Справа № 810/293/15
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року 810/293/15

Колегія Київського окружного адміністративного суду у складі: головуючої судді Василенко Г.Ю., суддів: Виноградової О.І., Лиски І Г. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 від 13 листопада 2014р. за №17186694 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобовязати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за позивачем право власності на квартиру №10 житлового будинку №9 по вул. Набережній в м. Сквира Київської області, загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 25,7кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 2014р. позивач звернулась із заявою до реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області про державну реєстрацію права власності на кв. №10 по вул. Набережній в м. Сквира Київської області, яка належить їй на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 28 травня 2014р. Однак, 13 листопада 2014р. державний реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав власності на вищевказане майно, з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме право власності на зазначену квартиру зареєстровано за іншою особою, відмінною від відповідача. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у порядку письмового провадження.

Крім того, позивач надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що у зв'язку із взяттям шлюбу, вона змінила прізвище зі ОСОБА_1 на ОСОБА_3.

Представник Державної реєстраційної служби України у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки та свою правову позицію суду не повідомив.

Відповідач державний реєстратор ОСОБА_2, у судове засідання також не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмові заперечення в яких зазначила, що під час прийняття оскаржуваного рішення діяла у відповідності до вимог діючого законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Справу просила розглядати у її відсутність.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2014р. Сквирським районним судом Київської області по справі за №376/1191/14-ц (провадження №2/376/553/2014) за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на майно, позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на кв. №10 житлового будинку №9 по вул. Набережній в м. Сквира Київської області загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.

Вказане рішення суду набрало законної сили 08 червня 2014р., що підтверджується підписом судді Віговського С.І. та відтиском гербової печатки суду.

У подальшому, 05 листопада 2014р. позивач звернулась до реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області із заявою про державну реєстрацію прав на вищевказане нерухоме майно, до якої додано рішення суду від 28 травня 2014р. Зазначена заява була зареєстрована за №8830146.

Відповідно до Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що є додатком до наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013р. за №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» (зі змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції 02 квітня 2013р. за №534/23066, заява позивача з доданими до неї документами передана Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції у Київській області до Державної реєстраційної служби України для прийняття відповідного рішення.

За наслідком розгляду вказаної заяви, 13 листопада 2014р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 прийнято рішення №17186694 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор послався на ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при цьому зазначивши, що право власності на квартиру, яке підлягає реєстрації, вже зареєстровано за іншою особою, відмінною від позивача, що й стало підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

Не погоджуючись з такими рішенням державного реєстратора, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, пов'язані із державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (Закон №1952-ІV).

Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону №1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статі 4 Закону України №1952 передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

За приписами частини першої статті 6 цього ж Закону, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (стаття 8 Закону №1952).

За нормами пункту 1 частини другої статті 9 Закону №1952-ІV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Як закріплено у пункті 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (пункт 28 цього ж Порядку).

Як вже зазначалося, із поданих позивачем документів про реєстрацію права власності на квартиру та згідно з даними зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстратором встановлено, що право власності вже зареєстровано за іншою особою, відмінною від позивача, а саме: за Приватним підприємством "Укрсільгосппродукт".

У зв'язку із цим суд погоджується із твердженнями державного реєстратора, викладеними у оскаржуваному рішенні про відмову у державній реєстрації, щодо неможливості здійснити державну реєстрацію прав на квартиру.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд констатує, що державний реєстратор прав на нерухоме майно з наданих йому документів для здійснення державної реєстрації права власності позивача на об'єкт нерухомого майна об'єктивно не міг встановити відповідність заявлених прав на квартиру, у зв'язку із чим правомірно відмовив у проведенні державної реєстрації.

З викладеного вище суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча Василенко Г.Ю.

Судді: Виноградова О.І.

ОСОБА_4