Справа № 802/2058/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2058/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

24 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплик-Агро" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольчої компанії "Зоря Поділля" до Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплик Агро" про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольчої компанії "Зоря Поділля" звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій відповідача протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 11330060 від 03.03.2014 року Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції Вінницької області на підставі договору оренди від 10.01.2014 року.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 10.08.2015 року вказаний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, третьою особою подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,9418 га, яка розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району (кадастровий номер НОМЕР_1).

02.12.2010 року між ТОВ "ПК"Зоря Поділля" та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, терміном на 5 років.

Згідно Книги записів про державну реєстрацію договорів оренди землі Теплицького району Вінницької області, відділом Держкомзему у Теплицькому районі Вінницької області зазначений договір оренди зареєстрований 04.07.2011 року за №01887.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, до закінчення дії строку вище вказаного договору оренди, відповідачем повторно зареєстровано право оренди землі на ту ж земельну ділянку в період чинності укладеного договору оренди землі з позивачем за третьою особою - ТОВ "Теплик-Агро".

Так, 03.03.2015 року державним реєстратором на нерухоме майно Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції Вінницької області Шаблевським Віталієм Івановичем прийнято рішення №11330060 про реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району (кадастровий номер НОМЕР_1) за товариством з обмеженою відповідальністю "Теплик - Агро".

Вважаючи, дії Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції Вінницької області, що полягають у прийнятті рішення про реєстрацію земельної ділянки за третьою особою протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення №11330060 від 03.03.2014 року, як такого, що порушує його правв та законні інтереси.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень здійснюється на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно до ст. 5 даного Закону , у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об' єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди(їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

В силу вимог п.1 ч.2 ст. 9 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документів, наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог даного Закону, наявність факту виконання умов правочину,з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до статті 15 вищезазначеного Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно до статті 24 Закону, зазначено, що відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

В силу ч. 4 статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що державний реєстратор під час вирішення питання про державну реєстрацію або відмову у такій реєстрації повинен перевірити подані йому документи, на відповідність їх вимогам встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та за наслідком такої перевірки прийняти відповідне рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації. При цьому зазначеним законом встановлений чіткий перелік підстав такої відмови, та зазначене про недопустимість відмови у реєстрації з підстав які прямо не передбачені у відповідній статті цього закону.

Згідно з матеріалами справи, державний реєстратор перевіривши подані йому документи, також при прийнятті рішення про проведення реєстрації договору оренди земельної ділянки між ТОВ "Теплик-Агро" та власником земельної ділянки, звертався 14.02.2014 року до відділу Держземагенства у Теплицькому районі Вінницької області із запитом про надання інформації про наявність договору оренди земельної ділянки.

На що, 14.02.2014 року відділ Держземагентства надав письмову відповідь про те, що інформація про договір оренди запитуваної спірної ділянки в Книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, щодо договорів оренди землі - відсутня.

Отже, державний реєстратор вжив необхідних заходів при проведенні реєстрації договору оренди, здійснення яких від нього вимагають зазначені норми, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що підстави для визнання дій відповідача протиправними відсутні.

02.12.2010 року між ТОВ "ПК"Зоря Поділля" та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, терміном на 5 років.

Згідно Книги записів про державну реєстрацію договорів оренди землі Теплицького району Вінницької області, відділом Держкомзему у Теплицькому районі Вінницької області зазначений договір оренди зареєстрований 04.07.2011 року за №01887.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже зазначений договір оренди строком на 5 років між власником та ТОВ "ПК"Зоря Поділля" набрав законної сили саме з моменту його реєстрації тобто з 04.07.2011 року, а тому укладення нового договору між власником та ТОВ "Теплик Агро" 10.01.2014 року (тобто в період дії попереднього договору) та його державна реєстрація є порушенням чинного законодавства.

Разом з тим, враховуючи зазначене та обставини справи , державний реєстратор при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеним між ТОВ "Теплик-Агро" та власником, фактично здійснив повторну реєстрацію права оренди однієї і тієї ж земельної ділянки, що є недопустимим, та порушує вимоги чинного законодавства, оскільки реєстрація договорів оренди землі з новим орендарем можлива лише після реєстрації угод про розірвання договорів оренди землі з попереднім орендарем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що оскільки на момент прийняття спірного рішення за позивачем вже була зареєстрована оспорювана земельна ділянка у відповідності до норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проте, всупереч ст.24 цього ж Закону, відповідач здійснив повторну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, а отже наявні підстави для скасування рішення Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції Вінницької області №11330060 від 03.03.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Апелянтом в доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства здійснив повторну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Однак, апелянт зазначає, що не погоджується з таким висновками суду, оскільки відповідач не порушив норми закону щодо реєстрації прав оренди, так як при реєстрації прав оренди надано всі необхідні документи, в тому числі надана довідка відділом Держземеагенства у Теплицькому районі, де чітко вказується про відсутність зареєстрованих договорів оренди землі.

Колегія суддів до зазначених доводів ставиться критично з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, суд першої інстанції зазначив, що в діях державного реєстратора відсутня протиправність, так як він виконав всі необхідні вимоги при прийнятті рішення про державну реєстрацію, та зазначив, що порушення закону сталося саме з вини Держземеагенства оскільки останнє фактично надало державному реєстратору недостовірну інформацію, що стало підставою для часткового задоволення позивних вимог, шляхом відмови у визнанні дій державного виконавця протиправними.

Однак разом з тим суд першої інстанції вірно зазначив, що під час здійснення оспорюваної реєстрації (незважаючи на правомірні дії реєстратора та незалежно від нього) фактично виникла ситуація, яка за своєю суттю є порушенням закону - реєстрація договору оренди земельної ділянки під час дії вже зареєстрованого договору оренди цієї ж ділянки з іншим суб'єктом.

Таким чином суд першої інстанції зробив висновок про те , що у такому випадку саме рішення про реєстрацію цього договору і є тим порушенням закону, а отже є протиправним та у зв'язку з цим підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції не робив висновків стосовно порушення відповідачем закону, а лише стосовно того, що порушенням закону є наявність самого рішення про реєстрацію, що у зв'язку з своєю повторністю є протиправним, а тому твердження апелянта стосовно цього є безпідставними.

Також, апелянт зазначає про неповне з'ясування судом обставин справи яке відобразилось у не дослідженні примірників договорів оренди землі укладених з позивачем, які зберігаються у відділі Держземагенстві у Теплицькому районі, не залучив до участі власника земельної ділянки, що призвело до не правильного вирішення питання.

Колегія суддів, не бере до уваги зазначені доводи, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Отже, витребовування доказів є правом суду, а не обов'язком, а також необхідне лише у випадку необхідності використання даних доказі для вирішення справи.

В даному ж випадку дослідження вказаних апелянтом примірників договорів оренди, не становило вирішального значення для прийняття судом першої інстанції рішення, та навіть у випадку такого дослідження не змінило би думку суду та не вплинуло б на прийняте ним рішення.

Зі змісту позову та матеріалів справи встановлено, що позивачем по даній справи є Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольчої компанії "Зоря Поділля" яке звернулося до Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області тобто відповідача.

Згідно, ч.1 ст. 50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

В даному випадку власник землі ОСОБА_2 не є позивачем чи відповідачем по справі, отже може бути залучений до справи лише у якості третьої особи.

Згідно ч.3 статті 53 КАС України питання про вступ до участі у справі третіх осіб вирішується ухвалою.

Таким чином, залучення в даному випадку власника землі є правом, а не обов'язком суду не участь його під час розгляду справи не може бути свідченням неповного з'ясування обставин справи.

Колегія суддів також не бере до уваги твердження апелянта про те, що суд обґрунтовує вірність рішення роз'ясненням Державної реєстраційної служби України, яка у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", оскільки оскаржуване судове рішення не ґрунтується на вказаному роз'ясненні, а також апелянт не зазначає як використання судом першої інстанції в мотивувальній частині вказаного роз'яснення вплинуло на вирішення справи.

Колегія суддів також не бере до уваги решту доводів апелянта у зв'язку із їх необґрунтованістю та безпідставністю.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплик-Агро" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.