Справа № 2-а-275/10
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2010-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2010 року Мостиський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Мостиському районі про нарахування та виплату державної соціальної допомоги «Дітям війни»,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що має статус «дитина війни». Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У відповідності до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вважає, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Отже невиплата їй соціальної допомоги є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України.

З огляду на наведене, просила суд поновити пропущений строк для звернення до суду з січня 2010 року, оскільки в липні 2010 року зверталася до суду з аналогічним позовом, однак провадження по справі було закрито, визнати дії відповідача протиправними та зобовязативідповідача провести перерахунок призначених виплат та виплатити в її користь, згідно з ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» недоплачені як дитині війни суми щомісячної державної соціальної допомоги за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007 рік та період з 22.05.2010р. до 09.11.2010р., а також стягнути з відповідачів в її користь судові витрати.

Ухвалою судді від 16.11.2010 року адміністративний позов в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі нарахувати та виплати на користь позивачки ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» за період з 09.07.2007р. по 31.12. 2007 рік та період з 22.05.2008р. до 31.12.2009р. залишено без розгляду, а в решті позовних вимог відкрито провадження.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася,будучи своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Мостиському районі у судове засідання не зявився, будучи своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, проте подав письмове заперечення та заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності.

У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України, судовий розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, у звязку із тим, що особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 21, 22 Конституції України права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Ст. 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Встановлення окремими законами України певних пільг, компенсацій і гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист, тому відповідно до ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватись органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Законом України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-VI установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивачка по справі, народилася в період з 03 вересня 1927 року по 02 вересня 1945 року, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни, це підтверджується її паспортом громадянина України та пенсійним посвідченням. Отже належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому він має право на встановлене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії, щомісячного або довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком визначається згідно ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч.2 ст.8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами.

Суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо визнання дій відповідача протиправними та зобовязання нарахувати і виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2010 р. по 09.11.2010 р., оскільки дія норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2010 р. не була зупинена чи обмежена іншими нормативно-правовими актами.

Окрім цього, згідност. 70 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів України було надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачала встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Нормами Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» не передбачено обмежень щодо застосування положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд не бере до уваги письмові заперечення відповідача і в тій частині, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і для перерахунків або підвищень пенсій не застосовується. При цьому вважає, що відповідно до ст.17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком. Ст.19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Оскільки, будь-яким іншим законом, крім Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії не встановлений, то вважаю, що відсутні правові підстави для застосування відповідачем будь-якої іншої величини, ніж встановлена ч.1 ст.28 цього Закону, для розрахунку підвищення пенсії позивача як дитині війни. У звязку з цим заперечення відповідача у відповідній частині є необґрунтованими.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання ОСОБА_1 - є ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області.

Тому до повноважень ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області відноситься нарахування пенсії у розмірі, встановленому законодавством, та виплата підвищення до пенсії позивачу.

Також суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на безпідставність позовних вимог по причині відсутності фінансування для здійснення підвищення до пенсії відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з огляду на те, що у відповідності з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Беручи до уваги, що правові положення, які передбачають виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, а тому, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали свої повноваження без поважних причин.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст. 71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку, що права позивача підлягають захисту та слід визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, отриманої в період з 01.01.2010р. по 09.11.2010р. у розмірі меншому, ніж передбачено ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 року по 09.11.2010 року щомісячну надбавку до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично виплачених відповідачем виплат.

У відповідності до ч.3 ст.94 КАС України, беручи до уваги співвідношення кількості позовних вимог з задоволеними позовними вимогами, суд вважає, що з Державного бюджету України в користь позивачки слід стягнути 1 грн. 70 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 8, 22, 46, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", ст.ст.6-11, 14, 17, 69-71, 86, 94, 122, 143, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, отриманої в період з 01.01.2010 року по 09.11.2010 року у розмірі меншому, ніж передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Мостиському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01.01.2010 року по 09.11.2010 року з урахуванням фактично отриманих сум у цей період.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 (однієї) грн. 70 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Мостиський районний суд Львівської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, а у разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.В. Кічак