Справа № 821/422/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 р. Справа № 821/422/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Центр» Виконавчого комітету Херсонської міської ради до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

13.02.2014 року КП «Центр» звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2013 року - про збільшення грошового зобов'язання по ПДВ за основним платежем у сумі 35486 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8871,5 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що при заповненні податкової декларації з ПДВ за березень 2013 року ним дійсно була допущена методологічна помилка, однак, ця помилка стосувалась заповнення певного рядку, який є складовою основного рядку 25 Декларації і реально не призвела до заниження податкового зобов'язання. Крім того, позивач зазначив, що самостійно сплатив визначену ним суму податкового зобов'язання в межах установленого законом строку.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року адміністративний позов КП «Центр» задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача № від 19.12.2013 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДПІ у м.Херсоні 13.03.2014 року подала апеляційну скаргу (на 1-м арк.), в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просила скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - КП «Центр» виконавчого комітету Херсонської міської ради є юридичною особою, що зареєстрована 25.01.2007 року за №0007710, та з 23.07.2008 року є платником податку на додану вартість (свідоцтво №100130038).

КП «Центр» у електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку подано податкові декларації з ПДВ за березень 2013 року.

В листопаді 2013 року, працівниками податкового органу проведена камеральна перевірка даних позивача, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за березень 2013 року, за результатами якої складено акт №1634/21-03-15-02/34786324 від 29.11.2013 року, яким, в свою чергу, встановлено порушення підприємством позивача вимог п.200.1 ст.200 ПК України, п.1-3,7 розділу 6, п.п.4.6.8 п.4.6 розділу 3 «Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ» (затв. наказом Мінфіну України від 25.11.2011р. №1492), внаслідок чого підприємством занижено суму ПДВ.

Так, цією камеральною перевіркою податкових декларацій з ПДВ фактично було встановлено, що в рядку 25 (т.б. сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного (поточного) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду) позивач зазначив: у 2013 року - 35 486 грн., а рядок 25.1 декларації платником не заповнено. Уточнюючого розрахунку підприємством не надано.

На підставі вищевказаного акту перевірки, уповноваженою особою відповідача прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2013 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 44 357,50 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 35486 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 8871,50 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням податкового органу, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог і відповідно, з протиправності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до приписів п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності ж до вимог п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачаться з п.200.1 та п.200.2 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до змісту положень пп.4.6.8 п.4.6 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011р. №1492, зареєстр. в МЮ України 20.12.2011р. за №1490/20228), в рядку 25 «Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та:» декларації вказується сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, та сплачується до загального фонду державного бюджету - рядок 25.1.

На підставі вищевикладеного, а також виходячи з назви рядку 25 Декларації, колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що платник податків не може вважатися таким, що не визначив податкове зобов'язання (занизив податкове зобов'язання), якщо він зазначив у рядку 25 певний показник, що має позитивне значення, оскільки рядки 25.1 та 25.2 декларації є складовими рядка 25, в якому платник податків визначає розмір податкового зобов'язання.

Тобто, рядки 25.1 та 25.2 в дійсності мають допоміжне значення для цілей адміністрування податків. Виявлена ж суперечність у показниках податкової звітності утворює підстави для проведення перевірки платника податків згідно з положеннями ст.78 ПК України і не може без перевірки призводити до висновку податкового органу про заниження податкового зобов'язання.

До того ж, необхідно вказати, що як вбачається з матеріалів справи, позивачем всі нараховані суми податку були реально сплачені до бюджету у повному обсязі та установлені законом строки, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями №1 від 29.04.2013 року - на загальну суму 19500 грн., №989 від 26.04.2013 року - на загальну суму 14500 грн. та №990 від 29.04.2013 року - на загальну суму 1500 грн.

Отже, на думку суду, ця помилка позивача в декларації за березень 2013р., а саме, не заповнення ним рядка 25.1 має суто методологічний характер та, в свою чергу, жодним чином не призвела до заниження підприємством своїх податкових зобов'язань.

Таким чином, за вказаних обставин, апеляційний суд приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2013 року є протиправним, а тому відповідно, позовні вимоги КП «Центр» дійсно підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А згідно ж з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко