Справа № 2а-591/12/2670
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2012-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 січня 2012 року № 2а-591/12/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Держави України в особі Генерального прокурора України ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури України Генерального прокурора Пшонки В., що порушували конституційні права і свободи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Генерального прокурора України ОСОБА_2 в якому просить:

- визнати дії (бездіяльність) службових осіб Генеральної прокуратури України Генерального прокурора Пшонки В., які протягом 15 років не виконали свій конституційний обовязок: не застосували прокурорське реагування на факти грубих порушень прав на власність, землю та працю, що завдало істотної шкоди охоронюваним правам і інтересам, не розглянули скарги, не відновили порушені права, злочини не припинили незаконними та порушити кримінальну справу за ознаками ст. ст. 365, 367 КК України;

- визнати неправомірним факт позбавлення права на спадкове майно домоволодіння, що фактично належало ОСОБА_3, внаслідок бездіяльності Держави, посадових осіб державних органів відповідача по справі Генерального прокурора України ОСОБА_2;

- визнати рішення Тростянецького районного суду від 17.05.1995 року постановлене при відсутності у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виконаним, а надані на його виконання Генеральні плани на земельну ділянку фактичного користувача ОСОБА_3 у 1997, 2000, 2001, 2006 р.р., а також копію Генплану за 1974 р. фіктивними, оскільки виготовлені без жодних підстав, за відсутністі у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку з 1948 року;

- визнати за позивачем право власності на домоволодіння (будинок та земельну ділянку) по вул. Чкалова 1, в м.Тростянець Сумської області, що фактично належала з 1948 року гр. ОСОБА_3 померлому 1996 року, а його спадкоємці дружина ОСОБА_4 (померла 1998 року) та донька ОСОБА_5 (померла у 2001 році) та позивач не змогли отримати спадщину з незалежних від них причин, а по причині бездіяльності Держави, її посадових осіб Генерального прокурора України ОСОБА_2 та з метою припинення подальшої тяганини з видачі свідоцтва про право власності на будинок та Державного акту на право власності на землю у фактичних розмірах на імя ОСОБА_1;

- визнати незаконними та скасувати розпорядження Голови Тростянецької районної ради (райвиконкому) ОСОБА_6: за №1 від 22.07.1994 року «Про передачу повноважень райдержадміністрації Голові виконавчого комітету»; за №30 від 25.07.1994 року «Про припинення діяльності Тростянецької райдержадміністрації»; №б/н від 22.07.1994 року «Про попередження працівників райдержадміністрації про звільнення», як такі, що постановлені одноосібно Головою Тростянецької райради ОСОБА_6 з перевищенням ним службових повноважень, поскільки він не був власником майна райдержадміністрації, не мав від неї відповідних повноважень, а легітимний голова Райдержадміністрації ОСОБА_7 в цей час знаходився на посаді і виконував свої прямі службові обовязки, при цьому грубо порушені вимоги ст. ст. 37, 38 ЦК УССР;

- розпорядження неправомочної посадової особи Голови Тростянецької районної ради ОСОБА_6 за №85 від 04.10.1994 року про звільнення єдиного в Україні ОСОБА_1 з роботи зав.юридичним відділом Тростянецької райдержадміністрації скасувати, як таке, що прийняте з перевищенням службових повноважень та в супереч вимогам ст. 40 КЗпП України;

- визнати відсутність самого юридичного факту звільнення позивача 04.10.1994 року його роботодавцем Головою Тростянецької райдержадміністрації ОСОБА_7 в установленому Законом порядку, трудовий спір з яким відсутній, трудовий договір укладений ним з Тростянецькою райдержадміністрацією 15.05.1992 року, вважати таким, що не переривався і діє до сьогоднішнього дня;

- скасувати запис в трудовій книжці за №30 від 03.10.1994 року про звільнення з посади неправомочною посадовою особою - Головою Тростянецької райради ОСОБА_6 з яким позивач не перебував у трудових відносинах та визнати фактичне усунення позивача від виконання службових обовязків неправомочною посадовою особою без звільнення в установленому законом порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2011 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2011 року задоволено, вказану ухвалу скасовано та постановлено нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

16 січня 2012 року справу передано на розгляд судді Катющенко В.П.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, тоді як юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 Кодексу).

Частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Так, згаданою статтею передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 234 ЦПК України підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав розглядаються в порядку окремого провадження в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача:

- визнати неправомірним факт позбавлення права на спадкове майно домоволодіння, що фактично належало ОСОБА_3, внаслідок бездіяльності Держави, посадових осіб державних органів відповідача по справі Генерального прокурора України ОСОБА_2;

- визнати за позивачем право власності на домоволодіння (будинок та земельну ділянку) по вул. Чкалова 1, в м.Тростянець Сумської області, що фактично належала з 1948 року гр. ОСОБА_3 померлому 1996 року, а його спадкоємці дружина ОСОБА_4 (померла 1998 року) та донька ОСОБА_5 (померла у 2001 році) та позивач не змогли отримати спадщину з незалежних від них причин, а по причині бездіяльності Держави, її посадових осіб Генерального прокурора України ОСОБА_2 та з метою припинення подальшої тяганини з видачі свідоцтва про право власності на будинок та Державного акту на право власності на землю у фактичних розмірах на імя ОСОБА_1;

- визнати відсутність самого юридичного факту звільнення позивача 04.10.1994 року його роботодавцем Головою Тростянецької райдержадміністрації ОСОБА_7 в установленому Законом порядку, трудовий спір з яким відсутній, трудовий договір укладений ним з Тростянецькою райдержадміністрацією 15.05.1992 року, вважати таким, що не переривався і діє до сьогоднішнього дня;

не належить розглядати за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, дані вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути ініційовані в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимоги позивача про визнання рішення Тростянецького районного суду від 17.05.1995 року, постановлене при відсутності у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виконаним, а надані на його виконання Генеральні плани на земельну ділянку фактичного користувача ОСОБА_3 у 1997, 2000, 2001, 2006 р.р., а також копію Генплану за 1974 р. фіктивними, оскільки виготовлені без жодних підстав, за відсутністі у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку з 1948 року суд відзначає, що порядок перегляду судових рішень в апеляційному порядку передбачений вказаним Цивільним процесуальним кодексом України, водночас окружні адміністративні суди не вправі переглядати рішення, ухвалені іншими судами.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкриття провадження в цій частині, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в частині вимог про визнання неправомірним факту позбавлення права на спадкове майно домоволодіння, що фактично належало ОСОБА_3, внаслідок бездіяльності Держави, посадових осіб державних органів відповідача по справі Генерального прокурора України ОСОБА_2; визнання за позивачем право власності на домоволодіння (будинок та земельну ділянку) по вул. Чкалова 1, в м.Тростянець Сумської області, що фактично належала з 1948 року гр. ОСОБА_3 померлому 1996 року, а його спадкоємці дружина ОСОБА_4 ( померла 1998 року) та донька ОСОБА_5 (померла у 2001 році) та позивач не змогли отримати спадщину з незалежних від них причин, а по причині бездіяльності Держави, її посадових осіб Генерального прокурора України ОСОБА_2 та з метою припинення подальшої тяганини з видачі свідоцтва про право власності на будинок та Державного акту на право власності на землю у фактичних розмірах на імя ОСОБА_1; визнання відсутності самого юридичного факту звільнення позивача 04.10.1994 року його роботодавцем Головою Тростянецької райдержадміністрації ОСОБА_7 в установленому Законом порядку, трудовий спір з яким відсутній, трудовий договір укладений ним з Тростянецькою райдержадміністрацією 15.05.1992 року, вважати таким, що не переривався і діє до сьогоднішнього дня; визнання рішення Тростянецького районного суду від 17.05.1995 року постановлене при відсутності у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виконаним, а надані на його виконання Генеральні плани на земельну ділянку фактичного користувача ОСОБА_3 у 1997, 2000, 2001, 2006 р.р., а також копію Генплану за 1974 р. фіктивними, оскільки виготовлені без жодних підстав, за відсутністі у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку з 1948 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко