Справа № 2а/2570/4043/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/4043/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

02.08.2011 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , (далі В/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати неправомірною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за не отримане речове майно та зобов`язати виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 9933,57 грн.

Вимоги мотивує тим, що під час проходження служби ОСОБА_1 знаходився на речовому забезпеченні у В/ч НОМЕР_1 та відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» йому гарантується право на одержання за рахунок держави речового майна або за його бажанням грошової компенсацію замість нього. На час звільнення позивача грошова компенсація замість речового майна виплачена не була, тому він просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 9933,57 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій зазначив про розгляд справи у відсутності його представника, а також надав заперечення на позов. В запереченнях зазначив, що Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», було призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна, а тому підстав для виплати у відповідача немає.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 01.06.2011 року № 101-пм, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу (а.с.7).

Згідно витягу з наказу Міністерства оборони України № 141 від 18.07.2011 року, позивач з 18.07.2011 року виключений із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення(а.с.8).

Під час проходження військової служби перебував на речовому забезпеченні у В/ч НОМЕР_1 . Згідно довідки-розрахунку № 42 та 43 про вартість речового майна, що підлягало видачі до 11.03.2000 року, вартість речового майна, що підлягало видачі до моменту виключення із списків особового складу частини та зняття з речового забезпечення складає 9933,57 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до частини 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ в редакції Закону від 04.04.2006 року № 3591-VI військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за їх бажанням грошову компенсації замість них та замість речового майна.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ, який набув чинності 11.03.2000 року, дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована норма частини 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка власне і передбачала можливість отримання грошової компенсації замість речового майна, оскільки у зазначений період вона не діяла.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання.

Конституційний суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв раніше».

Отже, з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного суду України, пріоритетним у даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року.

Крім того, компенсація таким особам проводиться тільки під час проходження служби, а не після звільненні зі служби.

В ході вирішення питання щодо законності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішень суд відповідно до вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язаний перевірити чи прийнято воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволення.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя підпис І.І.Соломко

Згідно з оригіналом

Постанова суду від 16.08.2011 року не набрала законної сили.

Суддя Соломко І.І.