Справа № 824/2/15-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/800/18218/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

за участю:

секретаря Маджар О.М.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Остафійчук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року

у справі № 824/2/15-а

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області

про визнання незаконними наказу, дій, скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.02.2015, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області форми «Р» від 22.12.2014 № 000001/24-13-17-01.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволеного позову, Головне управління ДФС у Чернівецькій області оскаржило їх у цій частині в касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволеного позову з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована серед іншого тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 09.07.2014 позивач в день укладення правочину отримав та фактично став власником товару «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн», а тому продавець компанія «EURO SIV RECICLING S.R.L.» не могла і не здійснювала відправку цього товару 22.07.2014.

Крім того, касатор зазначає про те, що судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги порушення в частині заповнення міжнародної вантажної накладної (СМR) лише перевізником, зокрема пункту 22 цього документа.

Вказане, на думку касатора, свідчить про те, що продавець компанія «EURO SIV RECICLING S.R.L.» не мала відношення до відправки та постачання товару «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн» на адресу позивача.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 18.12.2014 відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку стану дотримання ОСОБА_4 законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн» за митною декларацією від 25.07.2014 № 408020301/2014/004083, придбаного у фірми «EURO SIV RECICLING S.R.L.» м. Дорнешти, Румунія на підставі договору від 09.07.2014 та вартістю 5 199 євро.

Під час проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що ОСОБА_4 особисто брав участь в укладенні контракту, оплата здійснювалась позивачем безпосередньо на території Румунії, він здійснював його відправлення з Румунії в Україну. Товар був оформлений як вантажне відправлення та сплачено 0,00 грн. ввізного мита, оскільки ставка мита складає 0 %.

Таким чином, у результаті перевірки відповідачем установлено, що товар «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN був задекларований позивачем як вантажне відправлення, а фактично переміщувався через митний кордон України позивачем як несупроводжуваний багаж. Відповідно сума ввізного мита (за ставкою 10 %), яка мала бути сплачена при митному оформленні товару, становить 5 301,11 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 22.12.2014 № 000001/24-13-17-01, відповідно до якого позивачу нараховане грошове зобов'язання у сумі 6 626,39 грн., з яких 5 301,11 грн. - за основним платежем та 1 325,28 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 правомірно здійснив митне оформлення ввезеного товару як вантажне відправлення відповідно до вимог частини восьмої статті 374 Митного кодексу України.

Так, розглядаючи справу та приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з вантажною накладної (CMR) від 22.07.2014, яка надавалась позивачем відповідачу, відправником товару «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн» марки BOURGOIN зазначено фірму «EURO SIV RECICLING S.R.L.» м. Дорнешти, Румунія; перевезення товару здійснювала транспортна фірма «S.C.BODTRANS S.R.L.» м. Сучава, Румунія; отримувачем товару вказано ОСОБА_4 із зазначенням його адреси.

Отже, суди дійшли висновку про те, що згідно з даними указаного документа відправником товару є не позивач, а продавець товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 374 Митного кодексу України товари (крім підакцизних), що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових, міжнародних експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, але не перевищує еквівалент 10000 євро, або переміщуються (пересилаються) без дотримання умов, передбачених частиною п'ятою цієї статті, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків та податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України. Базою оподаткування для таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 150 євро.

Згідно з вимогами частини восьмої статті 374 Митного кодексу України товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Пунктом 3 частини першої статті 4 Митного кодексу України передбачено, що вантажне відправлення - товари, що надходять в Україну на адресу осіб або відправляються ними за межі України, або переміщуються транзитом через митну територію України, крім товарів, що належать громадянам та переміщуються ними у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 4 Митного кодексу України несупроводжуваний багаж - товари, що відправляються їх власниками - громадянами з оформленням багажних або інших перевізних документів та переміщуються через митний кордон України окремо від цих громадян.

Отже, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, несупроводжуваним багажем є ті товари, які відправляються їх власниками - громадянами з оформленням багажних або інших перевізних документів, а також вони повинні переміщуватися через митний кордон України окремо від цих громадян.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті суду першої інстанції необхідно встановити момент виникнення у позивача права власності на товар «Самохідний кукурудзозбиральний комбайн» на підставі договору від 09.07.2014, дослідити та надати належну правову оцінку вантажній накладній (CMR) від 22.07.2014 на предмет правильності її оформлення згідно з вимогами чинного законодавства, а також причетності фірми «EURO SIV RECICLING S.R.L.» м. Дорнешти, Румунія до відправлення товару на адресу позивача.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень в частині задоволеного позову.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій під час прийняття рішень по суті спору у цій справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року в частині задоволеного позову в цій справі скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель