Справа № П/811/1908/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" вересня 2015 р.справа № П/811/1908/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 р. в справі № П/811/1908/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградської області (далі - Знам'янська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.06.2015 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 4545,84 грн., в тому числі за основним платежем - 3030,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1515,28 грн., та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 6061,13 грн., з яких 4040,75 грн. - основний платіж, 2020,38 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Позивач зазначає, що висновок податкового органу про відсутність господарських операцій з ТОВ «Агрохім-Інвест» є безпідставним через підтвердження фактичного здійснення операцій належними первинними документами.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скаргу фактично обґрунтована висновками акту перевірки, апелянт зазначає, що господарські операції не носять реального характеру, що підтверджується актом перевірки ТОВ «Агрохім-Інвест» про неможливість проведення зустрічної перевірки, оскільки підприємство за юридичною адресою не знаходиться. Крім того, апелянтом вказано, що позивачем до перевірки не надано складські звіти та первинні складські документи, що відображають рух нафтопродуктів.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.02.1997 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, перебуває на податковому обліку в Знам'янській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, був платником податку на додану вартість до 31.01.2015 р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Знам'янською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Агрохім Інвест» в частині правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2014 р. та правомірності декларування валових доходів та валових витрат з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., за наслідками якої складено акт № 41/2/17/НОМЕР_1 від 25.05.2015 р., яким, зокрема, встановлено порушення позивачем пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 177.2 ст. 177, пп. 174.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині завищення доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в сумі 25832,00 грн. та завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в сумі 45453,75 грн., внаслідок чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, в сумі 3030,56 грн., п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2014 р. в сумі 4040,75 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідачем 09.06.2015 р. прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 4545,84 грн., в тому числі за основним платежем - 3030,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1515,28 грн., та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 6061,13 грн., з яких 4040,75 грн. - основний платіж, 2020,38 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями є висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Агрохім-Інвест».

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем як покупцем та ТОВ «Агрохім-Інвест» як продавцем укладено договір № 27/10 від 20.10.2014 р., за умовами якого продавець продає позивачу паливно-мастильні матеріали; форма оплати - безготівковий або готівковий розрахунок.

Фактичне виконання цього договору та отримання позивачем паливно-мастильних матеріалів (дизельного палива) за вказаним договором підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами: рахунками-фактурами, видатковими накладними, податковими накладними. Транспортування товару підтверджено товарно-транспортними накладними.

Здійснення позивачем оплати за дизельне пальне підтверджено квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Сума податку на додану вартість за податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість у жовтні 2014 року.

Податкові накладні, отримані від вказаного контрагента, позивачем включені до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за відповідний податковий період.

Документи, складені за результатами здійснення спірних господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.

Судом першої інстанції встановлено аналогічні обставини та зроблений висновок про підтвердження фактичного здійснення позивачем спірних господарських операцій та правомірного формування податкового кредиту за цими господарськими операціями, а також витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

За приписами п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 177.2, 177.3, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності згідно з пп. 138.1.1 включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; 138.2. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, податкове законодавство в якості підстави для не включення певних витрат до складу валових витрат встановлює тільки випадки відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством, а також, якщо здійсненні витрати не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Як вбачається з витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним.

З обставин справи вбачається, що позивачем здійснюється діяльність з роздрібної торгівлі пальним на АЗС, розташованій в с. Суботці Знам'янського району Кіровоградської області. Відтак, придбання позивачем дизельного палива у ТОВ «Агрохім-Інвест» безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю позивача.

Оскільки витрати позивача з придбання дизельного палива у ТОВ «Агрохім-Інвест» пов'язані з провадженням позивачем господарської діяльності, такі витрати підтверджені відповідними розрахунковими документами, відповідно, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність формування позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, що обумовлює відсутність підстав для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Правомірність формування витрат позивача обумовлює правомірність формування податкового кредиту за тими ж саме господарськими операціями.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, видані позивачу ТОВ «Агрохім-Інвест», відображені у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних позивача.

Отримавши податкову накладну, покупець набув право на включення суми податку, вказаній в цій накладній, до складу податкового кредиту.

В даному випадку суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів підтверджені податковими накладними, а тому такі суми підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що придбання дизельного палива за спірними господарськими операціями безпосередньо пов'язано із господарською діяльністю позивача, що свідчить про використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні господарські операції з придбання позивачем товару здійснені реально, з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, позивач безперечно має право на податковий кредит.

Матеріалами справи підтверджено фактичне отримання товару, оплату позивачем як покупцем товару сум податку на додану вартість в ціні таких товарів постачальнику, тому позивачем сума податку на додану вартість включена до складу податкового кредиту правомірно.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності об'єкта оподаткування через неможливість ТОВ «Агрохім-Інвест» здійснювати господарську діяльність не підтверджено належними доказами.

Посилання апелянта на наявну податкову інформацію щодо відсутності у ТОВ «Агрохім-Інвест» трудових та матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, неможливість проведення зустрічної звірки цього підприємства, що свідчить про здійснення цим підприємством діяльності, спрямованої на здійснення операцій, пов'язаної з наданням податкової вигоди третім особам, також є хибними.

Відсутність контрагента позивача за місцезнаходженням та відсутність можливості у цього підприємства на здійснення господарської діяльності через відсутність трудових ресурсів, майна та інших матеріалів, економічно необхідних для здійснення операцій, з урахуванням відсутності належних доказів також не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит.

Колегія суддів зазначає, що на час виконання договору між позивачем та ТОВ «Агрохім-Інвест» контрагент позивача здійснював господарську діяльність, не визнавався банкрутом, не був ліквідований, є платником податку на додану вартість. Зазначені обставини спростовують доводи контролюючого органу про відсутність об'єкту оподаткування за спірними господарськими операціями. Відповідачем не спростований факт того, що ТОВ «Агрохім-Інвест» на момент укладання договорів та складання податкових накладних включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мало статус платника податку на додану вартість, тому формування позивачем витрат та податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих цим підприємством, є правомірним.

Колегія суддів зауважує, що невиконання контрагентом своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Сукупність досліджених судом апеляційної інстанції доказів дає підстави для висновку, що обставини одержання позивачем економічного ефекту за наслідками придбання товарів не спростовано актом перевірки та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 р. в справі № П/811/1908/14 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 р. в справі № П/811/1908/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко