Справа № 816/1531/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р.Справа № 816/1531/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 816/1531/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Карлівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 21 травня 2015 року №№ , , , , та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 квітня 2015 року № Ф-.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 816/1531/15 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 22.09.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, зареєстрований як суб'єкт господарювання, перебуває на обліку як платник податків в Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

У період з 03 березня 2015 року по 24 березня 2015 року Карлівською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом від 31 березня 2015 року № 69/17- (а.с. 15-54, т.1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено валові витрати відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та додатку 5 до декларації на суму 24280,26 грн, у зв'язку із чим донараховано податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування за 2013 рік в сумі 3642 грн; підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" внаслідок чого заниженого чистого доходу за 2013 рік на суму 16031,55 грн, в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску в сумі 6109,62 грн; пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України встановлено розбіжності за І квартал 2013 року по податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) по сумі виплаченого доходу; пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" занижено загальну суму нарахованого та утриманого ЄСВ на 205,46 грн; пунктів 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 4864 грн, у періодах: січень 2013 року в сумі 537 грн, липень 2013 року - 2090 грн, серпень 2013 року - 1914 грн, грудень 2013 року - 323 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Карлівською ОДПІ 21 квітня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5463 грн 06 коп., з яких 3642 грн 04 коп. - за основним платежем, 1821 грн 02 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 62, т.1); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в загальному розмірі 7296 грн, з них за основним платежем - 4864 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 2432 грн (а.с. 63, т.1); № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 610 грн 96 коп. (а.с. 64, т.1); № про застосування штрафних санкцій на суму 41 грн 09 коп.; № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції - 510 грн; податкову вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 6109 грн 62 коп.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5463 грн 06 коп., з яких 3642 грн 04 коп. - за основним платежем, 1821 грн 02 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями, колегія суддів зазначає наступне.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом вказаного рішення, слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до валових витрат та відображено в книгах обліку доходів і витрат придбані товари у загальному розмірі 24280 грн 26 коп., а саме: січень 2013 року в сумі 2684 грн 54 коп., липень 2013 року - 10450 грн, серпень 2013 року - 9530 грн 34 коп., грудень 2013 року - 1615 грн 38 коп. При цьому, податковим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу валових витрат за 2013 рік вартість придбаних згідно видаткових накладних ТОВ "Епіцентр К" будівельних матеріалів на загальну суму 24280 грн 26 коп. Проте, не надано первинних документів, що підтверджують формування витрат, пов'язаних із використанням будівельних матеріалів та не відображено в книзі обліку доходів і витрат понесені під час виконання будівельно-монтажних робіт витрати. У зв'язку з наведеним Карлівська ОДПІ дійшла до висновку, що ФОП ОСОБА_1 в порушення пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України завищено валові витрати у декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та додатку 5 до декларації на суму 24280 грн 26 коп. При цьому, відповідач зазначив, що завищення валових витрат за 2013 рік в сумі 24280 грн 26 коп. зменшує об'єкт оподаткування - чистий дохід.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Визначення "витрати" наведено в підпункті 14.1.27 пункту 14.1 ст.14 ПК України за яким витратами є сума будь-яких витрат платника податків у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємства").

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на утримання основних засобів (абз. "в" пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України до складу витрат не включаються витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 ст.148 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що придбані товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали) на суму 24280 грн 26 коп. використані позивачем для поліпшення основних фондів, а саме: утеплення будівель, зменшення затрат на енергоносії, ремонту торговельного обладнання та інвентарю, заміну твердопаливного котла та ремонту системи опалення тощо. Зазначені роботи проводились позивачем власноручно, без залучення інших фізичних осіб та будівельних організацій.

Витрати в сумі 24280 грн 26 коп. записані до графи 4 "Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати" до Книг обліку доходів і витрат №№ 2, 3 на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Епіцентр К" від 11 січня 2013 року № 425/004 на суму 1670,15 грн, від 14 січня 2013 року № 559/004 на суму 1014,39 грн, від 26 липня 2013 року № 16505/004 на суму 10450 грн, від 05 серпня 2013 року № 17359/004 на суму 1647,79 грн, від 06 серпня 2013 року № 17570/004 на суму 2523,25 грн, від 11 серпня 2013 року № 18378/004 на суму 1338,21 грн, від 17 серпня 2013 року № 18830/004 на суму 339,79 грн, від 28 серпня 2013 року № 19492/004 на суму 3627,30 грн, від 18 грудня 2013 року № 30676/004 на суму 1615,38 грн.

Колеігя суддів вважає за потрібне відзначити, що визначення чистого доходу згідно графи 12, по книзі обліку доходів і витрат розраховується по формулі: графа 3 "Розмір отриманого доходу від здійснення діяльності" мінус графа 6 "Товари, що реалізовані, товарно-матеріальні цінності, що використані у виробництві продукції" мінус графа 9 "Понесені витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату" мінус графа 10 "Понесені інші витрати, пов'язані з одержанням доходу, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг".

На підтвердження правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до декларації про майновий стан і доходи позивачем надано суду копії витягів Книг обліку доходів і витрат №№ 2, 3 (а.с. 122-154, т. 1).

Із дослідженої в судовому засіданні копії Книги обліку доходів і витрат, судом встановлено, що вартість придбаних у ТОВ "Епіцентр К" будівельних матеріалів ФОП ОСОБА_1 на суму 24280 грн 26 коп. у графи 3, 6, 9, 10 зазначених книг не включалися, та, відповідно, при визначенні чистого доходу у графі 12 не враховувались.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 до валових витрат за 2013 рік витрати в сумі 24280 грн 26 коп. на придбання будівельних матеріалів не включались.

Отже доводи контролюючого органу, викладені в акті перевірки та в апеляційній скарзі про заниження об'єкта оподаткування - чистого доходу на суму 24280 грн 26 коп., та, відповідно, заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 3642,04 грн (24280 грн 26 коп. х 15 %), є необґрунтованим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № .

Щодо вимоги від 21 квітня 2015 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 6109 грн 62 коп. та податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 610 грн 96 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Встановлене контролюючим органом завищення валових витрат і відповідно заниження чистого доходу вплинуло на правильність визначення бази для нарахування єдиного соціального внеску, в результаті чого в основу прийняття вказаних рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" внаслідок чого занижено чистого доходу за 2013 рік на суму 16031,55 грн та донараховано єдиного соціального внеску в сумі 6109,62 грн, що призвело до застосування штрафних санкцій у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування", 610 грн 96 коп. (6109,62 грн х 5 % х 2- звітні періоди).

Так, за правилами п. 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 38,11 % від бази оподаткування, визначеної статтею 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (ч. 11 ст. 8 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Проте, з урахуванням попередньо встановлених обставин справи та висновків суду зроблених під час дослідження обставин прийняття податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № , щодо правомірності формування позивачем витрат за 2013 рік у сумі 24 280 грн 26 коп., правові підстави для нарахування суми єдиного внеску відсутні.

Враховуючи неправомірність висновку відповідача про завищення позивачем валових витрат та заниження чистого доходу, заниження бази оподаткування єдиним внеском, податкова вимога від 21 квітня 2015 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 6109 грн 62 коп. та податкове повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № є також протиправними та підлягають скасуванню.

З приводу позовних вимог про оскарження податкового повідомлення-рішення Карлівської ОДПІ від 21 квітня 2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в загальному розмірі 7296 грн, з них за основним платежем - 4864 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 2432 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Контролдюючим органом у акті повірки відображено, що перевіркою повноти визначення позивачем податкового кредиту за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року встановлено його завищення всього на суму 4864 грн, в тому числі за січень 2013 року в сумі 537 грн, липень 2013 року - 2090 грн, серпень 2013 року - 1914 грн, грудень 2013 року - 323 грн. На формування податкового кредиту за вказані періоди мало вплив здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій з придбання у ТОВ "Епіцентр К" товарно-матеріальних цінностей, що не пов'язані з підприємницькою діяльністю, оскільки до перевірки не надано первинних документів, що підтверджують використання будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити, визначені цим пунктом.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України закріплено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

З огляду на викладене, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у спірний період придбано у ТОВ "Епіцентр К" будівельні матеріали, які використані для поліпшення основних фондів (магазинів) за адресою: вул. Леніна, 142 а, смт. Машівка та вул. Остапенка, 3 а с. Селещина, а саме: утеплення будівель, зменшення затрат на енергоносії, ремонту торговельного обладнання та інвентарю, заміну твердопаливного котла та ремонту системи опалення тощо.

На підтвердження здійснення господарської операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, товарні чеки, реєстри виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 87-121).

Перебування у власності ФОП ОСОБА_1 нерухомого майна, на поліпшення якого останнім придбано у ТОВ "Епіцентр К" будівельні матеріали, підтверджується наданими позивачем копіями договорів купівлі-продажу від 22 листопада 2002 року ВАС № 151811 та від 21 червня 2003 року ВАК № 957549 (а.с. 203-204, т. 1).

На підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Епіцентр К" від 11 січня 2013 року № 425/004, від 14 січня 2013 року № 559/004, від 26 липня 2013 року № 16505/004, від 05 серпня 2013 року № 17359/004, від 06 серпня 2013 року № 17570/004, від 11 серпня 2013 року № 18378/004, від 17 серпня 2013 року № 18830/004, від 28 серпня 2013 року № 19492/004, від 18 грудня 2013 року № 30676/004, позивачем віднесено до складу податкового кредиту відповідних періодів суму ПДВ в розмірі 4864 грн.

Зазначені податкові накладні включені до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 111-112, т.1).

Вказані роботи проводились позивачем власноручно, без залучення інших фізичних осіб та будівельних організацій.

Колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставними доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про неможливість здійснення зазначених робіт позивачем власними силами без залучення інших осіб, а також про обов'язкове взяття на облік твердопаливного котла, оскільки такі твердження є припущеннями відповідача без нормативно-правового обґрунтування та без підтвердження відповідними доказами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції щодо правомірності включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних періодів суму ПДВ в розмірі 4864 грн на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Епіцентр К".

Щодо податкового повідомлення-рішення Карлівської ОДПІ від 21 квітня 2015 року № про застосування штрафних санкцій на суму 41 грн 09 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для нарахування штрафних санкцій на суму 41 грн 09 коп. слугувало встановлене контролюючим органом під час перевірки порушення позивачем пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого занижено загальну суму нарахованого та утриманого ЄСВ на 205,46 грн, а саме: у серпні 2014 року по найманому працівнику ОСОБА_2 занижено нарахований ЄСВ по класу професійного ризику 36,8% у сумі 187,15 грн та утриманий ЄСВ із заробітної плати даного працівника 3,6% у сумі 18,31 грн.

Згідно з пунктом 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до положень статті 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

З матеріалів справи судом встановлено, що дана помилка виявлена платником та самостійно виправлена у звіті за листопад 2014 року.

Так, 06 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_1 подав до Карлівської ОДПІ звіт за листопад 2014 року з ЄСВ, у якому відобразив суму недоплати по ЄСВ, а саме: 36,8% - 187,15 грн та 18,30 грн - 3,6%, всього 205,45 грн (а.с. 180- 182, т.1).

Зазначена сума ЄСВ та 5 % штрафу сплачено позивачем згідно платіжного доручення від 10 грудня 2014 року № 1226 на суму 215 грн 74 коп. (а.с. 183).

Отже, помилка виявлена платником та самостійно виправлена у звіті за листопад 2014 року, сума заниженого у серпні 2014 року ЄСВ в розмірі 205,46 грн та штраф у розмірі 5 % від суми заниження - 10 грн 28 коп. самостійно сплачені платником до проведення відповідачем перевірки, у зв'язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у даному випадку предмету порушення.

Окрім того, як вбачається із акту перевірки, контролюючим органом встановлено розбіжності за І квартал 2013 року в сумі 347,39 грн по сумі виплаченого доходу при заповненні Податкового розрахунку.

Так, в акті перевірки зазначено, що позивачем в податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) не включено суму допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень - лютий 2013 року в сумі 347,39 грн по найманому працівнику ОСОБА_3, чим не забезпечено виконання ФОП ОСОБА_1 обов'язків податкового агента, визначених пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.

За фактом встановлених порушень прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № на суму 510 грн.

Згідно з підпунктом а) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

З матеріалів справи слідує, що позивач 11 квітня 2013 року подав до Карлівської ОДПІ Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (а.с. 185, т.1).

При формуванні вищевказаного розрахунку позивачем допущена технічна помилка по працівнику - ОСОБА_3, в графу 3а "Сума нарахованого доходу", замість суми 3497,35 грн помилково вписана сума 3149,96 грн, розбіжність 347,39 грн.

Проте, дана технічна помилка жодним чином не призвела до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку, що підтверджується даними акту перевірки в таблиці "Узагальнені дані про виявленні розбіжності з даним Податкового розрахунку самозайнятої особи", де в графі 9 вказано, що "Відхилення по податку - 0".

Отже, допущення позивачем вищевказаної технічної помилки не призвело до порушення вимог пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 21 квітня 2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 816/1531/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 28.09.2015 р.