Справа № 806/3099/15
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м.Житомир справа № 806/3099/15

час прийняття: 12 год. 45 хв. категорія 12.3

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Гуменюк А.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просить визнати протиправними дії ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо ненарахування та невиплати йому при звільнені надбавки за вислугу років, стягнути з ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на його користь суму в розмірі 16802,51 грн. з яких 2085,95 грн. - ненарахована та невиплачена йому при звільнені надбавка за вислугу років, 14716,56 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.05.2015 року по 30.09.2015 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що в період з 05.06.2007 року по 16.05.2008 року працював в податковій інспекції на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань. Зазначив, що в період його роботи йому не нараховувалась та не виплачувалась надбавка за вислугу років, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях щодо позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 05.06.2007 року по 16.05.2008 року ОСОБА_4 працював в ОСОБА_1 об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань (а.с.8-13).

Встановлено, що 29.04.2015 року позивач звернувся до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області із заявою щодо правильності нарахування та виплати йому надбавки за вислугу років та винагороди за вислугу років, здійснивши нарахування та виплату ненарахованих сум (а.с.16).

ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області повідомлено позивача про те, що оскільки він не має рангу, то отримувати надбавку за вислугу років він не має права, а тому, відповідно, проводити нарахування не має підстав (а.с.18).

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено наступне.

Такі правовідносини регулюються правовими нормами Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та Закону України "Про державну службу".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон N 3723-XII застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 4 грудня 1990 року N 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон N 509-XII).

Тобто, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Законом N 509-XII, а в частині, що не врегульована ним - Законом N 3723-XII.

За приписами ст.15 Закону N 509-XII, в редакції на день виникнення спору, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

В розумінні вимог ст.24 Закону N 3723-XII прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Класифікація посад державних службовців та їх категорії визначені правовими нормами ст.25 Закону N 3723-XII. Частина четверта вказаної статті прямо зазначає, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Зазначене свідчить про чітке законодавче розмежування на працівників державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання в силу вимог ст.15 Закону N 509-XII, та працівників, посади яких віднесені до відповідної категорії державних службовців із присвоєнням відповідного рангу державного службовця.

Тобто, правовий статус посадових осіб державної податкової служби і проходження служби регулюється спеціальним Законом N 509-XII, згідно з статтею 15 якого посадовим особам державної податкової служби присвоюють спеціальні звання.

Посади усіх інших працівників, які не мають спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким державним службовцям присвоюються ранги державних службовців відповідно до статті 26 Закону N 3723-XII.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.97 N 503-р (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року N 1336) посади працівників державних податкових інспекцій, які не мають спеціальних звань, віднесені від четвертої до сьомої категорій посад державних службовців.

Також, вказане розмежування в статусі працівників податкової служби відображено в постанові КМ України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". В додатку № 29 до вказаної постанови наведена схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають ранг державного службовця, а в додатку № 30 - схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають спеціальні звання. Посадові оклади, які визначені цими додатками, є різними.

Судом встановлено, що позивачу під час перебування на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань протягом спірного періоду було присвоєно спеціальне звання - "Радник податкової служби ІІІ рангу" (а.с.11).

Суд зазначає, що посада - головний державний податковий інспектор відділу погашення прострочених податкових зобов"язань, ні положеннями статті 25 Закону України "Про державну службу", ні положеннями розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.97 N 503-р. до жодної категорії державних службовців не відносилася, а тому позивачу правомірно жодний ранг державного службовця на час перебування на вказаній посаді не присвоювався.

В судовому засіданні представником позивача визнано, що його довірителю не присвоювався ранг державного службовця.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач протягом вказаного періоду перебування на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань отримував в структурі заробітної плати надбавку за вислугу років.

Суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що позивач за вказаний період перебування на посаді головного державного податковогго інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань мав право на отримання одночасно двох видів надбавки за вислугу років, а саме надбавки в розмірі 35% як посадова особа органів державної податкової служби, що має спеціальне звання, та 20% надбавки за вислугу років як державному службовцеві.

Так, як вже зазначалося, розміри посадових окладів для працівника органів державної податкової служби, що має спеціальне звання, та працівника цієї ж служби, що має ранг державного службовця, є різними і визначалися різними додатками до зазначеної вище постанови КМ України від 9 березня 2006 р. N 268.

Отже, різне визначення таких складових заробітної плати та різні механізми їх нарахування не дають права позивачу як працівнику (посадовій особі) податкового органу на одночасне отримання і посадових окладів, і доплат за звання (ранг), і доплат за вислугу років.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на рішенням Верховного Суду України щодо порядку визначення стажу державної служби, оскільки правова позиція Верховного суду щодо врахування стажу роботи в органах податкової служби до стажу держаної служби не свідчить про право позивача на одночасне отримання двох різновидностей доплат за вислугу років.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на одночасне отримання двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді надбавки за вислугу років за період перебування на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань. Позивач за період з 05.06.2007 року по 16.05.2008 року перебування на вищевказаній посаді отримав в повному обсязі доплату за вислугу років як особа, що має спеціальне звання, а тому його право на отримання заробітної плати в повному обсязі не є порушеним і судовому захисту не підлягає.

Проведення з позивачем розрахунку при звільненні в повному обсязі свідчить також про безпідставність його позовних вимог щодо стягнення певних коштів за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158- 163, 186, 254 КАС України,

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 01 жовтня 2015 р.