМЕР_1, рішення від 14.05.2010р. № було прийнято позивачем за результатами розгляду акту перевірки від 14.04.2010р. №1835/20/31/23/НОМЕР_1.

Зі змісту актів від 14.04.2010р. №1833/20/31/23/НОМЕР_1, від 14.04.2010р. №1834/20/31/23/НОМЕР_1, від 14.04.2010р. №1835/20/31/23/НОМЕР_1 слідує, що фактичною підставою для застосування спірної суми штрафу слугував висновок податкового органу про порушення відповідачем п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: порушення встановленого порядку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання у звязку з відсутністю накладних на товар.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаного висновку відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Суд відзначає, що на момент виникнення спірних правовідносин питання ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не унормовано законодавцем у спосіб прийняття відповідного акту законодавства з даного приводу.

Водночас з цим, суд бере до уваги, що згідно з ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення) накладні про отримання товару є первинними документами, опосередковують господарські правовідносини між особами зі статусом субєктів господарювання і в силу положень згаданих актів законодавства мають знаходитись у особи, відповідальної за бухгалтерський облік субєкта господарювання.

Так, зокрема, п.6.2 Положення передбачено, що первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерські звіти і баланси до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерії у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.

За таких обставин, висновок ДПІ про неведення позивачем обліку товарів за місцем їх зберігання та реалізації у звязку з відсутністю за місцем фізичного знаходження товарів саме накладних на придбання товару визнається судом юридично необґрунтованим, позаяк не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007р. №2; далі за текстом Методичні рекомендації).

Згідно з п.3.1 Методичних рекомендацій надходження запасів на підприємство оформлюється відповідними документами, типові форми яких затверджуються Державним комітетом статистики України та іншими центральними органами виконавчої влади. Саме до таких документів належать накладні на придбання товару, бо ці накладні складаються на підтвердження господарської операції щодо руху товарів між субєктами права зі статусом субєктів господарювання (тобто між юридичними особами та фізичними особами підприємцями).

За правилом п.3.12 Методичних рекомендацій для внутрішнього переміщення запасів, їх відпуску виробничим підрозділам та іншим структурним підрозділам підприємства, що розташовані на іншій, ніж підрозділ, що їх відпускає, території, використовується накладна-вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів.

Наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996р. №193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів»затверджена типова форма первинного документа М-11 "Накладна-вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів".

На вимогу суду відповідачем, ФОП ОСОБА_3 надані накладні на внутрішнє переміщення товару та акти інвентаризації цінностей.

За формою та змістом надані документи відповідають вимогам наказу Міністерства статистики України від 21.06.1996р. №193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», складені між належними особами, а саме: ФОП ОСОБА_3 з одного боку (як особою, що у господарських операціях з іншими субєктами права одержала товар) та працівниками ФОП ОСОБА_3 з іншого боку (як особами, що уповноважені даним приватним підприємцем на здійснення господарської діяльності з продажу товарів від його імені).

Оцінивши зібрані по справі докази відповідно до правил ст.86 КАС України, суд не знаходить підстав для відхилення поданих відповідачем, ФОП ОСОБА_3 документів. Достовірність відомостей, що зазначені в цих документах, ДПІ в ході розгляду справи сумніву не піддана та не спростована.

За відсутності чітко визначеного законом порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, суд вважає, що надані відповідачем, ФОП ОСОБА_3 накладні на внутрішнє переміщення товару є достатніми доказами належного ведення обліку товарів, наявності на місці реалізації надлишків товару, невідображеного в накладних на внутрішнє переміщення, судом в ході розгляду справи не встановлено.

Таким чином, висновок про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визнається судом необґрунтованим.

Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості по оплаті спірної суми штрафу не підлягає задоволенню, бо ґрунтується на правовому акті індивідуальної дії, який прийнятий субєктом владних повноважень за відсутності передбачених законом підстав.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч.ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Державної податкової інспекції в Київському районі міста Харкова до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили згідно з ст.. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 25.08.2010р.

Суддя Сліденко А.В.