Справа № 807/787/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Справа № 876/9001/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області ДПС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" 22.03.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Ужгородської МДПІ в Закарпатській області в якому, уточнивши позовні вимоги, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В1» №000234/00274105 від 29.10.2012 року про зменшення cуми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 111 858,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Ужгородська МДПІ в Закарпатській області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що договори, укладені позивачем з ТОВ "Фавор", ТОВ "Картман", ТОВ "Компані Технолідер", є нікчемними. Перевіркою встановлено факт неотримання товарів (робіт, послуг), а лише формування платником податкового кредиту по отриманих документах з метою одержання податкової вигоди,відповідно відсутній факт поставок товарів за цими договорами, відсутні товаро-транспортні накладні, а самі договори укладені без мети настання реальних наслідків.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 04.09.2012 року по 08.10.2012 року Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією була проведена документальна виїзна позапланової перевірки Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Фавор", ТОВ "Картман", ТОВ "Компані Технолідер" за період з 01.10. 2010 року по 30.06.2012 року, за результатами якої складено акт № 1076/22-01/00274105 від 15.10.2012 року.(т.1 а.с.17-126).

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок виявлення факту неотримання платником податків товарів (робіт, послуг), а лише формування останнім кредиту по отриманих документах з метою одержання податкової вигоди; встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповні, недостовірні та (або) суперечливі, і є наслідком укладення нікчемних правочинів.

На підставі вищевказаного акту перевірки Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією у Закарпатській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №000234/00274105 від 29.04.2012 року про зменшення cуми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 90285,00 грн. основного платежу та штрафна санкція в сумі 21573,00 грн. (т.1 а.с.127).

Як видно із акту перевірки та заперечення відповідача товариством з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" по взаємовідносинах із ТОВ "Фавор" було оприбутковано товар (піддони дерев'яні) відповідно до первинних документів - видаткових накладних, до яких товаро-транспортні накладні відсутні. Згідно позиції податкового органу такі операції не були пов'язані із здійсненням господарської діяльності.

На підставі акту перевірки було зроблено висновок про безпідставність включення до витрат сум на придбання зазначеного вище товару у ТОВ "Фавор" та про порушення товариством з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого перевіркою зменшено бюджетне відшкодування податку на додану вартість на суму 89117 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем податкового кредиту та заявлення відповідної суми податку на додану вартість до бюджетного відшкодування, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

На момент формування позивачем податкового кредиту був чинний Закон України «Про податок на додану вартість».

Згідно з п. 1.8. ст. 1 цього Закону бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 цього ж Закону суми податку, що підлягають сплаті до бюджету, або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. На підставі підпункту 7.7.3 п. 7.7 ст.7 Закону відшкодуванню платнику податку з бюджету підлягає сума, яка при її визначенні згідно з підпунктом 7.7.1 має від'ємне значення.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закон України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Таким чином, документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається належним чином оформлена податкова накладна, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, що випливає з положень абзацу першого підпункту 7.2.3 п. 7.2 та підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону.

Факт отримання ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" податкових накладних, внесення відомостей про їх видачу до реєстру податкових накладних, є належним підтвердженням поставки товару за договором з ТОВ "Фавор". Також факт отримання та використання вищевказаного товару (піддонів) підтверджується, виробничим звітом (т.1 а.с.220-223), інвентаризаційною відомістю (т.1 а.с.233-239), технологічним регламентом №6 виробництва деревного вугілля (т.1 а.с.240-244), нормативів витрат сировини (т.1 а.с.245).

Придбання товару (деревного вугілля) позивачем від ТОВ "Картман" на суму 11115,50 грн., в т.ч. 1852,58 грн. ПДВ підтверджено як податковими так і видатковими накладними (т.2 а.с.1-43), договорами купівлі-продажу (т.1 а.с.218-219), а його використання (переробка) у господарській діяльності підтверджується виробничим звітом (т.1 а.с. 220-223), звітом про рух готової продукції (т.1 а.с.224), звітом про рух напівфабрикатів (т.1 а.с.225), інвентаризаційними відомостями (т.1 а.с.233-239), технологічним регламентом №6 по виробництву вугілля (т.1 а.с.240-244), нормами розходу сировини (т.1 а.с.245).

Придбання товару (електричного двигуна) позивачем від ТОВ "Компанія "Технолідер" на суму 7000,00 грн., в т.ч. 1167,00 грн. ПДВ підтверджено як податковими так і видатковими накладними (т.2 а.с.1-43) , договором купівлі-продажу (т.1 а.с.226-227), його використання у господарській діяльності також підтверджується актом здачі-приймання відремонтованих об'єктів (т.1 а.с.228), нарядом замовленням (т.1 а.с.229), накладною на внутрішнє переміщення (т.1 а.с.230).

Фактично, висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача із його контрагентами ґрунтуються лише на відсутності ТТН, що підтверджують факт отримання (транспортування) ТМЦ.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., товаротранспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна (надалі - ТТН) та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак, враховуючи належне оприбуткування та підтверджене використання позивачем у своїй діяльності придбаного у контрагентів товару (будівельних матеріалів), факт відсутності на товарно-транспортних накладних всіх реквізитів не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договору публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договору із позивачем, його контрагенти були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тобто мали достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та його контрагентами, судом першої інстанції правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого факту( відсутні судові рішення про нікчемність договорів та докази притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності службових осіб позивача чи його контрагентів) .

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, умови поставки (CPT - CARRIAGE РАID ТО (Фрахт/Перевезення оплачені до…/ІНКОТЕРМС 2000), передбачені спірним договором, встановлюють, що укладення договору з перевізником, а також отримання від нього товаро транспортних накладних є обов'язком Продавця, а не Покупця.

Даючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує, що відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції визначено в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якого це - дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем надано всі відповідні розрахункові, платіжні та інші документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які вказують на товарність господарських операцій, їх відповідність основній меті господарської діяльності контрагентів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту та заявлення відповідної суми ПДВ до бюджетного відшкодування.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області ДПС залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі №807/787/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук