Справа № 2а/2570/4927/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/4927/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Прокіної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання незаконними дії та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

27.09.2011 року, позивач, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1О.), звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації (далі ЧОДА), в якому просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо не створення комісії для розслідування нещасного випадку та не розгляду його скарги від 12.09.2011 року №03/2463-25; зобовязати відповідача створити комісію для розслідування нещасного випадку та розглянути скаргу від 12.09.2011 року №03/2463-25; стягнути з відповідача 7500,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в звязку з пожежею у власній квартирі № 56, що знаходиться в місті Чернігові по вулиці Родімцева, будинок №2, він отримав ІІІ групу інвалідності. У звязку з чим, неодноразово звертався до відповідача зі скаргами, в яких просив створити комісію для розслідування нещасного випадку та надіслати «Акт за формою НТ», але розслідування нещасного випадку не було проведено і відповіді не надано. За таких обставин позивач вважає, що своїми діями та бездіяльністю відповідач позбавив його можливості отримати та реалізувати своє право на справедливий, своєчасний та повний захист своїх прав і свобод. Моральна шкода виявилась в порушенні нормальних життєвих звязків за відсутності нормального стабільного побуту, тривалого переживання (душевного страждання) внаслідок пошкодженого здоровя, знищення житла пожежею та фактичного відсторонення відповідача від впровадження відповідних заходів, підтримки, від людяності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того зазначив, що після звернення до суду, ним отримано лист Деснянської районної у місті Чернігові ради від 26.09.211 року за вих. № 8-03/Я-86-22, №8-03/Я-86/23, в якому надана відповідь на його скаргу від 12.09.2011 року. Однак, Чернігівська обласна державна адміністрація, до якої він безпосередньо звертався, не повідомила про те, що скарга від 12.09.2011 року переслана за належністю відповідному органу, чим порушила вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить суд розглянути справу за відсутності його представника. Надав заперечення, в яких зазначив, що ЧОДА діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розслідування нещасних випадків невиробничого характеру не відносяться до компетенція відповідача. Звернення позивача від 12.09.2011 було переслане для розгляду за належністю Чернігівській міській раді в той же день листом №03/2463-25. Таким чином, ЧОДА не вчиняла жодних дій та бездіяльності, які б могли призвести до порушення прав позивача та заподіяння моральної шкоди, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2011 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до відповідача, в якій просив створити комісію для розслідування нещасного випадку та надіслати «Акт за формою НТ».

12.09.2011 року відповідач переслав скаргу позивача від 12.09.2011 року за належністю до Чернігівської міської ради, що підтверджується супровідним листом № 03/2463-25 (а.с.52).

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-XIV, до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: 1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; 2) соціально-економічного розвитку відповідних територій; 3) бюджету, фінансів та обліку; 4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики; 5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку; 6) науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї, жінок, молоді та неповнолітніх; 7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля; 8) зовнішньоекономічної діяльності; 9) оборонної роботи та мобілізаційної підготовки; 10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати. Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голови місцевих державних адміністрацій: 1) очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень; 2) представляють відповідні місцеві державні адміністрації у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, політичними партіями, громадськими і релігійними організаціями, підприємствами, установами та організаціями, громадянами та іншими особами як в Україні, так і за її межами; 3) призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону; 4) призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій та керівників структурних підрозділів апаратів місцевих державних адміністрацій; 5) укладають та розривають контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації, або уповноважують на це своїх заступників; 6) погоджують у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України; 7) в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням; 8) регулярно інформують населення про стан виконання повноважень, покладених на місцеву державну адміністрацію; 9) утворюють для сприяння здійсненню повноважень місцевих державних адміністрацій консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи, служби та комісії, члени яких виконують свої функції на громадських засадах, а також визначають їх завдання, функції та персональний склад; 10) здійснюють інші функції, передбачені Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня..

Таким чином, вищевказаними нормативно-правовими актами визначено перелік питань, які уповноважені вирішувати місцеві державні адміністрації та голови місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до ОСОБА_2 розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270, районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок (за винятком нещасних випадків із смертельним наслідком) приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку у складі не менш як трьох осіб.

Отже, рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку приймає або районна державна адміністрації або виконавчий орган міської, районної у місті ради.

Враховуючи принцип розподілу повноважень, суд звертає увагу на те, що до компетенції обласної державної адміністрації не входить повноваження приймати рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку. Тому посилання позивача на порушення відповідачем ОСОБА_2 розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 є безпідставними.

Таким чином, позовні вимоги про визнання незаконними дій ЧОДА щодо не утворення комісії з розслідування нещасного випадку та зобовязання створити комісію для розслідування нещасного випадку задоволенню не підлягають.

Що стосується позовним вимог про визнання бездіяльності ЧОДА щодо не розгляду скарги позивача від 12.09.2011 року №03/2463-25 та зобовязати розглянути вищевказану скаргу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем направлено за належністю скаргу позивача від 12.09.2011 року, що підтверджується супровідним листом від 12.09.2011 року за вих. № 03/2463-25.

Тому, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте доказів, що позивача повідомлено про пересилання його скарги від 12.09.2011 року за належністю, відповідачем суду не надано, що є порушенням частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Тому, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У Постанові Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

ОСОБА_1, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, не зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю ЧОДА її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. А також не надано будь-яких доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди з боку відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання незаконними дії та бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації щодо не повідомлення ОСОБА_1 про пересилання за належністю відповідному органу його звернення від 12.09.2011 року.

Стягнути з Місцевого бюджету (р/р 0002, МФО 853592, в ГУДК України в Чернігівській області, код 22090100) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1,13 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.