Справа № 820/20245/14
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 серпня 2015 р. Справа № 820/20245/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Цибульник Г.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, у якому, з урахуванням уточнення від 22.12.2014, просить суд: скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 03.07.2013 року; № від 03.07.2013 року та № від 03.07.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки є неправомірними, надуманими, юридично не вмотивованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що встановлені за наслідком перевірки порушення позивачем вимоги діючого законодавства є обґрунтованими, та як наслідок, прийняті на їх підставі спірні податкові повідомлення-рішення є законними, а тому позов не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_3, рнокпп НОМЕР_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за наслідками якого складено Акт № 2022/17.2-09/НОМЕР_1 від 06.06.2013 року.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог діючого законодавства, зокрема, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, п. 185.1 ст. 185 ПК України, п. 187.1 ст. 187 ПК України, а саме заниження податку на додану вартість на суму 11391,00 грн.; п. 12 ч. 1 ст. 3, ст. 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та продаж неоприбуткованих товарів на загальну суму 1289823,99 грн.; п.177.1, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме занижено податку на доходи фізичної особи від провадження підприємницької діяльності у сумі 32063,61 грн..

На підставі акту перевірки, контролюючим органом було винесено податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 03.07.2013 року про сплату 40079,51 податку з доходів фізичних осіб, № НОМЕР_3 від 03.07.2013 року про сплату 2584068,98 грн. штрафних санкцій за незабезпечення зберігання 14 фіскальних звітних чеків в КОРО і неведення обліку товарних запасів та продаж не оприбуткованих товарів, № НОМЕР_4 від 03.07.2013 року про сплату 12758,00 грн. податку на додану вартість.

В подальшому, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було подано скаргу до Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Харківській області, яка рішенням від 02.08.2013 року № 568/с/20-40-10-0417 була залишена без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність перевірки під час розгляду даної справи висновків податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Що стосується податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 03.07.2013 року про сплату 2584068,98 грн. штрафних санкцій за незабезпечення зберігання 14 фіскальних звітних чеків в КОРО і неведення обліку товарних запасів та продаж не оприбуткованих товарів, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 9 ст. 3 Закону N 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

З матеріалів справи вбачається, що при перевірці правильності ведення Книги обліку розрахункових операцій встановлено незабезпечення ФОП ОСОБА_3 щоденного роздрукування фіскальних чеків у кількості 14 штук.

Згідно п. 4 ст. 17 Закону N 265/95-ВР у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання до суб'єктів господарювання застосовується штраф у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного, податковим органом позивачу було нараховано штраф у розмірі 4760,00 грн..

В ході розгляду зазначеної справи позивачем належних доказів на підтвердження неправомірності дій податкового органу щодо нарахування штрафу у розмірі 4760,00 грн., а відтак податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 03.07.2013 року про сплату штрафних санкцій за незабезпечення зберігання 14 фіскальних звітних чеків є правомірним в частині застосування фінансових санкцій.

Що стосується нарахування податковим органом ФОМ ОСОБА_3 штрафних санкцій у розмірі 2579647,98 грн. у зв'язку з неведенням обліку товарних запасів та продаж не оприбуткованих товарів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 розділу 1, п. 5.2 розділу 2 "Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зокрема зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Тобто, підставою для застосування фінансової санкції, є встановлення контролюючим органом факту реалізації не облікованого товару.

Слід зазначити, що наведений в акті перевірки зміст ст. 20 не відповідає змісту Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є фактично викладенням змісту ст. 21 зазначеного Закону, яку виключено згідно із Законом України від 02.12.2010 р. № 2756-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України".

Згідно п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно ст. 6 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

В акті перевірки зазначено, оскільки у ФОП ОСОБА_3 на час перевірки були відсутні документи обліку доходів і витрат на час реалізації товарів в магазині, то є не облікованим товарний запас за місцем їх реалізації на загальну суму 1289823,99 грн., однак на підтвердження своєї позиції відповідачем не надано жодного обґрунтованого доказу, зокрема опису з найменуванням товару, його кількість та ціна на зазначену суму, а відтак штрафна санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів є також неправомірною.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 03.07.2013 року в частині сплати штрафних санкцій за неведення обліку товарних запасів та продаж не оприбуткованих товарів у розмірі 2579647,98 грн. підлягає скасуванню, як таке що прийнято всупереч вимогам чинного законодавства.

Щодо податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_4 від 03.07.2013 року про сплату 12758,00 грн. податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за даними платника податків, ФОП ОСОБА_3 було задекларовано податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 рік у сумі 8200,00 грн..

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість з період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року встановлено його заниження позивачем за 2011 рік на суму 10655,00 грн. та за 2012 рік на суму 736,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, зокрема актом перевірки № 2022/17.2-09/НОМЕР_1 від 06.06.2013 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо неправомірності винесення податковим органом податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_4 від 03.07.2013 року про сплату 12758,00 грн. податку на додану вартість, в розумінні ст. 71 КАС України.

Представник позивача в ході судового розгляду справи зазначив, що наявність у ФОП ОСОБА_3 права на віднесення суми у розмірі 1781,00 грн. до податкового кредиту підтверджується податковими накладними, які складені АК "Харківобленерго", ТОВ "Дрінк Дистрибушн Систем" та ТОВ НПП "Енерготехніка".

Суд зазначає, що взаємовідносини ФОП ОСОБА_3 з АК "Харківобленерго", ТОВ "Дрінк Дистрибушн Систем" та ТОВ НПП "Енерготехніка" не стосується підстав нарахування податковим органом грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 11391,00 грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про прийняття податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_4 від 03.07.2013 року в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Що стосується податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 03.07.2013 року про сплату 40079,51 податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з веденням підприємницької діяльності відносяться витрати, які пов'язані з закупівлею товару, заробітною платою, обслуговування РРО та інші, відповідно до ст. 177, ст. 177.4 Податкового кодексу України.

Перевіркою правильності визначення оподаткованого доходу, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, було перераховано валовий дохід та валові витрати, відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України, де оподатковуваним доходом вважається сукупний дохід, тобто різниця між загальним оподаткуванням доходом (виручка у грошовій та не грошовій фірмі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, встановленим актом перевірки.

Суд зазначає, що розрахунок податку з доходів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності у період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 рік при перевірці проводився на підставі п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу, якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому періоді перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, а саме у 2011 році - 9410,00 грн., у 2012 році - 10730,00 грн..

В ході розгляду справи встановлено, що відповідно правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про доходи з даними про суми валового доходу, встановленими в ході перевірки, встановлено заниження податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 32063,61 грн.

Таким чином, суд приходить про правомірність винесення ДПІ у Київському районі м. Харкова податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 03.07.2013 року про сплату 40079,51 податку з доходів фізичних осіб, з яких за основним платежем у розмірі 32063,61 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8015.90 грн..

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України. -

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 03.07.2013 року про сплату грошового зобов'язання за штрафною санкцією у розмірі 2584068,98 грн..

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (61184, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 213 (двісті тринадцять) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2015 року.

Суддя Мельников Р.В.