Справа № 2-а-648/10
Суддя: Федорова Л. П.
Дата ухвалення: 2010-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-648/10
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в письмовому провадженні)

03 листопада 2010 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області Суддя: Федорова Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дубно адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності протипраним та зобов»язання здійснити розрахунок невиплачених пенсійних виплат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач посилається на те, що він відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни та користується пільгами, передбаченими вищевказаним законом. Відповідно до ст.6 зазначеного Закону з 1 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Але за період 2006-2009 років така допомога позивачу не виплачувалась, що являється протиправним та суперечить Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яким передбачено нарахування і виплата 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно із ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно ч.З ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених ст..7 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», здійснюється за рахунок коштів Держаного бюджету України. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007 р. до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти держаного бюджету та держаних цільових фондів. Цією постановою було затверджено Положення про Пенсійний фонд України, де в п.З зазначено основні завдання Пенсійного фонду, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплат пенсій, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Відповідно до ст..З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» держані соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Просить суд визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі щодо не нарахування та не виплати йому щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком протиправною, і зобов»язати відповідача здійснити розрахунок не виплачених йому пенсійних виплат, починаючи з лютого 2006 р та виплачувати дані виплати в подальшому. Крім того просить поновити йому річний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ст.99 КАС України. Обґрунтовує своє прохання тим, що порушення щодо невиплати йому надбавки до пенсії є триваючим, і не можливо визначити початок перебігу строку звернення до суду, тому строк позовної давності не застосовується. Крім того він є інвалідом III групи довічно, часто лікувався в лікарнях, тому не мав можливості своєчасно звернутися до суду. Про належні йому виплати як дитині війни його повідомлено не було, тому факт порушення його прав став йому відомий лише після висвітлення зазначених подій у пресі.

Представник відповідача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника УПФУ в Дубенському районі в порядку письмового провадження.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить, щоб справа була розглянута за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання теж не з'явився, хоча повідомлявся про час розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Положення щодо реалізації конституційного права громадян, що набули статусу дітей війни, основи їх соціального захисту і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни».

Так ст.6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Сторонами не оспорюється, що позивач має статус дитини війни. А отже у позивача є право на призначення йому державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Але суд звертає увагу на слідуючі обставини. Щодо виплат за 2006 рік, то такі виплати підвищення до пенсії могли бути впроваджені за таких умов: поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, як це вказано в ст.110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» у редакції , викладеній у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік від 19.01.2006 р.

Однак такі обставини, що обумовлювали проведення виплат не настали, а тому і виплати не можуть бути проведені..

Щодо підвищення пенсії дітям війни у 2007 році то п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом було зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік. Проте рішенням Конституційного Суду України №6 рп/2007 від 09.07.2007 року положення п.12. ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з урахуванням ст. 111 цього Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до 4.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з наведеного в період часу з 1 січня до 9 липня 2007 року норма щодо державної соціальної підтримки, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не діяла, оскільки була зупинена. З моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 9 липня і до 31 грудня 2007 року ця норма діяла, а отже позивач мав право на підвищення пенсії відповідно до змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Така ж ситуація з дією ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в 2008 році. Так Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року дію ст..6 Закону України»Про соціальний захист дітей війни» було знову зупинено. Але рішенням Конституційного Суду України у справі №10 рп/2008 від 22 травня 2008 року знову визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення щодо зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Отже знову зважаючи на положення ч.2 ст.152 Конституції України позивач має право на підвищення пенсії відповідно до змісту ст. ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з часу визнання неконституційною норми про зупинення дії цієї статті, тобто з 22 травня 2008 року.

Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» та Законом України «Про державний бюджет на 2010 рік» дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не зупинено, тому здійснення перерахунку з 1 листопада 2009 року по 14 жовтня 2010 року підлягають до задоволення. Стосовно зобов»язання до здійснення відповідачем таких виплат в подальшому, то в цій частині суд вважає необхідним позивачу відмовити, оскільки не вправі зобов'язувати відповідача вчиняти певні дії в майбутньому.

Щодо розміру мінімальної пенсії за віком, з якого необхідно рахувати підвищення пенсії дітям війни у розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Так, ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на взяті державою зобов'язання, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що не суперечить вимогам ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до підпункту 7 п. 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати) відповідно до чинного законодавства.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не діяв відповідно до чинного законодавства і не нараховував позивачу належну доплату до пенсії як дитині війни, у зв»язку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Щодо строків позовної давності, то ч.2 ст.99 КАС України передбачено для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод, та інтересів річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та свобод. Позивач просить поновити строк для звернення, посилаючись на те, що дізнався про порушення своїх прав з публікацій в газетах. Зважаючи на те, що позивач є людиною похилого віку, інвалідом, на вузьку спеціалізацію питання, та публікації рішень з цього питання суто в спеціалізованій пресі, суд вважає поважною причину пропуску строку звернення до суду і приходить до висновку, що він підлягає поновленню щодо перерахунку підвищення пенсії за 2007 та 2008 роки.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності протипраним та зобов»язання здійснити розрахунок невиплачених пенсійних виплат - задоволити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі по не нарахуванню ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі нарахувати ОСОБА_1 державну соціальну допомогу за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по грудень 2008 року та з 01 листопада 2009 року по 14 жовтня 2010 року включно в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», та провести відповідні виплати.

В решті позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі на користь ОСОБА_1 3 гривні 40 копійок сплаченого державного мита.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвали оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб»єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п»ятиденного строку з моменту отримання суб»єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя