Справа № 826/10838/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2015 року № 826/10838/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 грудня 2014 року № , № , -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 червня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» (далі - ТОВ «СтілАрм», позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 грудня 2014 року № , № , прийнятих Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскільки перевірка проводилась на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та відповідно до постанови заступника начальника 2 відділу КР СУФР у м. Києві Демченко О.Б. від 10.10.2014, тобто відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкові повідомлення-рішення, виходячи з приписів п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, за результатами такої перевірки не приймаються до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Контролюючий орган своїми правами на подання заперечень та/або пояснень, передбаченими ст. ст. 49, 51 КАС України не скористався.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 15.07.2015 представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» (ідентифікаційний код юридичної особи 30264554) зареєстроване 25.12.1998 Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією. Свідоцтво про державну реєстрацію № 23733 від 25.12.1998.

Перереєстровано Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва 03.10.2002, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР № 2002167. Вказане товариство розташоване за адресою: 03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 72.

ТОВ «СтілАрм» взято на податковий облік в органах державної податкової служби (ДПІ у Печерському районі м. Києва) 08.04.1999 за № 21082, перереєстровано 23.12.2002 за № 8369 в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві. Станом на дату підписання акта перевірки суб'єкт господарювання знаходиться на обліку у Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість № 37051262 від 16.01.2003, виданого ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, ТОВ «СтілАрм» є платником податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер 08), було зареєстроване платником ПДВ з 16.01.2003 по день підписання акту перевірки.

26 листопада 2014 року В.о. начальника ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) прийнято Наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» № 225 (далі - Наказ № 225), на підставі якого, начальнику управління податкового аудиту необхідно забезпечити проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СтілАрм» () з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Торенія» () за період з 01.01.2012 по 31.03.2014, з 27.11.2014 на 10 робочих днів.

В період з 27.11.2014 по 10.12.2014 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» () з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Торенія» () за період з 01.01.2012 по 31.03.2014, за результатами якої складено Акт № 69/1-22-20/30264554 від 16.12.2014 (далі - Акт № 69/1-22-20/30264554).

В ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення наступних вимог:

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 019 862 грн., а саме по періодах:

- 2012 рік у сумі 616 538 грн.;

- 2013 рік у сумі 403 324 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню сплаті в бюджет (р. 25 Декларації з ПДВ) на загальну суму 1 059 420 грн., а саме по періодах:

- у серпні 2012 року у сумі 58 384 грн.;

- у вересні 2012 року у сумі 249 302 грн.;

- у жовтні 2012 року у сумі 109 187 грн.;

- у листопаді 2012 року у сумі 120 180 грн.;

- у грудні 2012 року у сумі 97 813 грн.;

- у січні 2013 року у сумі 96 206 грн.;

- у лютому 2013 року у сумі 12 630 грн.;

- у березні 2013 року у сумі 34 708 грн.;

- у квітні 2013 року у сумі 54 220 грн.;

- у травні 2013 року у сумі 60 103 грн.;

- у червні 2013 року у сумі 21 974 грн.;

- у липні 2013 року у сумі 65 902 грн.;

- у серпні 2013 року у сумі 49 211 грн.;

- у вересні 2013 року у сумі 21 097 грн.;

- у жовтні 2013 року у сумі 8 503 грн.

29 грудня 2014 року ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі Акта перевірки № 69/1-22-20/30264554 від 16.12.2014, прийняла податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та згідно з абз. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 274 828,00 грн., з якої сума грошового зобов'язання за основним платежем складає 1 019 862,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 254 966,00 грн.

29 грудня 2014 року ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі Акта перевірки № 69/1-22-20/30264554 від 16.12.2014, прийняла податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та згідно з абз. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 1 324 275,00 грн., з якої сума грошового зобов'язання за основним платежем складає 1 059 420,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 264 855,00 грн.

Незгода з зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями відповідача обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані позивачем докази та його пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Податкового кодексу України (далі - ПК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (далі - Положення № 88).

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. 1.1 ст. 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2, п. 2.1 Положення № 88, відповідно до яких первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону № 996-XIV).

Відповідно до п. п. 2.15, п. 2.16 Положення № 88 первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV та відповідно до п. 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, в разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до постанови заступника начальника 2 відділу КР СУФР у м. Києві Демченко О.Б. від 10.10.2014, на підставі направлення від 27.11.2014 № 205/22-08 та наказу «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» від 26.11.2014 № 225, виданих відповідачем, було проведено документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» () з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Торенія» () за період з 01.01.2012 по 31.03.2014.

Під час перевірки контролюючим органом було встановлено, що між ТОВ «Торенія» (Постачальник) та ТОВ «СтілАрм» (Покупець) був укладений Договір постачання № ДП 2012-23-07 від 23.07.2012, по умовам якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність в обумовлені строки Покупцеві товар, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього грошову суму відповідно до умов цього Договору. Предметом поставки є: будівельні суміші, плити вогнестійкі, піни монтажні та супутні товари, системи контролю доступу, автоматика для воріт та супутні товари.

