Справа № 826/12168/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ № 826/12168/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про визнання незаконним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дарницького районного у м. Києві державної адміністрації в якому просить:

- скасувати рішення відповідача від 27.05.2015 р. в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір»ю ОСОБА_3;

- зобов'язати відповідача розглянути питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою позивача від 27.05.2015 р.

Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 27.05.2015 р. Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація на засіданні свого органу із питань опіки та піклування - комісії з питань захисту прав дитини - розглянула питання про визначення місця проживання малолітньої доньки позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і прийняла рішення на шкоду інтересам дитини про проживання дитини із матір'ю - ОСОБА_3.

Зазначене рішення позивач вважає незаконним, прийнятим із порушенням установленого порядку та таким, що суперечить інтересам дитини, в тому числі й через те, що винесене у відсутність позивача, оскільки позивач не міг бути присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини з поважних причин, про що заздалегідь попередив комісію.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_3, оголошено перерву в судовому засіданні до 13.08.2015 р., окрім цього, визнано обов'язковою участь представників Дарницького районного у м. Києві державної адміністрації, яку в свою чергу зобов'язано надати належним чином завірену копію рішення від 27.05.2015 р. про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, зазначивши про їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Так, серед іншого у запереченнях йдеться про те, що засідання комісії 27.05.2015 р. було повторним, так як ОСОБА_5 на перше засідання не з'явився без поважних причин, причини своєї неявки Службі у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві не повідомляв.

Між тим, на переконання третьої особи, доводи позивача щодо його відсутності на засіданні комісії 27.05.2015 р. у зв»язку із його перебуванням у Дарницькому районному суді м. Києва, є надуманими, адже учасником цих двох судових процесів є також ОСОБА_3, яка особисто з представником за довіреністю були присутніми у вказаному позивачем судовому засіданні, після чого і ОСОБА_3, і її представник ОСОБА_6 прибули до Служби у справах дітей на засідання комісії з приводу розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4.

В свою чергу, як зазначено третьою особою, ОСОБА_7 без поважних причин не прибув за викликом на засідання комісії, водночас подання ним адміністративного позову є намаганням усіляким чином затягнути розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до нього про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 з матір»ю, у якій, враховуючи документальні докази та думку самої малолітньої дитини, надано висновок про доцільність проживання доньки з матір»ю.

А відтак, на переконання третьої особи, жодних порушень зі сторони Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві не вбачається.

До судового засідання 13.08.2015 р. представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не прибув, з яких причин суд не повідомив.

У зв'язку із вказаними обставинами та згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив продовжити розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час письмового провадження від позивача до суду надійшли письмові пояснення вх. від 03.09.2015 р. №01-5/76031/15, в яких йдеться, що перед розглядом питання по суті комісія розглянула заяву батька дитини (позивача) від 20.05.2015 р. про перенесення розгляду питання щодо місця проживання дитини у зв'язку із неможливістю батька бути присутнім на засіданні через поважні причини у зв»язку із його участю у той же час (27.05.2015 р. о 15.00 год.) в судових засіданнях Дарницького районного суду у справах про визначення місця проживання дитини.

Законне, на переконання позивача, прохання про перенесення розгляду питання про визначення місця проживання дитини комісія відхилила одноголосно, чим штучно створила умови, за яких у її розпорядженні були відсутні будь-які документи, що підтверджували факти і обставини, що мають істотне значення і визначені Сімейним кодексом України як необхідні для прийняття рішення про визначення місця проживання дитини.

Попри це, як зауважено позивачем, листом від 20.07.2015 № 101X46-2166, копія якого додається, служба у справах дітей Дарницької РДА на вимогу позивача спростувала поширену нею 08.06.2015 р. в Дарницькому районному суді міста Києва недостовірну інформацію про те, що позивач не проживає за адресою АДРЕСА_1. Водночас, як йдеться у поясненнях, ця недостовірна інформація була прийнята до уваги комісією при винесенні 27.05.2015 р. рекомендацій про місце проживання дитини та органом опіки та піклування при наданні висновку 04.06.2015 р., що, на думку позивача, підтверджує неправомірність висновку.

Разом з тим, у даних письмових поясненнях позивач просить суд уточнити пункт 1 позовних вимог, а саме - скасувати рішення (висновок) Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 04.06.2015 р. в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю, ОСОБА_3.

Окрім цього, позивачем у письмових поясненнях зауважено, що відповіді на свою заяву від 27.05.2015 р. про розгляд питання про визначення місця проживання дитини із батьком (копія опису цінного листа про надіслання до служби у справах дітей заяви про визначення місця проживання дитини з батьком наявна в додатках до позову) від відповідача позивачем отримано не було. При цьому позивачем зазначено, що, понад три місяці орган опіки і піклування шляхом протизаконної бездіяльності порушує його право на розгляд заяви про визначення місця проживання доньки із батьком та про її захист від небезпечної кримінальної секти.

А тому, у зв'язку із наведеними обставинами, позивач також просить суд зобов'язати Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію розглянути питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за його заявою від 27.05.2015 р.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2015 р. позивачем на ім»я керівника служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Степанченко О.В. скеровано заяву вх. №107/46/11-27, в якій позивача просив відкласти розгляду заяви ОСОБА_3 про надання висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір»ю, а також здійснити таких розгляд спільно із аналогічної заявою позивача. Також, окрім цього, позивач просив здійснити розгляд таких заяв за його участю, про що його повідомити шляхом надіслання запрошення на його поштову адресу.

Листом від 19.05.2015 р. №101/46-1456 відповідачем повідомлено позивача про те, що засідання комісії відбудеться 27.05.2015 р. о 15:00 год., серед іншого роз»яснено позивачу про його можливість подати у разі наявності письмові пояснення.

Згідно листа від 02.06.2015 р. №101/46/11-310-381 службою у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на звернення позивача від 20.05.2015 р. щодо перенесення розгляду питання про визначення місця проживання дитини повідомлено про те, що на засіданні комісії 27.05.2015 р. зазначене вище звернення було розглянутим та одноголосно прийнято рішення про відхилення заявленого позивачем прохання.

При цьому до матеріалів справи позивачем надано копію журналу судового засідання від 27.05.2015 р. Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі №753/6498/15-ц 2/753/4036/15 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, з особа - Служба у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві, про визначення місця проживання дитини з матір»ю.

Як встановлено судом із вказаного журналу, позивач був присутнім на даному судовому засідання, що фактично розпочалось о 15:25 год., тобто на 25 хвилин пізніше, аніж було призначеним засідання комісії 27.05.2015 р., що відповідно і стало причиною відсутності позивача на засіданні комісії цього дня. Між тим, згідно вказаного журналу в судовому засіданні у названій цивільній справі оголошено перерву до 08.06.2015 р. на 13:50 год.

Водночас згідно листа від 08.06.2015 р. №101/46-1657 розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з одним із батьків відбувся на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 27.05.2015 р. При цьому відповідачем зазначено, що ознайомитись та отримати копію висновку органу опіки та піклування позивач може, ознайомившись із матеріалами цивільної справи №753/6498/15-ц в Дарницькому районному суді м. Києва.

Як встановлено судом з висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 04.06.2015 р. о. №101-5219/01, питання можливості визначення місця проживання ОСОБА_4 з одним із батьків було внесено у порядок денний на засідання Комісії з питань захисту прав дитини 27.05.2015 р. На засідання Комісії прибула ОСОБА_3 та ОСОБА_4. ОСОБА_5 на визначену дату не з'явився, надав заяву про перенесення розгляду питання визначення місця проживання дитини на іншу дату. Прохання батька дитини одноголосно комісією було відхилено.

Водночас, як йдеться у тексті даного документу, за результатами вивчення матеріалів даної справи, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 27.05.2015 р. №9), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини орган опіки та піклування Дарницького району м. Києва визначив місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3.

Відтак, вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Положеннями ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч. 2).

Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (ч. 3).

Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (ч. 4).

Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками (ч. 5).

Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї (ч. 6).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (ч. 8).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9).

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10).

Статтею 19 СК України визначено, що 1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування (ч. 1).

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу (ч. 2).

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви (ч. 3).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування (ч. 4).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3).

Відповідно до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1).

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2).

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування (ч. 3).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний висновок Комісії з питань захисту прав дитини при Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації від 04.06.2015 р. №101-5219/01 щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнято саме на виконання ст. 19 СК України в межах та на виконання повноважень органу опіки і піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Водночас варто зауважити, що, вирішуючи даний спір по суті, судом досліджено та надано правову оцінку щодо дотримання відповідачем вимог законодавства саме під час процедури розгляду питання про визначення місця проживання дитини та оформлення оскаржуваного висновку. В той же час оцінку змісту висновку в частині його вірності з точки зору забезпечення прав та інтересів дитини визначенням її місця проживання разом з матір'ю ОСОБА_3 суд в рамках даної адміністративної справи не здійснює.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866 затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини.

Згідно з нормою п. 3 Порядку органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно п. 1, 4 Типового положення комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради.

Комісія відповідно до покладених на неї завдань: 2) розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема: вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно п. 6, 7, 8, 10 Типового положення комісію очолює голова районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Голова комісії може мати заступника.

До складу комісії на громадських засадах входять керівники структурних підрозділів районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, заступники керівників територіальних органів МВС та Мін'юсту, а також працівник служби у справах дітей, який виконує обов'язки секретаря комісії.

Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць.

Засідання комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини загальної кількості її членів.

Рішення комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії.

Згідно п. 72, 74 Порядку для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. Водночас відповідачем таких актів до суду не предоставлено.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Докази обстеження відповідачем умов проживання дитини та батьків у матеріалах справи відсутні, як відсутні також докази розгляду заяви позивача від 27.05.2015 р.

А відтак, беручи до уваги наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано обов»язку встановлення та дослідження участі кожного з батьків (незалежно від їх окремого проживання в житлі) у вихованні, утриманні, розвитку своєї неповнолітньої дитини.

Нормою ст. 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Із вказаними вище положеннями кореспондується й норма ст. 141 СК України, якою визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). При цьому розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч. 2).

Отже, враховуючи наведене у сукупності, а також виходячи з наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 04.06.2015 р. №101-5219/01 про визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

3. Зобов'язати Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію розглянути питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою ОСОБА_1 від 27.05.2015 р.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 146 гривень 16 копійок.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 30.09.2015 р.