Справа № 2а/2570/1402/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/1402/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації до Відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації звернулось до суду з адміністративним позовом до начальника Відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції про визнання дій щодо стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 850 грн. за невиконання без поважних причин виконавчого листа № 2-а-428/2011, виданого 27.01.2011 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області протиправними та скасувати постанову начальника Відділу Державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції Димніча О Е. від 17.02.2011 року про стягнення з боржника Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації виконавчого збору у розмірі 850 грн., винесену у ході здійснення виконавчого провадження № 24291875 при виконанні виконавчого листа № 2-а-428/2011, виданого 27.01.2011 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області на користь ОСОБА_1

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору рішення суду було частково виконано, крім того відповідачем не було враховано поважність причин невиконання судового рішення з огляду на відсутність коштів на рахунку Управління.

Ухвалою суду від 05.04.2011 року за клопотанням представника позивача, замінено первинного відповідача начальника Відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції на належного відповідача - Відділ державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.

Фіксування судового засідання відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області 27.01.2011 року видано виконавчий лист № 2-а-428/2011, на підставі якого відповідачем відкрито виконавче провадження № 24291875 та встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена державним виконавцем сторонам до відома та виконання.

Позивач зазначає, що розпорядженням від 14.02.2011 року рішення суду в частині зобовязання було виконано та проведено перерахунок. Однак станом на 14.02.2011 року кошторисні призначення для виплати допомоги у звязку з обмеженим споживанням продуктів харчування по КПКВ 2501230 відсутні.

В звязку з невиконанням рішення суду та керуючись ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» 17.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 850 грн. Копію постанови разом з вимогою виконати рішення суду в 10-денний термін з дня отримання вимоги та повідомити державного виконавця про виконання (надати копії документів) було направлено боржнику до виконання.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

В ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

При вирішенні даної справи суд враховує, що позивачем не надано суду доказів щодо надання відповідачу будь-яких документів, на підставі яких відповідач мав би можливість надати оцінку поважності причин невиконання судового рішення.

А також суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, таким чином посилання субєктів владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань, судом до уваги не приймається.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує, що відповідно до ст. 124 Конституції України рішення суду ухвалюється іменем України та є обовязковим для виконання.

Суд бере до уваги, що обовязкове виконання рішення суду, в тому числі, субєктами наділеними владними повноваженнями, покладається також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обовязковими для виконання Україною. Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відносяться також і Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Варто відмітити, що відсутність грошових коштів для їх виплати може бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення на підставі статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», проте не є підставою для ухилення від виконання судового рішення.

Таким чином надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться матеріалами справи, якими в судовому засіданні повністю доведено, що оскаржувана позивачем постанова є правомірною та прийнята на підставі Закону України «Про виконавче провадження», з дотримання всіх вимог, встановлених даним нормативно-правовим актом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.