Ціна на товар, що постачається Постачальником, є вільною і визначається сторонами у специфікаціях, які з моменту підписання їх уповноваженими представниками сторін стають невід'ємною частиною вказаного договору. Ціна на товар, яка визначена, у специфікаціях вважається погодженою між Сторонами та має силу протоколу узгодження договірної ціни. Поставка товару здійснюється на умовах відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (у редакції 2010 року). Конкретні умови щодо поставки кожної окремої партії товару визначаються сторонами у специфікації.

На виконання вимог вказаного вище договору, контрагентом позивача були виписані видаткові накладні та в складі податкового кредиту позивачем були відображені податкові накладні, отримані від ТОВ «Торенія».

Відповідно до даних бухгалтерського рах. 631, станом на 31.03.2014, заборгованості між ТОВ «СтілАрм» та ТОВ «Торенія» відсутні.

У той же час, під час перевірки контролюючим органом також було встановлено, що відповідно до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 05.03.2014, зареєстрованого за фактом ухилення від сплати податків в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, були вилучені реєстраційні, банківські та інші документи ТОВ «Торенія» (), які підписані від імені директора ОСОБА_2

Також співробітниками ОУ ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві до перевірки надано висновок експерта щодо проведення судово-почеркознавчого дослідження гр. ОСОБА_2 від 09.04.2014 № 107 (судового експерта відділу криміналістичної експертизи НДЕКЦ при УМВС України на Південно-Західній залізниці Донського О.О.), згідно якого встановлено, що підписи від імені гр. ОСОБА_2, зображення яких є в графах наданих документів ТОВ «Торенія» виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

26 серпня 2014 року Подільський районний суд м. Києва, розглянувши кримінальне провадження № 1-КН/758/444/14, під час досудового розслідування № 0000036 від 05.03.2014, по обвинуваченню ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (засновника та директора ТОВ «Торенія») у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, встановив що ОСОБА_2 у квітні 2012 року своїми умисними діями, які виразились у створенні суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи ТОВ «Торенія» для прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво) вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 205 КК України. Відповідно до ухвали від 26.08.2014 Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності по нереабілітуючим обставинам, а саме: за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності.

Крім того, ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «Торенія» (), за результатами якої складено Акт від 20.03.2014 № 145/26-56-22-01-03/38091691.

Встановивши вищевикладене, контролюючий орган в своєму Акті № 69/1-22-20/30264554 дійшов висновку про неможливість здійснення фінансово-господарських операцій між ТОВ «СтілАрм» та ТОВ «Торенія» щодо надання товару та послуг. Первинні документи виписані ТОВ «Торенія» для ТОВ «СтілАрм», підписані невстановленою особою.

Тобто, в порушення вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), підприємством позивача завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування підприємства на суму 5 695 242 грн., а саме: 2012 рік у сумі 3 572 483 грн.; 2013 рік у сумі 2 122 759 грн. Вищевказане порушення призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 1 019 862 грн., а саме по періодах: 2012 рік у сумі 616 538 грн.; 2013 рік у сумі 403 324 грн.

Також, в порушення вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, підприємством позивача завищено податкових кредит у розмірі 1 139 049 грн., що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті в бюджет (р. 25 Декларації з ПДВ) на загальну суму 1 059 420 грн.

Виходячи з аналізу встановлених фактів, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 83.1.6 пункту 83.1 статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, суд приходить до висновку, що посадовою особою контролюючого органу під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки були правомірно використані дані, викладені в постанові заступника начальника 2 відділу КР СУФР у м. Києві Демченко О.Б. від 10.10.2014, винесеної в рамках кримінального провадження № 0000036 від 05.03.2014.

Щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами проведених перевірок, призначених відповідно до кримінального процесуального законодавства або закону про оперативно-розшукову діяльність, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86 ПК України (в редакції, чинній в момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.

Виходячи з аналізу вказаної вище норми, суд зазначає, що чинна редакція ПК України лише містить обмеження щодо прийняття податкових повідомлень-рішень стосовно таких платників податків, де відносно їх посадових осіб відкрито кримінальне провадження.

Це правило не поширюється на контрагентів таких юридичних осіб, яким є позивач.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, стосовно посадових осіб підприємства позивача кримінальне провадження не відкрито, а тому, дія пункту 86.9 статті 86 ПК України на спірні правовідносини, не поширюється, а твердження позивача в цій частині є необґрунтованим.

Окрім цього, відповідно до визначення частини 1 статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

В листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Верховним Судом України та Вищим адміністративним судом України неодноразово наголошувалося, що у чинному законодавстві України відсутнє визначення поняття «добросовісний платник податків». Так само законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві.

З встановлених в судовому засіданні фактів та досліджених матеріалів справи, суд встановив, що дії позивача, як платника податку свідчать про його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що свідчить про відсутність підстав для формування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 29 грудня 2014 року № , № ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому є правомірними.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив стягнути з позивача 4 384,80 грн.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. на р/р: 4007, отримувач коштів УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко