Справа № 2-а-321/2010
Суддя: Зарютін П. В.
Дата ухвалення: 2010-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

№ 2-а-321/10

м. Запоріжжя 2 березня 2010 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Зарютіна П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та про оскарження бездіяльності і зобовязання до сплати щомісячної суми допомоги «дітям війни», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище названими позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є «дитиною війни», відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 року має право одержувати пенсію, яка повинна бути підвищена на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що виплати пенсії проведені відповідачем у меншому, ніж передбачено вище вказаним Законом, розмірі, позивач просить суд поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнати незаконною бездіяльність відповідача, що призвела до порушення його права на 30 % підвищення пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по теперішній час, зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по теперішній час з урахуванням її підвищення на 30 % від мінімальної пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобовязавши відповідача сплатити недоплачену суму за строк з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по теперішній час, з урахуванням індексу інфляції щомісячних сум боргу за весь час прострочення.

Сторони заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності (резолютивна частина позову, окрема заява відповідача), тому розгляд справи суд здійснив в порядку письмового провадження.

Наданими суду письмовими запереченнями представник відповідача зазначив на те, що дії Шевченківського управління ПФУ повністю відповідають чинному законодавству України, відповідач діяв у межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством, а вимоги позивача не можуть бути задоволені, так як вони не ґрунтуються і не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Всебічно дослідивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу встановлено статус «дитина війни». Позивач отримує пенсію за віком, яка нараховується і виплачується управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя. Предметом спору по цій справі є право позивача на отримання з 09.07.2007 року передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та захист цього права від порушень з боку органів пенсійного фонду, які проявлені у вигляді бездіяльності суб'єкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р. пільг.

У 2007 році підвищення до пенсії, як «дитині війни» позивачеві не нараховувалося, з 01.01.2008 року виплачувалось в розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а з 22.05.2008 року в розмірах, передбачених Постановою КМУ № 530 від 28.05.2008 року.

Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинялась.

Законом України ««Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України» стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладалась в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року були визнані неконституційним положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що призупиняли на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішенням Конституційного Суду України № 10рп від 22.05.2008 року, були визнані неконституційним положення п.1,2 ст.41 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про Конституційний суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

До винесення рішень Конституційним судом України, правовідносини регулювались законами України про державний бюджет на відповідний рік. Рішення Конституційного суду України не мають зворотної сили у часі, а повноваженнями перевіряти названі Закони на відповідність їх Конституції України наділений лише Конституційний суд України.

Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялась та зміни до неї не вносилися. Закон має вищу юридичну силу по відношенню до Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року.

З огляду на викладене, є незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя стосовно нездійснення виплат позивачу в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року.

На правильність висновку суду не впливають ані посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів та механізму виплати, ані вимоги частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», бо до спірних правовідносин необхідно застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та його права на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». А відповідно до частини 7 ст. 9 КАС України, в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином, при визначенні розміру підвищення до пенсії відповідач зобовязаний застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При вирішенні питання про поновлення строку звернення з позовом та застосування наслідків пропущення такого строку суд виходить з такого.

Стаття ст. 268 ч. 1 ЦК України, на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог щодо незастосування позовної давності, вказує, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання правового акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше майнове право.

При визначенні поняття правового акту суд виходить з того, що даному контексті це є офіційний письмовий документ, що породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан і спрямований на регулювання суспільних відносин, який може регулювати як певну сферу суспільних відносин, та і породжувати конкретні права та обов'язки для конкретних суб'єктів права.

Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлено вимог про визнання незаконним будь-якого правового акту, стаття 268 ЦК України у цьому випадку не може бути застосована.

Стаття 99 ч. 2 КАС України встановлює річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До суду з позовом позивач звернувся 19.01.2010 року, про що свідчить штамп суду з вхідною датою.

Позивачем поважних причин пропуску строку для звернення до суду не зазначено, відповідач наполягав на застосуванні наслідків його пропущення, тож суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення та вважає, що строк звернення до адміністративного суду з приводу виплат за 2007 рік повинен рахуватися з дати опублікування рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (Офіційний вісник України від 27.07.2007 року № 52), а щодо виплат у 2008 році з дати опублікування рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (Офіційний вісник України від 06.06.2008 року № 38), коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду щодо виплат за 2007 рік, за 2008 рік та частково за 2009 рік позивачем пропущений, що відповідно до ст. 100 КАС України є підставою для відмови у задоволенні позову за відповідний часовий період.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача сплатити недоплачену суму з урахуванням індексу інфляції щомісячних сум боргу за весь час прострочення, суд вважає за потрібне відмовити у її задоволенні, виходячи із наступного.

Відповідальність за порушення грошового зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення встановлена ст. 625 ЦК України, проте на думку суду, її дія не поширюється на встановлені судом відносини між сторонами, бо задля виникнення у відповідача грошового зобовязання перед позивачем, відповідач має насамперед здійснити перерахунок підвищення до їх пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», після чого вже маючи таку необхідну грошову суму, у нього і має виникнути і відповідне грошове зобовязання до її сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 6, 8, 11, 17-19, 69-72, 87-94, 99, 100, 102, 122, 128, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо нездійснення перерахунку і виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 19.01.2009 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 19.01.2009 року та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині - позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили після строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення та апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання такої заяви, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя П.В. Зарютін