Справа № 22-а-10245/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня,

В С Т А Н О В И Л А :

18.02.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманих сум грошової допомоги до 5-го Травня, мотивуючи вимоги тим, що він є інвалідом війни 2 групи і відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому до 5 травня щорічно має виплачуватися грошова допомога в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Натомість відповідачем вищевказана належна позивачу грошова допомога виплачувалася в значно меншому розмірі, що останній вважає порушенням своїх прав, в зв»язку з чим і звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати дії відповідача в частині недоплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2008 рік неправомірними та стягнути з відповідача на його користь недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня за 2008 рік в розмірі 3448 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано протиправними дії управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2008 рік. Зобов»язано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області провести доплату ОСОБА_1 недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2008 рік в розмірі 3448 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни 2-ої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року інвалідам війни 2-ої групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Задовольняючи позов в частині виплати одноразової грошової допомоги до 5-го травня, суд першої інстанції виходив з того, що для врегулювання спірних правовідносин у цій справі пріоритетними є норми Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Такий висновок зроблений судом з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що інвалідам війни 2-ої групи виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Однак, Постановою КМУ № 183 від 12.03.2008 року «Про розміри грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських переслідувань» розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів війни 2-ої групи був визначений у 400 грн., які і були нараховані позивачу ОСОБА_1 25.04.2008 року.

Таким чином, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5-го травня учасникам бойових дій та інвалідам війни. При цьому дія ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на час виникнення спірних правовідносин була зупинена Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційним п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було зупинено дію п. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та встановлено у 2008 році інші розміри виплат щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня.

Разом з тим суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не дав належної оцінки тій обставині, що виплата грошової допомоги до 5 травня позивачу була проведена 25.04.2008 року, тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22.05.2008 року за № 10-рп про визнання неконституційними положень нормативних актів, якими керувався відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу даного виду соціальної виплати.

Таким чином, оскільки Рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі і поширюється лише на ті правовідносини, які виникли після його прийняття, висновок суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача є помилковим, оскільки він при нарахуванні та виплаті позивачу ОСОБА_1 допомоги до 5-го травня діяв в межах своїх повноважень та на підставі чинних на той момент нормативних актів.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2009 року - скасуванню відповідно до вимог ст. 202 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: