Справа № 826/12082/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2015 року № 826/12082/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомГромадянина Афганістану ОСОБА_1 (далі - позивач)
до відповідачаГоловного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі - відповідач)
провизнання неправомірним й скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач Громадянин Афганістану ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ відповідача від 15.06.2015 № 384;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в Україні відповідно до вимог чинного законодавства;

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2015 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

14.07.2015 відповідач надав заперечення проти адміністративного позову в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання 13.08.2015 позивач підтримав позовні вимоги та оголосив клопотання про перенесення розгляду справи.

Суд задовольнив частково клопотання позивача та перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Станом на час розгляду справи по суті жодних інших документів від сторін не надходило.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та предстанвика відповідача в минулих судових засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 15.06.2015 позивач отримав повідомлення відповідача від 15.06.2015 № 127 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відмову вмотивовано тим, що позивачу раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Підставою відмови зазначено наказ відповідача від 15.06.2015 № 384.

Позивач вважає зазначений наказ неправомірним та таким, що порушує його права, а тому і звернувся до суду.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Громадянина Афганістану ОСОБА_1 15.06.2015 звернувся до Управління у справах біженців Головного управління ДМС України в місті Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до підпункту е) пункту 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649 (далі - Правила) Уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, 15.06.2015 під час перевірки наявності підстав для прийняття заяви, відповідачем встановлено, що позивач раніше - 18.07.2014 звертався до Управління у справах біженців із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в наслідок розгляду якої, наказом від 06.08.2014 № 440 йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач не погодившись із зазначеним рішенням про відмову в оформленні документів для вирішення питання у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 13.08.2014 звернувся за захистом до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління ДМС України в м. Києві від 06.08.2014 № 440 про відмову в оформленні документів для вирішення питання у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/12011/14 у задоволенні позовних вимог Громадянина Афганістану ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Також, під час вивчення та аналізу заяви позивача встановлено, що умови, які викладені у заявах від 18.07.2014 та від 15.06.2015 - тотожні.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно із ч. 6 та ч. 7 ст. 8 Закону рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Відповідно до п. 2.4 Правил У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах чинного законодавства та правомірно відмови позивачу в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а отже в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду обґрунтовані пояснення та допустимі докази на їх підтвердження, щодо правомірності прийняття рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Натомість позивач не надав суду обґрунтовані пояснення та допустимі докази на їх підтвердження, щодо заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська