Справа № 2а/2570/4035/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/4035/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання дій протиправними та стягнення невиплаченої грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

02.08.2011 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області (далі УПФУ в Чернігівському районі Чернігівської області), в якому просить визнати неправомірними дії щодо невиплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів та зобовязати здійснити виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Свої вимоги мотивує тим, що при звільненні з посади державного службовця вона не отримала грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, яка передбачена статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Крім того, зазначила, що Законом України «Про державну службу» передбачена виплата грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років. Дострокове припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем відбулося з підстав невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, а не у зв'язку з виходом на пенсію. Таким чином, на момент припинення перебування на службі позивача у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я, в УПФУ в Чернігівському районі Чернігівської області не виникає правових підстав для нарахування та виплати позивачу 10 посадових окладів, оскільки зазначені підстави припинення державної служби для такої виплати не передбачені статтею 37 Законом України «По державну службу», а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, повязані з проходженням державної служби регулюються Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до пункту 15 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта НК № 665791 (а.с.6-8).

Згідно наказу УПФУ в Чернігівському районі Чернігівської області від 04.05.2011 року № 19-о ОСОБА_1 звільнена з посади державного службовця головного спеціаліста відділу з призначення пенсій з 04.05.2011 року в звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, пункт 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, що не заперечується сторонами.

Таким чином, причиною звільнення позивача з державної служби слугувала саме невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи (державної служби).

У відповідності до положень пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту КзпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Положеннями статті 40 КЗпП України визначено підстави розірвання трудового договору виключно з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Тому, розірвання трудового договору за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у разі невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, здійснюється власником в односторонньому порядку та не потребує згоди працівника.

Положеннями частини 1 статті 23 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ визначено, що граничний вік перебування на державній службі становить 60 років для чоловіків і 55 років для жінок.

Саме з такою обставиною як досягнення працівником граничного віку перебування на державній службі законодавець згідно пункту 3 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» повязує настання правового наслідку у вигляді припинення державної служби.

Відповідно до частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права, обов`язковою умовою для виплати вказаної допомоги, яка за своєю суттю є додатковим платежем, що виплачується роботодавцем державному службовцю за виконання трудової функції до моменту досягнення граничного віку перебування на державній службі, є звільнення працівника з посади державного службовця саме у зв`язку з виходом на пенсію державного службовця при досягнення граничного пенсійного віку, який для жінок відповідно становить 55 років.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення позивача з займаної посади позивач мав вислугу державної служби понад 10 років, однак не досяг пенсійного віку, а саме їй не вистачало 1 рік 1 місяць 4 дні.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 була звільнена з державної служби за 1 рік 1 місяць 4 дні до досягнення нею граничного пенсійного віку, у відповідача як органу державної влади, в якому проходив державну службу позивач, не виникло обов`язку нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, оскільки положеннями статті 37 Закону України не встановлено права на отримання грошової допомоги у вказаному розмірі при звільненні працівника у зв`язку з його невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у правовідносинах з проходження державної служби, суд вважає, що УПФУ в Чернігівському районі Чернігівської області при вирішенні питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом з урахуванням приписів частини 3 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати позивачеві грошової допомоги та зобовязання вчинити певні дії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання дій протиправними та стягнення невиплаченої грошової допомоги,- відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом

Постанова суду від 16.08.2011 року не набрала законної сили.

Суддя І.І. Соломко