Справа № 825/2165/15-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Чернігів Справа № 825/2165/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

за участі представників позивача - Майбороди М.О.,

представника відповідача - Труби А.В., Гурин О.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УХТА" до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області і просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача № від 11.02.2015 р, № від 11.02.2015 р, № від 11.02.2015 р, № від 11.02.2015 р, № від 11.02.2015 р.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки ДПІ в м. Чернігові про фіктивність взаємовідносин з його контрагентом - ТОВ «Парус» є неправомірними. Наявність фактично поставлених від контрагента на користь ТОВ «УХТА» паливно-мастильних матеріалів, що згодом були реалізовані через автозаправні станції, підтверджується належно складеними первинними бухгалтерськими документами. Таким чином, позивачем правомірно на законних підставах, сформовано показник витрат для обчислення бази оподаткуванням податком на прибуток підприємств. Також, позивач зазначає, що в порядку, передбаченому Податковим кодексом України, було подано заяву про відмову контрагента надати податкову накладну, що надає йому право на формування податкового кредиту. Враховуючи зазначене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, пояснили, що під час проведення перевірки було встановлено, що позивачем не дотримано вимоги Інструкції № 281/171/578/155 та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997р. №363, відповідно до яких перевезення паливно-мастильних матеріалів автомобільним транспортом здійснюється відповідно до спеціальних товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів, що не надавались позивачем на перевірку. Позивачем також до перевірки не надавались акти про прийом нафтопродуктів, журнал реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів у резервуарах за формою 7-НП, паспорти якості нафтопродуктів. Наявність ТТН є обов'язковою при здійсненні перевезення автомобільним транспортом ПММ, оскільки саме ТТН є документом, на підставі якого можна здійснити списання ТМЦ, складський, оперативний та бухгалтерський облік. А відповідно до норм Інструкції №281, з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні, об'єму і густині, зазначеним у ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у товарно-транспортні накладній і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Незалежно від того, хто є відповідальним за перевезення нафтопродуктів, у позивача має бути ТТН за формою 1-ТТН (нафтопродукт) - один з 4-х екземплярів. Також відповідач зазначає що в ході перевірки господарської діяльності ТОВ «Праус» ДПІ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ встановлено, що контрагент позивача фактично не міг здійснювати поставки нафтопродуктів через відсутність у нього трудових ресурсів, основних засобів, дозвільних документів на проведення такого виду діяльності. Крім того, платник податку був відсутній за місцезнаходженням. Також, відповідач зазначає, що договір зберігання нафтопродуктів № 3534 від 19.04.2013 року не може свідчити про реальність поставок ПММ, оскільки в ньому не зазначено адресу, за якою зберігаються нафтопродукти; розмір та кількість складів/резервуарів, в яких зберігаються ТМЦ ТОВ "Ухта"; загальну кількість та вартість нафтопродуктів, що зберігається. Крім того, згідно наданого акту приймання-передачі ПММ за цей же період передано нафтопродуктів у кількості 2041,502 m., а по наданим документам купівлі-продажу було всього 925,188 m. Враховуючи наведене, ДПІ в м. Чернігові вважає, що господарські операції позивача та ТОВ «Праус» є безтоварними,, а тому позивач не має права на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та віднесення витрат на закупівлю ПММ до складу витрат, що приймають участь у обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток. Враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення є законними та не підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що працівниками ДПІ у м. Чернігові проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "УХТА" щодо декларування в податковій звітності з ПДВ у складі податкового кредиту операцій з ТОВ «Праус» за серпень 2013 року та податку на прибуток підприємств за відповідний період. За результатами перевірки складено акт від 28.01.2015 р. № 129/22/37298930.

Перевіркою встановлено порушення:

п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством було занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму ПДВ 1909214 грн. в т.ч за серпень 2013 року на суму ПДВ 1768075 грн., за вересень 2013 року на суму ПДВ 141139 грн. в тому числі було завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду на загальну суму ПДВ 220002 грн. в т.ч. за серпень 2013 року на суму ПДВ 121997 грн., за вересень 2013 року на суму ПДВ 98005 грн.;

пп. 14.1.27 пп.14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток, яка підлягає сплаті до державного бюджету на загальну суму 198443,00 грн. в тому числі за 2013 рік на суму 198443,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування всього в сумі 9601644,00 грн. в т.ч. за 2013 рік 9601644,00 грн.;

п. 57.1 ст. 57 та п. 2 підрозділу 4 розділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України та Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової декларації з податку на прибуток підприємств» № 1213 від 28.09.2011 року, а саме підприємством занижено значення рядка 34 «Авансовий внесок, що підлягає сплаті щомісяця у березні-грудні 2014 року та січні-лютому 2015 року», декларації з податку на прибуток на 2013 рік в сумі 16537 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ в м. Чернігові було винесено податкові повідомлення-рішення:

№ від 11.02.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 2 863 821,00 грн., з них 1909214,00 грн- основного платежу та 954607,00 грн. - штрафних санкцій;

№ від 11.02.2015 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 248 054,00 грн. з яких 198443,00 грн. - основного платежу та 49611,00 грн. - фінансових санкцій;

№ від 11.02.2015 р, яким ТОВ «УХТА» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 9601644, 00 грн.;

№ від 11.02.2015 р. яким позивачу збільшено суму авансових внесків з податку на прибуток в сумі 227 384,00 грн., в тому числі 181907,00 грн. -основного платежу та 45477,00 грн. - штрафних санкцій;

№ від 11.02.2015 р, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 220002,00 грн.

В ході проведеної перевірки було встановлено, що між ТОВ «УХТА» як покупцем та ТОВ «Праус», як постачальником було укладено договір поставки нафтопродуктів № 53/08-П від 01.08.2013 року (а.с. 106-107 Т.1). відповідно до умов цього договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договору. Також до договору було укладені додаткові угоди 0100 від 01.08.2013 року, № 00101 від 01.08.2013 року, № 00102 від 01.08.2013 року (а.с. 111-113 Т.1)

Поставка нафтопродуктів підтверджується актами приймання-передачі № 00101 від 31.08.2013 року, № 00102 від 31.08.2013 року, № 0100 від 31.08.2013 року (а.с. 108-110 Т.1)

Перерахування коштів на рахунок ТОВ «Праус» від ТОВ «УХТА» підтверджується платіжними дорученнями № 1773 від 25.09.2013 року, № 1990 від 25.10.2013 року, № 3009 від 30.12.2013 року (а.с. 114-116 Т.1)

Поставка паливно-мастильних матеріалів була належним чином відображена в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 контрагенти: замовлення за серпень 2013 року (а.с. 117 т.1)

Відповідно до договору № 3534 від 19.04.2013 року, укладеного між ТОВ «УХТА», як поклажодавецем та ПАТ «Дніпронафтопродукт», як зберігачем, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажодавцем та повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою (а.с. 134 Т.1).

Нафтопродукти, що були поставлені позивачу від ТОВ «Праус», були переданні на зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» відповідно до актів прийому-передачі паливно-мастильних матеріалів від 31.08.2013 року (а.с. 135-137 Т.1).

Перевезення нафтопродуктів здійснювалось відповідно до договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 89 від 22.04.2013 року (а.с. 138-139 Т.1). Послуги з перевезення вантажів було передано позивачу № АР-0001089 від 31.08.2013 року та реєстру № 8 за серпень 2013 року (а.с. 140, 141-145 Т.1)

На підтвердження транспортування товару в судове засідання позивачем надано товарно-транспортні накладні № 26830 від 11.08.2013 року, № 26815 від 10.08.2013 року, № 26551 від 08.08.2013 року, № 26471 від 07.08.2013 року, № 26542 від 07.08.2013 року, № 26435 від 06.08.2013 року, № 26242 від 04.08.2013 року, № 26269 від 04.08.2013 року, № 27268 від 15.08.2013 року, № 27346 від 17.08.2013 року (а.с. 209-219 Т.1).

В судове засідання позивачем були надані сертифікати відповідності на паливно-мастильні матеріали № UA.035.0193650-11, № UA1.035.019365 на бензин марки А-95, А-92 (а.с. 207-208Т.1).

Відповідно до договорів оренди та суборенди ТОВ «УХТА» орендувала автозаправні станції для здійснення роздрібної торгівлі паливно-мастильними матеріалами, передача АЗС у оренду підтверджується актами передачі (а.с. 146-178Т.1).

В судове засідання позивачем було надано докази реалізації нафтопродуктів через орендовані автозаправні станції в роздріб, а саме змінні звіти, звіти про реалізації товарів, прибуткові касові ордери, паливні ваучери, звітами по паливу (а.с. 219-250 Т.1, 1-138 Т.2).

В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Праус» не було надано ТОВ «УХТА» податкову накладну. Разом з податковою декларацією з податку на додану вартість за вересень 2013 року ТОВ «УХТА» було подано до ДПІ в м. Чернігові заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 118-132 Т.1).

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення витрат за договорами поставки нафтопродуктів до витрат підприємства, що приймають участь в обчисленні бази оподаткування податком на прибуток та включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Всі зазначені вище первинні бухгалтерські документи оформлені у відповідності до ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ТОВ «УХТА» та ТОВ «Праус».

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування платником податку витрат, що приймають участь у визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також використання отриманого за договором товару у власній господарській діяльності. ДПІ в м. Чернігові не надано суду доказів того, що ТОВ «УХТА» не було використано у власній господарській діяльності паливно-мастильні матеріали, отримання яких, а також реалізацію яких через мережу автозаправних станцій, підтверджено первинними бухгалтерськими документами.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «УХТА» правомірно та відповідно до вимог п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України сформовано показник витрат, що приймає участь у визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток, тобто висновки ДПІ в м. Чернігові про завищення витрат та заниження податку на прибуток є безпідставними, як і подальше донарахування сум податку на прибуток, а також зменшення від'ємного значення з податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Під час проведення перевірки ДПІ в м. Чернігові дійшло висновку про порушення ТОВ «УХТА» вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та заниження підприємством авансового внеску, що підлягає сплаті щомісяця у березні-грудні 2015 року та січні-лютому 2015 року через донарахування йому податку на прибуток в сумі 198443,00 грн. Суд вважає, такі висновки відповідача протиправними, оскільки судом встановлено правомірність формування ТОВ «УХТА» податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за наслідками господарських операцій з ТОВ «Праус», а тому обов'язок нараховувати авансові внески у позивача був відсутній, відтак податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу авансового внеску з податку на прибуток підлягає скасуванню.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України та Закон України «Про податок на додану вартість» визначає податкові накладні, однак Податковий кодекс України робить виключення з цього правила та дозволяє платнику податку сформувати показники податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі заяви із скаргою на постачальника, що відмовляється надати податкову накладу, або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі. Зазначеним правом скористалося ТОВ «УХТА» що підтверджено в судовому засіданні, тому суд вважає, що у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

В судовому засіданні було встановлено, що ДПІ в м. Чернігові зробила висновки про відсутність здійснення реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Праус», на підставі висновків акту ДПІ в Бабушкінсбькому районі м. Дніпропетровська «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року» № 26667/223/37276126 від 23.09.2014 року.

Суд вважає, що такі висновки ДПІ в м. Чернігові є безпідставними та неправомірними, оскільки акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності. У разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для нього. При цьому чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосередньо контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми ПДВ до податкового кредиту. Тому, можливі порушення контрагентами платника податків податкової дисципліни, у т. ч. недекларування своїх зобов'язань або несплата податку до бюджету, не є підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ та права формування витрат підприємства з врахуванням показників за операціями з такими контрагентами.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. Суд вважає, що позивач не може нести відповідальності за дії або бездіяльність свого контрагента. В судовому засіданні встановлена наявність підтверджуючих документів, що свідчать про реальність здійснених господарських операцій, також в судове засідання надано підтвердження того, що нафтопродукти від ТОВ «Праус» фактично надійшли на автозаправні станції ТОВ «УХТА» та були реалізовані у роздріб, тобто контрагентом фактично виконано свої зобов'язання з поставки товару, що свідчить про товарність правочину, що свідчить про дотримання позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ та обчисленні бази оподаткування податком на прибуток. Таким чином, висновки про відсутність реальних наслідків правочину на підставі акту перевірки контрагента позивач є документально необґрунтованими.

Також суд зазначає, що чинним податковим законодавством не передбачено право ДПІ в м. Чернігові при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що приймають участь у визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток дотримано вимог Податкового кодексу України, а відповідачем зроблено неправомірні висновки про заниження позивачем витрат підприємства та завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ в м. Чернігові № , № , № , №, № від 11.02.2015 року підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протипарвними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № , № , № , №, № від 11.02.2015 року

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур