Справа № 826/11094/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконувача обов'язків прокурора м. Києва Валендюка Олега Сергійовича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність виконувача обов'язків прокурора м. Києва Валендюка Олега Сергійовича щодо не розгляду належним чином заяви позивача про надання інформації від 13.05.2015; зобов'язати виконувача обов'язків прокурора м. Києва Валендюка Олега Сергійовича об'єктивно та всебічно перевірити заяву позивача про надання інформації від 13.05.2015 та надати можливість ОСОБА_2 приймати участь у проведенні перевірки поданої заяви, письмово повідомити позивача про результат перевірки заяви.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2015 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність прокуратури м. Києва щодо нерозгляду належним чином (неповного розгляду) заяви ОСОБА_2 про надання інформації від 13.05.2015; зобов'язано прокуратуру м. Києва надати повну інформацію на заяву ОСОБА_2 про надання інформації від 13.05.2015; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

15.09.2015 в судовому засіданні Київського апеляційного адміністративного суду позивачем подано заяву про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_2 відмовляється від вимоги про зобов'язання відповідача надати можливість ОСОБА_2 приймати участь у проведенні перевірки поданої заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заяви про відмову від частини позовних вимог, колегія суддів приймає відмову позивача від частини позовних вимог та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 13.05.2015 ОСОБА_2 на прийомі у заступника прокурора м. Києва подав заяву про надання інформації, у якій в порядку Закону України «Про звернення громадян» просив:

- невідкладно письмово повідомити про наявні в прокуратурі м. Києва кримінальні провадження, відкриті на виконання ухвал Печерського районного суду м. Києва та Дніпровського районного суду м. Києва за заявами ОСОБА_2 про вчинені кримінальні правопорушення, дати відкриття кримінальних проваджень та дати подання заяв і посади та прізвища осіб, вказаних в заявах;

- відомості у відповіді на дану заяву розмістити за територіальним принципом, тобто, перша частина - відомості щодо працівників прокуратури м. Києва, починаючи з прокурора м. Києва Юлдашева С.О., частина друга - відомості щодо працівників прокуратури Печерського району м. Києва, починаючи з прокурора Філатової Т.М., третя частина - відомості щодо працівників Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві, починаючи з начальника Бондаренка В.В., четверта частина - відомості щодо працівників прокуратури Дніпровського району м. Києва, починаючи з прокурора Меєровича Б.В., п'ята частина - відомості щодо працівників Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві, починаючи з начальника Чайки В.М. , шоста частина - відомості щодо інших осіб, починаючи з Голови Національного банку України Ющенка В.А.;

- на підставі ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» надати можливість ОСОБА_2 приймати участь у проведенні перевірки за даною заявою.

Листом від 27.05.2015 за №15/1-19739-14 прокуратурою м. Києва за підписом виконувача обов'язків прокурора міста Києва Валендюка О. позивачу надано відповідь, згідно якої надано інформацію про внесення за заявами позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення по шести епізодах з вказанням дати та номера заяви, ухвал суду, номеру кримінального провадження та статті кваліфікації. Також, повідомлено про те, що про виконання вказаних ухвал позивача неодноразово повідомлялося з наданням витягів з зазначених кримінальних проваджень.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що надана позивачу листом від 27.05.2015 за №15/1-19739-14 прокуратурою м. Києва інформація щодо шести кримінальних проваджень є неповною, оскільки судових ухвал, направлених на адресу прокуратури, було набагато більше, а тому зобов'язано надати позивачу інформацію відносно решти кримінальних проваджень, однак оскільки звернення позивача від 13.05.2015 по суті не є заявою чи скаргою, то підстави для здійснення його розгляду з викликом позивача відсутні.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки зобов'язав здійснити певні дії прокуратуру м. Києва, яка не є відповідачем у справі, а також помилково зобов'язав прокуратуру м. Києва надати позивачу інформацію щодо виконання ухвал судів, тоді як позивач просив надати інформацію про наявність в прокуратурі матеріалів перевірки заяв позивача.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (частина перша статті 20 Закону № 393/96-ВР).

Згідно статті 19 Закону № 393/96-ВР запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ст. 1 Закону №2939-VI).

Відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» виокремлюються такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

При цьому, у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Таким чином, колегія суддів вважає, що запитувана позивачем інформація належить до публічної, а апелянт помилково посилається на норми ст. 221 КПК України, якою передбачено ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення за клопотанням сторони, оскільки заява позивача від 13.05.2015 не є клопотанням про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Отже, питання надання інформації суб'єктом владних повноважень щодо його діяльності регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації», в порядку якого позивач мав би звернутися з відповідною заявою. Однак, оскільки безпосередньо звернення позивача містить посилання на Закон України «Про звернення громадян», воно розглянуте відповідачем саме в порядку вказаного Закону.

Відповідно, оскільки звернення позивача від 13.05.2015 по суті не є заявою чи скаргою, підстави для здійснення його розгляду з викликом позивача відсутні, так як запит на надання інформації не потребує проведення засідання для його розгляду. Також, запит на надання інформації не потребує проведення перевірки, на якій міг би бути присутній позивач, тоді як інформацію можна надати без проведення перевірки.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання об'єктивно та всебічно перевірити заяву, на прохання ОСОБА_2 надати йому можливість прийняти участь у проведенні перевірки поданої заяви, письмово повідомити про результати перевірки заяви.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстнації помилково зобов'язав прокуратуру м. Києва надати позивачу інформацію щодо виконання ухвал судів, тоді як позивач просив надати інформацію про наявність в прокуратурі матеріалів перевірки заяв позивача, з огляду на те, що з матеріалів справи, а саме з копії звернення позивача від 13.05.2015 (а.с. 6), вбачається, що позивач просив саме повідомити про наявні в прокуратурі м. Києва кримінальні провадження, відкриті на виконання ухвал Печерського районного суду м. Києва та Дніпровського районного суду м. Києва за заявами ОСОБА_2 про вчинені кримінальні правопорушення, дати відкриття кримінальних проваджень та дати подання заяв і посади та прізвища осіб, вказаних в заявах.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції протиправно зобов'язав здійснити певні дії прокуратуру м. Києва, тоді як відповідачем у справі є виконувач обов'язків прокурора м. Києва Валендюка Олега Сергійовича, з огляду на наступне.

Статтею 3 КАС України передбачено, що відповідачами в адміністративних справах є суб'єкти владних повноважень, якими, згідно з положеннями цієї норми, можуть бути як органи державної влади, органи місцевого самоврядування, так і їхні посадові чи службові особи під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Тобто, колегія суддів звертає увагу, що в КАС України не розмежовано хто саме із суб'єктів владних повноважень та у яких випадках має виступати відповідачем: певний орган чи його посадова або службова особа.

Таким чином, колегія суддів вважає, що враховуючи те, що надана відповідачем інформація щодо шести кримінальних проваджень є неповною, оскільки судових ухвал, направлених на адресу прокуратури, було набагато більше, то судом першої інстанції вірно задоволено позов лише в частині визнання протиправною бездіяльності прокуратури м. Києва щодо нерозгляду належним чином (неповного розгляду) заяви ОСОБА_2 про надання інформації від 13.05.2015 та зобов'язання прокуратури м. Києва надати повну інформацію на заяву ОСОБА_2 про надання інформації від 13.05.2015.

У зв'язку з вказаним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

При цьому, як уже зазначалось позивач 15.09.2015 в судовому засіданні Київського апеляційного адміністративного суду звернувся із заявою про відмову від частини позовних вимог, а саме вимоги про зобов'язання відповідача надати можливість ОСОБА_2 приймати участь у проведенні перевірки поданої заяви.

Відповідно до ст. 194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі (ч. 2 ст. 112 КАС України).

Суд не приймає відмови від адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси (ч. 4 ст. 112 КАС України).

Частиною 2 ст. 203 цього ж Кодексу встановлено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про правомірність оскаржуваної постанови, дії позивача по відмові в частині позову не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, то нема перешкод для закриття провадження в частині вимоги про зобов'язання відповідача на прохання ОСОБА_2 надати йому можливість приймати участь у проведенні перевірки поданої заяви та визнання в цій частині оскаржуваної постанови суду першої інстанції нечинною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ч. 2 ст. 203 КАС України закрити провадження в частині відмови від позовних вимог та визнати в цій частині постанову суду першої інстанції нечинною, а в іншій частині згідно ст. 200 КАС України постанову суду залишити без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 194, 195, 198, 200, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Прийняти відмову від частини позовних вимог ОСОБА_2.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2015 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання виконувача обов'язків прокурора м. Києва Валендюка Олега Сергійовича надати можливість ОСОБА_2 приймати участь у проведенні перевірки поданої заяви - визнати неччиною, а провадження в цій частині - закрити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 28.09.2015.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.