Справа № 520/114/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 р. Справа № 520/114/15-а

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання неправомірними дії та здійснення перерахунку та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

17.12.2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому, разом з уточненням, просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови їй у здійснення перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради зробити перерахунок нарахованих їй сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менш встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб та доплатити різницю між перерахованим розміром та фактично сплаченим.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2010 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.06.2011 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 11.12.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07.06.2011 року скасовано, а справу направлено до суду 1-ї інстанції на новий розгляд, у зв'язку з тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували дійсний статус позивача у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 знову було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 22.04.2015 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просила скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва про загальнообов'язкове державне страхування НОМЕР_2 від 16.12.2008 року позивач - ОСОБА_1 є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового соціального страхування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась донька - ОСОБА_2, що підтверджуються свідоцтвом НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС Київського РУЮ м. Одеси.

Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради їй було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн.

09.10.2009 року ОСОБА_1 звернулася до Управління СЗН із заявою про здійснення перерахунку виплат, але відповідач своїм листом №4589 від 22.10.2009р. відмовив їй у такому перерахунку за відсутністю підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішенням відповідача, позивач оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та фактично повторно відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є застрахованою особою та перебуває в трудових відносинах з певним роботодавцем, то відповідно, відсутні законні підстави для зобов'язання даного відповідача донарахувати та виплатити їй цю допомогу.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, з урахуванням ухвали ВАС України від 11.12.2014 року, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, право позивача на отримання вказаної допомоги по догляду за дитиною виникло з 16.03.2009 року, т.б. з моменту, коли їй було надано відповідну відпустку за місцем роботи.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а не Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до положень статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину.

Згідно зі ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється Правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року, т.б. до дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України від 21.11.1992 року №2811-ХII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ст.13), та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» №2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II зазначеного Закону щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та ст.45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога по догляду за дитиною відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» не приймався.

Проте, конкретні розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Оскільки у цій справі спір виник щодо перерахунку та виплати допомоги з 16 березня 2009 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то на спірні правовідносини у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, за таких обставин, апеляційний суд приходить висновку про те, що позовні вимоги щодо перерахунку допомоги по догляду за дитиною до осягнення нею трирічного віку підлягають задоволенню з 16.03.2009 року і до моменту звернення до суду 1-ї інстанції, т.б. до 17.12.2009 року.

При цьому, слід звернути увагу на те, що аналогічна правова позиція з цього питання була висловлена і Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 25.12.2012 року (у справі №21-410а12) та від 22.04.2014 року (у справі №21-73а14).

До того ж, слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у здійснення перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради зробити перерахунок нарахованих ОСОБА_1 сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 16.03.2009 року по 17.12.2009 року, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко