Справа № 357/3318/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Справа: № 357/3318/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення позивачу нарахування та виплати з 01.01.2014 р. державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнання протиправною відмови відповідача у вчиненні таких дій;

- зобов'язання відповідача провести позивачу з 01.01.2014 р. перерахунок та виплату пенсії по третій групі інвалідності, встановивши її у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, згідно з ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання відповідача провести позивачу з 01.01.2014 р. перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, згідно зі ст. 50, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання відповідача негайно виконати рішення суду та подати суду відповідний звіт про його виконання у встановлений судом строк.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року адміністративний позов у частині позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду, визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, поновити їй строк звернення до суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як, на думку апелянта, судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги заявлені позивачем за період з 01.01.2014 р.

З даним адміністративним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду 31.12.2014 р., що підтверджується поштовим штампом на конверті / а.с. 20 /.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. за відсутності поважних причин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та перевіривши оскаржуване рішення суду колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України ).

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У ч. 9 ст. 103 КАС України закріплено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, якщо позов надійшов на адресу суду засобами поштового зв'язку, то при визначенні дати звернення позивача до суду з адміністративним позовом, суду слід приймати до уваги дату поштового відправлення.

Водночас, регламентований адміністративним процесуальним законодавством шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин його пропуску. За відсутності таких причин суд повинен залишити позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, поважність причин є оціночним поняттям та визначається в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з наявності об'єктивних обставин, які унеможливили реалізацію особою її волевиявлення щодо використання свого права на судовий захист.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції, позовні вимоги за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. були заявлені позивачем поза межами шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому, апеляційний суд встановив, що підставами пропуску шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом позивач зазначає те, що: 1) вона дізналась про зміст Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», зокрема стосовно не внесення ним змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лише 04.11.2014 р. з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду, якою було розглянуто інший спір; 2) вона дізналась про порушення її прав відповідачем лише 29.12.2014 р. при отриманні відмови в задоволенні її вимог про здійснення перерахунку і виплати позивачу пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що вказаний Закон України «Про державний бюджет на 2014 рік» набув чинності 01.01.2014 р., був опублікований у порядку, установленому законодавством, та позивач мала можливість з ним ознайомитися завчасно, однак, цього не зробила. При цьому, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а отже, про розмір отримуваних пенсійних виплат позивачу був відомий.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що реалізація особою своїх прав та обізнаність щодо їх обсягу і змісту залежить від її власного волевиявлення.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду та необхідність залишення адміністративного позову без розгляду в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.

Більш того, апеляційний суд відзначає, що при зверненні до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом ОСОБА_2 не заявляла клопотання про поновлення їй строку звернення до суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції протиправно не залишив її позовну заяву без руху, а одразу постановив оскаржувану ухвали про залишення без розгляду її адміністративного позову в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р., колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки статтею 100 КАС України у редакції від 17.11.2011 р. регламентовано право суду залишати адміністративний позов без розгляду, якщо з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Твердження апелянта про те, що вона покладалась на порядність відповідача і сподівався, що ним добросовісно здійснюється нарахування і виплата належних їй пенсійних коштів, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними.

Інші посилання апелянта на поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позов є аналогічними тим, що наводились нею в позовній заяві і правова оцінка яким надана вище, та, відповідно, такі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і безпідставними та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.