Справа № 22-а-3300/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області на постанову Миронівського районного суду Київської області від 12 травня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

В С Т А Н О В И Л А:

05.03.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона має статус «дитини війни», а тому згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй щомісячно повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте на протязі 2006-2007 років їй вказана соціальна допомога не виплачувалась, а у 2008 році допомога виплачувалась в розмірі, з яким позивач не погоджується. На підставі викладеного позивач просила визнати дії відповідача щодо невиплати належних їй сум допомоги неправомірними та зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006-2008 роки в розмірі 4471 грн. 20 коп.

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 12 травня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області у виплаті ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 травня 2008 року 31 гривню 03 копійки, за червень 2008 року 96 гривень 20 копійок, за період липень вересень 2008 року 96 гривень 40 копійок щомісячно, за період жовтень грудень 2008 року - 99 гривень 60 копійок щомісячно. В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позивачу в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має статус дитини війни і посилаючись на ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вважає, що відповідачем порушено норми діючого законодавства, оскільки їй відповідно до вищезазначеної правової норми щомісячно протягом 2006-2008 років повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивач таке підвищення у 2006-2007 роках не отримувала, а у 2008 році отримувала в розмірі, меншому ніж передбачено вищевказаною правовою нормою, що стало підставою звернення її до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині перерахунку розміру пенсійного забезпечення позивача за період 2006-2007 років, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем суду не було надано доказів пропущення строків з поважних причин.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив позивачу в задоволенні позову в частині перерахунку розміру його пенсії за період 2006 2007 років.

Щодо вимог позивача про перерахунок пенсії за 2008 рік, то судом першої інстанції правильно встановлено, що з 01.01.2008 року механізм реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», де визначено, що громадянам, які мають статус дитини війни, виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме на 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність.

В зв»язку з цим відповідачем позивачу з 01.01.2008 року нараховувалася щомісячна доплата на підставі постанови КМУ від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 470 грн., з 01 квітня 481 грн., з 01 липня 482 грн., з 01 жовтня 498 грн.

Доводи відповідача про правомірність застосування постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року для визначення розміру доплати до пенсії позивача є необґрунтованими та суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 визнано неконституційним положення п. 41 розд. 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто з моменту ухвалення вищевказаного рішення була відновлена дія ст. 6 Закону в її первинній редакції.

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком згідно вимог діючого законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативного акту, який би визначав розмір мінімальної пенсії, немає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача про відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов»язань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши період, за який належить зобов»язати відповідача здійснити перерахунок розміру пенсійного забезпечення позивача, допустив помилку, вказавши конкретні розміри цих надбавок. Натомість суду, який не є органом, до повноважень якого відноситься нарахування та виплата пенсій, належало лише зобов»язати відповідача діяти відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду, в зв»язку з помилковим застосуванням судом норм матеріального права - підлягає зміні в порядку ст. 201 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 12 травня 2009 року в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 травня 2008 року 31 гривню 03 копійки, за червень 2008 року 96 гривень 20 копійок, за період липень вересень 2008 року 96 гривень 40 копійок щомісячно, за період жовтень грудень 2008 року - 99 гривень 60 копійок щомісячно - змінити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплаченого.

В іншій частині постанову Миронівського районного суду Київської області від 12 травня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: