Справа № 2а-4038/12/1370
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Львів № 9104/178818/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Ліщинського А.М., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

апелянта: ОСОБА_1

представника апелянта: ОСОБА_2

представника відповідача: Юрчака Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львові Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

11.05.2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львові Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № , № від 09.04.2012 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року відмовлено в позові.

Не погодившись із даною постановою, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року скасувати, та прийняти нову якою позов задовольнити.

Апелянт ОСОБА_1 та представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Представник відповідача Юрчак Ю.Ю. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що первинними фінансово-господарськими документами наявними у матеріалах справи не підтверджується реальність здійснення господарської операції та правомірність включення до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку із придбанням товарів.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, в період з 15.03.2012 року по 21.03.2012 року податковий орган провів документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами перевірки складено акт № 44/17-2/НОМЕР_3 від 26.03.2012 р. яким встановлено порушення :

- п.167.1 ст.167 та п.177.1, п.177.2, 177.4 ст.177 ПК України в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, що призвело до заниження оподаткування доходу за 2011 рік на 974 096,16 грн. та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 164 746,34 грн.;

- 14.1.181 ст.14, п.п.201.4 ст.201, п.п.198.1, п.п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в сумі 162 348 грн., в т.ч. за січень 2011 року на 3600,00 грн., за лютий 2011 року 2011 року на 9118,00 грн., за березень 2011 року на 23 656,00 грн., за квітень 2011 року на 40 587,00 грн., за травень 2011 року на 15 257,00 грн., за червень 2011 року на 9053,00 грн., за липень 2011 року на 61 077,00 грн.;

- п.177.10 ст.177 ПК України, в частині неналежного ведення книги обліку доходів і витрат за 2011 рік.

На підставі вказаного акту перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2012 р. форми «Р» у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем на додану вартість на 177 623,25 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2012 року форми «Р» у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання на 205 932,93 грн.

Підставою для винесення вказаного повідомлення-рішення є висновки податкового органу по результатам проведеної перевірки про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем ФОП ОСОБА_1 та контрагентами.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин про те, чи були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів та послуг реальний характер, яким чином придбались товари а також дійсна можливість здійснення таких операцій.

З матеріалів справи видно, що 01.07.2011 року СПД ФО ОСОБА_1 ( отримувач) для здійснення своєї господарської діяльності уклав договір ДГ-0000201 з ТОВ «ЕЙС КОНСТРАКШЕН МЕНЕДЖМЕНТ» ( постачальник ) про поставку товару «поліетилен ВТ 153».

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язується продати, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар поліетилен ВТ 153 в кількості та асортименті, згідно товарних накладних підписаних та завірених сторонами.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав видаткову накладну № РН-7-12007 від 12.07.2011 року, податкову накладну від 12.07.2011 року № 206, виписки з банку про оплату коштів від 30.08.2011 р., 25.08.2011 р., 18.08.2011 р., 15.08.2011 р. (е 1.а.с.47-70).

26.05.2011 р. СПД ФО ОСОБА_1 ( отримувач ) уклав поставки товару № 2605-5 від 26.05.2011 року з ТОВ «БК АРТ ГРУП» ( постачальник ). Згідно умов договору ТОВ «БК АРТ ГРУП» зобов'язується поставити позивачу товар (поліетилен, концентрати, добавки до поліетилену та інше), а отримувач зобов'язаний отримати та оплати поставлений товар.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав рахунок-фактура № 8/08-3 від 04.07.2011 року, видаткову накладну № 4/07-22 від 04.07.2011 року податкову накладну від 04.07.2011 року № 89, видаткову накладну № 22/06-16 від 22.06.2011 року, рахунок № 22/06-16 від 22.06.2011 року, податкову накладну № 294 від 22.06.2011 року, рахунок на оплату № 26/05-07 від 26.05.2011 року, видаткову накладну 26/05-09 від 26.05.2011 року, податкову накладну № 289 від 26.05.2011 року, виписки з банку про оплату коштів від 23.08.2011 р., 09.08.2011 р., 12.07.2011 р., 17.06.2011 р., 10.06.2011 р. (а.с.72-98).

01.12.2010 року для здійснення своєї господарської діяльності СПД ФО ОСОБА_1 ( отримувач ) уклав договір про поставку продукції № 0000102 від 01.12.2010 року та № 000122 від 23.02.2011 року з ПП «Ардея-Тех» ( постачальник ).

Згідно умов договору, постачальник ПП «Ардея-Тех» зобов'язується поставити покупцю СПД ФО ОСОБА_1 товар (поліетилен, концентрати, добавки до поліетилену та інше), а покупець зобов'язаний отримати та оплати поставлений товар.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав рахунок-фактури № 250401 від 25.04.2011 року, видаткову накладну № 250401 від 25.04.2011 року, податкову накладну № 105 від 25.04.2011 року, рахунок-фактура № 110405 від 11.04.2011 року, видаткову накладну № 110406 від 11.04.2011 року, податкову накладну № 104 від 11.04.2011 року, рахунок-фактури № 040406 від 04.04.2011 року, видаткову накладну № 040404 від 04.04.2011 року, податкову накладну № 103 від 04.04.2011 року, видаткову накладну № 170308 від 17.03.2011 року, рахунок-фактуру № 170308 від 17.03.2011 року, податкову накладну № 193 від 17.03.2011 року, рахунок-фактура № 040301 від 04.03.2011 року, видаткову накладну № 040301 від 04.03.2011 року, податкову накладну № 192 від 04.03.2011 року, рахунок-фактуру № 230203 від 23.02.2011 року, видаткову накладна № 230201 від 23.02.2011 року, податкову накладну № 622 від 23.02.2011 року, рахунок-фактура № 070208 від 07.02.2011 року, видаткову накладну № 070206 від 07.02.2011 року, податкову накладну № 623 від 07.02.2011 року, рахунок-фактури № 200102 від 20.01.2011 року, видаткова накладна № 200101 від 20.01.2011 року, податкова накладна № 27 від 20.01.2011 року, платіжне доручення № 96 від 13.05.2011 року, платіжне доручення № 97 від 13.05.2011 року (а.с.103-143).

Використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується договорами поставки, договорами-підряду, договорами на транспортне обслуговування, актами здачі-приймання послуг по перевезенню вантажів, товарно-транспортними накладними, актами надання послуг ( виконання робіт ).( а.с. т. 1 а.с. 267-277, 278-291).

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для підтвердження поставки та отримання товару позивачем надано видаткові накладні та договори поставки (а.с.267-291).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи які фіксують факти здійснення господарських операцій.

В п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого ( нарахованого) у зв'язку з придбання товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними ( або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу ) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.

Первинні документи судом визнані недійсними не були, судових спорів щодо правильності їх складання немає, відсутні докази які свідчать про те, що надані відомості не відповідають дійсності та свідчать про фіктивність господарської операції.

Крім того, твердження відповідача про відсутність у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів ( робіт, послуг ) колегія суддів не приймає до уваги оскільки, згідно положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову оскільки, представлені позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та підтверджують реальність (товарність) здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами по наданню послуг, отримання товарно-матеріальних цінностей та використання їх в господарській діяльності та спростовують висновки податкового органу про протиправність віднесення позивачем сум податку на додану вартість за господарськими операціями до складу податкового кредиту.

Чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку ( стану ) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Покликання апелянта не нікчемність правочинів колегія суддів не бере до уваги оскільки, вказані правочини судом визнані недійсними не були, судових спорів щодо правильності їх складання немає, відсутні докази які свідчать про те, що наведені в податкових накладних відомості не відповідають дійсності та свідчать про фіктивність господарської операції.

ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним розгляду у судовому порядку не підлягають, оскільки визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У Постанові Пленуму від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховний Суд України розтлумачив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 Постанови). Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України ) (п. 7 Постанови).

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.198, ст.202, ст.207, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року у справі за № 2а-4038/12/1370 - скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 09.04.2012 року та № від 09.04.2012 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: А.М. Ліщинський

З.М. Матковська