Справа № 2а-1816/10
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2012-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 р. Справа № 8977/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області та ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2010 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

04.11.2010р. ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області про визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсії як дитині війни та зобов'язання відповідача зробити перерахунок призначеної пенсії з врахуванням ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" за період за 2006 2010 роки (після уточнення позовних вимог).

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2010 р. позов задоволено частково, визнано дії управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області щодо не нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії незаконними. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни за період починаючи з 04.05.2010р. відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області оскаржило його в апеляційному порядку у звязку з тим, що судом неповністю досліджено докази і обставини справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На вказану постанову позивачем ОСОБА_1 також подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання оскаржувану постанову скасувати, а позовні вимоги задоволити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначено, що ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Також позивач наводить причини пропуску ним строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з налступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є дитиною війни, а відтак має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає підставними заявлені позовні вимоги в частині зобовязання відповідача нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 2010 року, оскільки дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2010 рік не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку суду апеляційної інстанції не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

У відповідності до ст.ст.99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів справи не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Однак як вказано в ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Позивач, подав клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, та вказав, що даний строк був пропущений у зв'язку з тим, що про факт порушення прав позивачу стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій в засобах масової інформації.

Закони, прийняті Верховною Радою України та інші нормативно-правові акти, опубліковуюся в офіційних вісниках та виданнях, а також висвітлюються в засобах масової інформації (газетах, радіо, телебаченні, тощо), а тому на думку суду апеляційної інстанції вищезазначені підстави не є поважними, для поновлення строку для звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки звернувся з позовом лише 04.11.2010 року, а оскільки позивач не навів поважних причин пропуску строку для звернення до суду за захистом своїх прав, то в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2006 року по 03.05.2010 року, оскільки адміністративний позов в цій частині належало залишити без розгляду.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України та залишення без розгляду позовних вимог позивача в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2006 року по 03.05.2010 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, просить здійснювати виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року.

Положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що дають право позивачам на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, на 01 січня 2009 року та по 31 грудня 2010 року є чинними, а тому відповідно й обов'язковими до застосування протягом певного часу, на певній території, щодо певного кола фізичних і юридичних осіб.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині виплати підвищення до пенсії за період з 04 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум, оскільки правових підстав для такої невиплати не має.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області, обовязок щодо нарахування і виплати спірної допомоги правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області та ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2010 року у справі № 2а-1816/10 скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 04.05.2010 року по 31.12.2010 року з врахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог з 01.01.2006р. по 03.05.2010р. залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.П.Сапіга

Судді: Т.В.Онишкевич

ОСОБА_2