Справа № 2а-8/11
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" червня 2011 р. Справа № 2а-8/11

номер рядка статистичного звіту 5.8

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Малахової Н.М.

суддів: Котік Т.С.

ОСОБА_1,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю представника позивача

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 міської ради на постанову Олевського районного суду Житомирської області від "15" лютого 2011 р. у справі № 2а-8/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до ОСОБА_3 міської ради про скасування п.2.2 додатку №1 до рішення ОСОБА_3 міської ради Житомирської області від 25.02.2010 року ,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив скасувати п.2.2 Додатку № 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 25.02.2010 року "Про внесення змін до рішення 5 сесії ОСОБА_3 селищної ради 24 скликання від 13.03.2003 року "Про місцеві податки та збори". Посилався на те, що вказаним рішенням відповідача встановлено конкретний розмір комунального податку (5,10 грн.) за базовий період за одного працівника, чим порушено приписи ст. 15 Декрету КМУ від 20.05.1993 року № 56-93 "Про місцеві податки і збори".

Постановою Олевського районного суду від 15.02.2011 року позов задоволено. Скасовано п.2.2 Додатку № 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 25.02.2010 року "Про внесення змін до рішення 5 сесії ОСОБА_3 селищної ради 24-го скликання від 13.03.2003 року "Про місцеві податки та збори" з дня його прийняття. тобто з 25.02.2010 року. Стягнуто з ОСОБА_3 міської ради на користь позивача 3,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову. Зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції неправильно застосовані положення Декрету КМУ від 20.05.1993 року № 56-93 "Про місцеві податки і збори".

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 25.02.2010 року було внесено зміни до рішення 5-ї сесії ОСОБА_3 селищної ради 24-го скликання від 13.03.2003 року "Про місцеві податки і збори", яким виключено з рішення від 13.03.2003 року додаток № 1 "Положення про порядок обчислення і сплати комунального податку", який втратив чинність з дня прийняття рішення, тобто з 25.02.2010 року та затверджено "Положення про порядок обчислення і сплати комунального податок" у новій редакції. Пунктом 2.2 Положення зазначено, що розмір комунального податку за базовий (звітний) місяць за одного працівника дорівнює 5,10 грн., що становить 2,5 % від річного фонду оплати праці, обчисленого, виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновків, що ОСОБА_3 міською радою порушено вимоги законодавства щодо визначення граничного розміру комунального податку. Суд зазначив, що відповідачем помилково сприйняте визначення "річного фонду оплати праці", оскільки вказане є перемноженням кількості працівників за період на неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Тому, на думку суду, формула розрахунку не відповідає приписам ст. 15 Декрету КМУ від 20.05.1993 року № 56-93 "Про місцеві податки і збори"

Проте, погодитися з вказаними висновками суду неможливо.

Згідно положень ст. 15 Декрету КМУ від 20.05.1993 року № 56-93 "Про місцеві податки і збори" комунальний податок справляється з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій, планово-дотаційних та сільськогосподарських підприємств. Його граничний розмір не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Зі змісту Положення про порядок обчислення і сплати комунального податку, яке прийнято відповідачем вбачається, що розмір комунального податку за звітний місяць за одного працівника було встановлено 5, 10 грн., що не перевищує 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (17х12=204, де 10%=20,4).

З огляду на вищенаведене, відповідачем не були порушені приписи ст. 15 Декрету КМУ від 20.05.1993 року № 56-93 "Про місцеві податки і збори" при визначенні розміру комунального податку.

Оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, то вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.196,198,200,205,207,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 міської ради задовольнити.

Постанову Олевського районного суду від 15 лютого 2011 року скасувати та прийняти нову постанову. Відмовити відкритому акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" у задоволенні позову до ОСОБА_3 міської ради про скасування п.2.2 додатку № 1 до рішення ОСОБА_3 міської ради від 25 лютого 2010 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Н.М. Малахова

судді: Т.С. Котік

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" вул. Пушкінська, 32/8,м.Житомир,10014

3- відповідачу ОСОБА_3 міська рада вул. Володимирська, 2,смт .Олевськ,Житомирська область,11001