Справа № 2а-8023/11/1270
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2011-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

категорія №12.3
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2011 року Справа № 2а-8023/11/1270

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Ірметової О.В.,

Судді: Борзаниці С.В.

Судді: Мирончук Н.В.

при секретарі судового засідання: Іванович К.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача Державної митної служби України: ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_1 митниці: не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Держаної митної служби України, ОСОБА_1 митниці про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2011 року до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2, яким позивач просив визнати протиправними дії Державної митної служби України щодо припинення перебування на державній службі ОСОБА_2 згідно наказу №1862-к від 31.08.2011, скасувати наказ №1862-к від 31.08.2011 Державної митної служби; визнати протиправними дії ОСОБА_1 митниці щодо звільнення з роботи ОСОБА_2 на підставі наказу №1862-к від 31.08.2011; скасувати наказ ОСОБА_1 митниці про звільнення з посади; зобовязати Державну митну службу поновити ОСОБА_2 на посаді; стягнути з ОСОБА_1 митниці на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з моменту фактичного звільнення по час прийняття судом постанови; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 солідарно моральну шкоду у розмірі 1050,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вересня 1999 року він перебував на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил ОСОБА_1 митниці. Оскаржуваним наказом Державної митної служби від 31.08.2011 №1862-к за порушення Присяги державного службовця було припинено з 31.08.2011 перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_2 У якості підстав для задоволення позовних вимог позивач зазначив, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального закону Дисциплінарного статуту митної служби України. Крім того, позивач вважає, що підстави для застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення з митного органу визначені ст.28 Статуту. Обставини викладені у акті та наказі ДМС на думку позивача не підпадають під підстави звільнення з митного органу, визначені ст.28 Статуту. Більш того при прийнятті рішення про припиненні перебування на державній службі, тобто фактичного звільнення з митного органу суб'єктами владних, на думку позивача, порушено принцип справедливості, а саме, те, що до посадових осіб Служби митної варти, які неналежно виконували свої обов'язку та допустили втрату документів застосовано такий вид дисциплінарного стягнення як догана. Однак до ОСОБА_2, як до особи на яку був здійснений напад у зв'язку з неналежним виконанням службових обов'язків працівниками Служби митної варти, застосовано такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення.

З огляду на вищевикладене позивач вважає, що оскаржувані ним накази про припинення перебування на державній службі та звільнення його з посади, прийнято суб'єктами владних повноважень не на підставі та не у спосіб, що визначений чинним законодавством України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено по відношенню до нього, без дотримання вимог рівності перед законом.

Щодо вимог стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що своїми незаконними діями, щодо упереджених висновків зроблених у Акті та прийняття необгрунтованих рішень за результатами проведення службового розслідування, а саме прийняття наказів про припинення державної служби та звільнення з митних органів Державна митна служба та ОСОБА_1 митниця нанесли моральну шкоду. А саме вказаними діями суб'єктів владних повноважень було принижено його честь і гідність як сумлінного працівника, було спричинено душевні страждання, в нього погіршились стосунки з колегами по роботі у зв'язку з тим, що поставились під сумніви його професійні навички та його компетентність у галузі митної справи, погіршився стан здоров'я, у зв'язку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Представники відповідачів Державної митної служби України та ОСОБА_1 митниці заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що на підставі наказу Держмитслужби «Про проведення службового розслідування» від 10.08.11 № 733 створено комісію, якій доручено проведення службового розслідування щодо об'єктивного та всебічного з'ясування правомірності дій чи бездіяльності посадових осіб служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці у зв'язку із затриманням 05.08.2011 року нарядом митної варти трьох вантажних автомобілів без державних номерів з вантажем товарів народного споживання.

За результатами вище зазначеного службового розслідування було встановлено, що головним інспектором відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці ОСОБА_2, внаслідок недбалості, втрачено первинні документи, які свідчили про спробу вчинити протиправні дії направлені на переміщення товарів поза митним контролем, не вжито дієвих заходів для встановлення всіх обставин події під час проведення заходів по виявленню та припиненню митних правопорушень, у зв'язку з чим Державною митною службою України видано наказ від 31.08.2011 №1862-К «Про припинення перебування на державній службі», яким припинено перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2 головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці за порушення Присяги державного службовця (п.6 ч.і ст.30 Закону України «Про державну службу»).

На виконання наказу Держмитслужби України від 31.08.11 № 1862-к ОСОБА_1 митниця видала наказ від 01.09.11 № 804-к "По особовому складу" згідно якого, Позивачу припинено перебування на державній службі у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу». У даному випадку мова йде про несумлінне виконання позивачем своїх посадових обовязків на посаді головного інспектора дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці, а саме внаслідок недбалості втрачено первинні документи, які свідчили про спробу вчинити протиправні дії направлені на переміщення товарів поза митним контролем, не вжито дієвих заходів для встановлення всіх обставин подій під час проведення заходів по виявленню та припиненню митних правопорушень, таким чином на думку відповідачів, позивачем не було забезпечено належне зберігання первинних документів. Вказане свідчить про порушення ОСОБА_2 Присяги державного службовця. Як зазначили представники відповідачів, позивач у своїх поясненнях не навів жодних причин або фактів, які свідчили про неможливість або недоцільність вжиття ним тих чи інших заходів з метою уникнення подібних випадків. Отже, у даному випадку, на думку відповідачів, дії ОСОБА_2 не є дисциплінарним порушенням, а є наслідком невідповідності позивача займаній посаді за моральними та діловими якостями державного службовця, як субєкта зі спеціальним статусом. Таким чином, звільнення позивача з митних органів не є видом дисциплінарного стягнення, а є наслідком порушення Присяги державного службовця, що становить самостійну підставу для припинення державної служби, встановлену законом України «Про державну службу в Україні», а тому склад дисциплінарного проступку у даному випадку відсутній. За таких підстав, відповідачі просили відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд задовольняючи позовні вимоги виходить з наступного.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для субєкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Закріплений частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України принцип обґрунтованості прийнятого рішення, в тому числі і рішення про звільнення особи, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення, вимагає від субєкта владних повноважень враховувати як обставини, на обовязковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Крім того, при перевірці рішення субєкта владних повноважень на відповідність його вимогам чинного законодавства України, Суд застосовує вимоги, які випливають із принципу пропорційності , тобто дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Метою дотримання зазначеного принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення субєкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти;

2) якщо рішення може обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей;

3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення субєкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення;

4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі»засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Принцип розсудливості рішення означає, що субєкт владних повноважень, при прийнятті рішення, в тому числі рішення про припинення публічної служби особи, повинен керуватися виключно метою покладених на нього обовязків, законами логіки та загальноприйнятими стандартами.

Відповідно до ст.. ст.. 407,408, 413 Митного кодексу України посадовими особами митної служби України є працівники митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, на яких цим Кодексом та іншими законами України покладено здійснення митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання.

Правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Працівники, яким вперше присвоюється спеціальне звання митної служби України, приймають урочисте зобов'язання.

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу», який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну службу» державна служба ґрунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Статтею 30 Закону України «Про державну службу» визначено підстави припинення державної служби.

Державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; 7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну службу» громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки». Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

На підставі частини 1 статті 14 вищенаведеного Закону дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

В судовому засіданні встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_2 у період з 15 вересня 1999 року по 31 серпня 2011 року перебував на різних посадах в ОСОБА_1 митниці (а.с.50-51).

Згідно запису в трудовій книжці №4 ОСОБА_2 прийняв присягу державного службовця 15 вересня 1999 року.

У період з 01 серпня 2009 року по 31 серпня 2011 року ОСОБА_2 обіймав посаду головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці.

Наказом Державної митної служби України №1865-к від 31 серпня 2011 року за порушення Присяги державних службовців, відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» було припинено з 31.08.2011 перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2 (а.с.196-197).

В мотивувальній частині наказу Державної митної служби України №1862-к від 31.08.2011 «Про припинення перебування на державній службі» зазначено, що ОСОБА_2 порушено Присягу державного службовця в частині несумлінного виконання ОСОБА_2 своїх службових обовязків, передбачених п.п.2.9, 2.14 Посадової інструкції головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці, та ним були вчинені дії, наслідком яких стала втрата первинних документів, що унеможливило подальше документування виявленого правопорушення.

Згідно п.2.9 посадової інструкції головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці (далі посадова інструкція), затвердженої 20 липня 2009 року начальником ОСОБА_1 митниці (а.с.62-65), з якою позивач був ознайомлений 03.08.2009, головний інспектор відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці вивчає вказівки та орієнтування ДМС України, а також вказівки керівництва з питань боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил. Бере безпосередню участь в заходах щодо їх реалізації.

Відповідно до п.2.14 посадової інструкції, надає практичну допомогу структурним підрозділам митниці в питаннях організації боротьби з контрабандою й митних правил.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.66, 67) до посадової інструкції головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці вносилися зміни наказами ОСОБА_1 митниці №196 від 15.04.2010 та №533 від 05.08.2010, але до вищенаведених пунктів посадової інструкції, порушення яких на думку відповідачів призвели до порушення ОСОБА_2 Присяги державного службовця, зміни не вносилися.

На підставі даного наказу ОСОБА_1 митницею 01.09.2011 за №804-к було прийнято наказ, згідно з яким, вважається припиненим перебування на державній службі ОСОБА_2 у перший робочій день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Підставою для прийняття Державною митною службою України та ОСОБА_1 митницею вищезазначених наказів стали матеріали службового розслідування (а.с.68-104).

Службовим розслідуванням було встановлено, що головним інспектором відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці ОСОБА_2, внаслідок недбалості, втрачено первинні документи, які свідчили про спробу вчинити протиправні дії направлені на переміщення товарів поза митним контролем, не вжито дієвих заходів для встановлення всіх обставин події під час проведення заходів по виявленню та припиненню митних правопорушень.

До цього висновку дійшла комісія по розслідуванню з огляду на таке.

Оперативною групою працівників Служби митної варти ОСОБА_1 митниці згідно плану-завдання на проведення оперативних заходів від 05.08.2011, проводилось патрулювання прикордонної місцевості у зоні населених пунктів Новопсковського району Луганської області. Під час проведення цих оперативних заходів, нарядом митної варти біля 700 метрів від лінії державного кордону, було виявлено три вантажних автомобілі без державних номерів з вантажем товарів народного споживання (орієнтовна вартість товару складала близько 2 500 000 грн.).

До місця виявлення вантажних автомобілів був викликаний прикордонний наряд та головний інспектор відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці ОСОБА_2 для складання протоколу огляду місця події та вилучення автомобілів з вантажем за цим протоколом.

До прибуття головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_2 у водіїв вантажних автомобілів співробітниками Служби митної варти були відібрані письмові пояснення та складено карту-схему затримання вищевказаних автомобілів.

Після прибуття позивача, провідний інспектор відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів служби митної варти ОСОБА_4 повідомив позивача про необхідність проведення огляду місця події, за участю понятих, та необхідність зафіксувати пояснення водіїв у присутності свідків, яких забезпечить прикордонний наряд, а з настанням світлого часу доби провести огляд лінії кордону в районі с. Козлово. Також, провідним інспектором Кучмою І.В було запропоновано головному інспектору Бородаю Р.В., скласти протокол огляду місця події, на що головний інспектор Бородай Р.В. запропонував спочатку ознайомитися з поясненнями водіїв.

На вимогу позивача провідний інспектор Кучма І.В. передав йому пояснення водіїв та схему місцевості затримання автомобілів. Після бесіди з водіями, головний інспектор Бородай Р.В. їх пояснення співробітникам служби митної варти не повертав.

Під час проведення дій до головного інспектора Бородая Р.В. підскочив Андрій, який раніше заявляв, що він є власником вкачаних вантажних автомобілів та вантажу, та вихопив папери, які знаходилися з папкою у нього в руках, і кинувся бігти в бік двору по вулиці 11 П'ятирічки с. Козлово. Андрій переліз через ворота двору та втік на територію приватного подвір'я.

Таким чином, головним інспектором відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці ОСОБА_2 внаслідок недбалості втрачено, первинні документи, які свідчили про спробу вчинити протиправні дії направлені на переміщення товарів поза митним контролем, не вжито дієвих заходів для встановлення всіх обставин події під час проведення заходів по виявленню та припиненню митних правопорушень.

При цьому акт службового розслідування має висновок щодо дій служби митної варти ОСОБА_1 митниці (п.8.1.2), а саме заступником начальника служби митної варті ОСОБА_1 митниці ОСОБА_5 не забезпечено належну організацію роботи особового складу служби митної варти під час здійснення оперативних заходів щодо виявлення, попередження та припинення незаконного переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України поза пунктами пропуску на державному кордоні, що призвело до втрати документів, які могли свідчити про можливе правопорушення, а також не забезпечено умови для виключення доступу сторонніх осіб до місця документування можливого правопорушення.

Надалі в п.8.1.3, п.8.1.4, п.8.1.5, п.8.1.6, п.8.1.7 надається оцінка належного виконання службових обовязків працівниками служби митної варти ОСОБА_1 митниці під час здійснення заходів по виявленню та припиненню порушень митного законодавства в частині вжиття заходів для забезпечення своєчасності та повноти підготовки процесуальних документів, що передбачає забезпечення збереження документів, які могли б свідчити про можливе правопорушення, попередження їх зникнення чи втрати та не забезпечення умов для виключення доступу сторонніх осіб до місця документування можливого правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що згідно посадових інструкції саме на працівників служби митної варти ОСОБА_1 митниці покладено обовязок здійснення заходів по виявленню та припиненню порушень митного законодавства в частині вжиття заходів для збереження документів, які могли свідчити про можливе правопорушення, попередження їх зникнення чи втрати та забезпечення умов для виключення доступу сторонніх осіб до місця документування можливого правопорушення. Таким чином, судом встановлено, що в діях позивача відсутні порушення своїх посадових обовязків в частині збереження первинних документів, оскільки на нього такі обовязки не були покладені відповідною посадовою інструкцією.

Крім цього, посилання відповідачів на те, що внаслідок недбалості ОСОБА_2 було втрачено первинні документи, які свідчили про вчинення водіями затриманих транспортних засобів дій, які мають ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.201 КК України, спростовуються актом службового розслідування, оскільки ані під час складання акту, ані після цього не було встановлено факту скоєння злочину.

Таким чином, висновки відповідачів щодо порушення Присяги державного службовця шляхом несумлінного виконання своїх обовязків є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з висновком відповідачів, що зазначені в акті розслідування дії позивача не можуть кваліфікуватися як дисциплінарне стягнення, а є наслідком невідповідності займаній посаді за моральними та діловими якостями державного службовця зі спеціальним статусом, внаслідок чого звільнення з митних органів ОСОБА_2 не є видом застосування до нього дисциплінарного стягнення, з огляду на наступне.

Правопорушення це поведінка у вигляді дії чи бездіяльності, яка має противоправний характер, спрямована на порушення заборон, невиконання обовязків, передбачених нормою права.

Правопорушення підрозділяються на злочини та проступки. Проступок це правопорушення, яке завдає шкоду особі, суспільству, державі, здійснюється в різних сферах суспільного життя, має різні обєкти впливу та юридичні наслідки. Розрізняють такі види проступків: конституційні, адміністративні, цивільно-правові, дисциплінарні, процесуальні.

Юридична відповідальність це застосування в особливому процесуальному порядку до особи, що вчинила правопорушення, засобів державного примусу, що передбачені санкцією правової норми.

Різноманітність відносин, які охороняються державою, а також норм, що встановлюють охоронні засоби, визначають різний ступінь суспільної небезпеки правопорушення та наслідки, можливість класифікації юридичної відповідальності за різноманітними критеріями.

За галузевою ознакою розрізняють конституційну, кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну, матеріальну відповідальність.

Дисциплінарна відповідальність у трудовому праві полягає в обовязку працівника відповісти за вчинене ним порушення трудової дисципліни перед роботодавцем і понести дисциплінарні стягнення передбачені нормами трудового права.

На підставі аналізу законодавства дисциплінарна відповідальність поділяється на два види:

загальну (санкції такої відповідальності застосовуються до всіх без винятку працівників)

спеціальну (застосовується на підставі окремих нормативно-правових актів: стандартів, положень, законів і поширюється лише на визначене коло).

Загальна дисциплінарна відповідальність передбачена ст.. 147 КЗпП України. Вона є універсальною за характером та може застосовуватися до всіх працівників, що працюють за трудовим договором, незалежно від виду здійснюваної ними діяльності.

Спеціальна дисциплінарна відповідальність передбачена спеціальним законодавством: законами, що визначають особливості правового статусу окремих груп працівників (наприклад ( «Про статус суддів…», «Про державних службовців» тощо), або підзаконними актами (статутами та положеннями про дисципліну).

Спеціальна дисциплінарна відповідальність працівників відрізняється від загальної ширшим змістом трудового правопорушення та суворішими заходами дисциплінарного стягнення та впливу.

Природа інституту юридичної відповідальності має правовий характер і полягає у застосуванні до винної особи, яка скоїла правопорушення, засобів публічно-правового примусу, що передбачені санкцією порушеної норми в чітко визначеному процесуальному порядку.

На думку суду, як було зазначено вище припинення державної служби за наслідками порушення це є спеціальний вид відповідальності.

Порушення «Присяги державного службовця» складається з декількох обєктів правопорушення, одне з яких ставиться в вину позивача це неналежне виконання свої службових обовязків. Однак, відповідальність як звільнення, з урахуванням норм Закону «Про державну службу» Кодексу законів про працю України, Дисциплінарного статуту митної служби України є дисциплінарною.

Закон України «Про державну службу» передбачає застосування до винної особи публічно-правового примусу припинення державної служби, шляхом звільнення. Але вказаний Закон не передбачає чітко визначеного процесуального порядку. Такий порядок передбачений нормами КЗпП України та Дисциплінарним статутом митної служби України.

Дисциплінарний статут митної служби України від 06.09.2005 року визначає суть службою дисципліни, права та обовязки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

Регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог закону України «Про державну службу».

Суд застосовує норми Кодексу законів про працю, оскільки вони застосовуються до всіх працівників, що працюють за трудовим договором, незалежно від виду здійснюваної ними діяльності.

Статтею 148 Кодексу законів про працю України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, сукупність зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів дають суду підстави вважати, що оскаржуваний в частині наказ відповідача про звільнення його з посади, прийнято субєктом владних повноважень не на підставі та не у спосіб, що визначений чинним законодавством України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено по відношенню до позивача, без дотримання рівності перед законом, а тому вважає наказ Державної митної служби України №1862-к від 31 серпня 2011 року в частині щодо звільнення ОСОБА_2 противоправним і таким, що підлягає скасуванню. Відповідно, не може відповідати діючому законодавству України наказ ОСОБА_1 митниці № 804-к від 01 вересня 2011 року в частині звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, так як він виданий на підставі наказу Державної митної служби України №1862-к від 31 серпня 2011 року. На підставі викладеного, ОСОБА_2 підлягає поновленню на роботі.

Згідно ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середньомісячна заробітна плата позивача становить 4234,00 грн., а середня заробітна плата за один робочий день становить 196,93 грн.

Позивач працює у ОСОБА_1 митній службі з пятиденним робочим тижнем, що не заперечують сторони по справі. Вимушений прогул позивача становить період з 08.10.11 по 07.11.11 (з урахуванням наказу ОСОБА_1 митниці №804-к від 01.09.2011 та поданих листів непрацездатності АВГ №378368 за період з 15.08.11 по 05.09.11, АВГ №175863 за період з 06.09.11 по 15.09.11, АВГ №376865 за період з 16.09.11 по 05.10.11, АВГ №378615 з 06.10.11 по 07.10.11)- 30 днів. За час вимушеного прогулу підлягає сплаті сума 4234 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1050 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

На підтвердження моральної шкоди позивачем в якості доказів були надані витяги з історії хвороб (а.с.139-142). Так згідно наданим витягам, ОСОБА_2 у період з 15.08.11 по 05.09.11 знаходився на стаціонарному лікуванні у кардиологічному відділенні ОСОБА_1 міської клінічної багатопрофільній лікарні №1 з діагнозом: постміокардичний міокардіофіброз, порушення сердечного ритму, персістируюча форма фібріляції передсерця. У період з 06.09.11 по 15.09.11 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСОБА_1 обласній клінічній лікарні з діагнозом: персістируюча форма фібріляції, тахісістологія. При цьому за наслідками лікування було рекомендовано утриматися від психоемоціонального навантаження.

Суд, оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження душевних та психичних страждань, та враховуючи принцип кратності співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1050 грн., який за своїм розміром є співрозмірним з розміром мінімальної заробітної плати, встановленої нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», на день прийняття рішення у справі (985 грн.), визнає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивача дійсно безпідставно звільнили, він був змушений хвилюватися, змінити звичайний спосіб життя, вживати додаткових заходів для захисту порушенного права, позбавлений можливості отримувати дохід. Зазначені обставини вказують на наявність спричиненої моральної шкоди та необхідність стягнення коштів у її відшкодування.

Щодо допуску до негайного виконання постанови суду в частині стягенння з ОСОБА_1 митниці на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з моменту фактичного звільнення по час прийняття судом постанови, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання;

7) усунення обмежень у реалізації права на мирні зібрання.

Згідно з ч.2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання постанову:

1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті;

2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Таким чином ч.1 ст. 256 КАС України встановлює обовязковість судових рішень за визначеним переліком до негайного виконання. Частина 2 ст. 256 КАС України встановлює факультативне право суду звернення до негайного виконання постанови за вкзаним переліком.

Оскільки нормами ч.1 ст. 256 КАС України не встановлено обовязок суду допустити до негайного виконання постанови з питань стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті, а суд не знаходить підстав для допуску до негайного виконання постанови суду в частині стягнення усієї суми заробітньої плати за час вимушеного прогулу, заява ОСОБА_2 в частині допуску до негайного виконання постанови суду стягнення з ОСОБА_1 митниці заробітньої плати за час вимушеного прогулу за період з моменту фактичного звільнення по час прийняття судом рішення у справі, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 257 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних субєктів владних повноважень можуть бути покладені обовязки щодо забезпечення виконання рішення.

За таких підстав суд для забезпечення виконання рішення суду, суд вважає необхідним зобовязати Державну митну службу надати звіт про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про правопорушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил ОСОБА_1 митниці протягом 10 днів з дня отримання копії вступної та резолютивної частини постанови суду.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтею 2, 17, 18, 71, 87, 90, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Держаної митної служби України, ОСОБА_1 митниці про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної митної служби України щодо припинення перебування на державній службі ОСОБА_2 згідно наказу №1862-к від 31.08.2011.

Скасувати наказ №1862-к Державної митної служби України від 31.08.2011.

Скасувати наказ №804-к ОСОБА_1 митниці від 01.09.2011.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про правопорушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил ОСОБА_1 митниці.

Стягнути з ОСОБА_1 митниці на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 4234,00 грн. (чотири тисячі двісті тридцять чотири грн. 00 коп.). Зобовязати ОСОБА_1 митницю здійснити відрахування обовязкових податків та зборів до Державного бюджету з стягнутою суми.

Стягнути на користь ОСОБА_2 солідарно з Державної митної служби України та ОСОБА_1 митниці моральну шкоду у розмірі 1050,00 грн. (одна тисяча пятдесят грн. 00 коп.)

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді підлягає негайному виконанню.

Зобовязати Державну митну службу надати звіт про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил Служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_1 митниці протягом 10 днів з дня отримання копії вступної та резолютивної частини постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанову складено та підписано у повному обсязі 11 листопада 2011 року.

Головуючий суддя ОСОБА_6
суддя суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8