Справа № 2а/2570/4824/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/4824/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області до Головного управління юстиції в Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

22.09.2011 року позивач, Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції в Чернігівській області, в якому просить суд визнати дії Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Чернігівській області про накладення штрафу за невиконання рішення суду протиправними та скасувати постанову підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ВП № 27300336 від 09.09.2011 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за виконавчим листом № 2-а-6718, виданого 15.06.2011 року Чернігівський окружним адміністративним судом.

Свої вимоги мотивує наступним. Постанова державного виконавця про накладення штрафу є такою, що підлягає скасуванню, оскільки поважною причиною невиконання позивачем постанови суду за виконавчим листом є відсутність прийняття Урядом України відповідних рішень та нормативно-правових актів, які стосуються соціальних гарантій необхідних для даних виплат, а також належного додаткового фінансового забезпечення.

Позивач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заперечення, в яких просить суд справу розглянути у відсутності його представника, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до вимог чинного законодавства та зазначив наступне. В провадженні підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавчий лист Прилуцького міського суду Чернігівської області № 2-а-6718 від 15.06.2011 року. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2011 року позивачу надано строк для добровільного виконання рішення суду - негайно. Постанова останнім отримана, але рішення суду не виконано. За невиконання рішення суду без поважних причин у строк, визначений державним виконавцем, відповідачем 09.09.2011 року винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Прилуцького міського суду Чернігівської області по справі № 2-а-6718 Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області зобовязано провести гр. ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2010рік.

15.06.2011 року видано виконавчий лист № 2-а-6718.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

На виконання виконавчого листа головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області 24.06.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 27300336, якою позивачу встановлено строк для добровільного виконання рішення суду - негайно. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем отримана.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 25 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду відповідачем отримано, але не виконано.

Суд зазначає, що реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органа державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. У справі Кечко проти України (Заява № 63134/00, рішення від 8 листопада 2005 року) Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Суд також відхиляє як необґрунтоване посилання позивача на відсутність внесення змін до відповідних нормативних актів щодо перерахунку та виплати недоплачених соціальних виплат, оскільки правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на соціальні виплати засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Постанова Прилуцького міського суду Чернігівської області по справі № 2-а-6718 набрала законної сили, про що, на момент направлення вимог державного виконавця, також було відомо позивачу.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області, знаючи про існування постанови, яка набрала законної сили, не вчиняло жодних дій по її повному виконанню.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання.

Суд бере до уваги, що обовязкове виконання рішення суду, в тому числі, субєктами наділеними владними повноваженнями покладається також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997р. Отже, її положення є обовязковими для виконання Україною. Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України до яких відносяться також і Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час згідно з частини 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки рішення суду по справі № 2-а-6718 набрало законної сили і не виконується боржником, то державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду без поважних причин, у встановлений державним виконавцем строк, тобто відповідно до вимог статті 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, що спростовують вимоги позивача, а тому дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн., слід відмови.

Керуючись сттаттями 17, 18, 104, 122, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.