Справа № 804/9260/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/800/16663/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

за участю:

секретаря Маджар О.М.

представника позивача неприбуття

представника відповідача Глушковської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року

у справі № 804/9260/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД»

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ТОВ «Гранд полімер ЛТД» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості від 21.05.2014 № 110100000/2014/200080/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митому оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.05.2014 № 110100000/2014/00161.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ «Гранд полімер ЛТД» оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення у справі - про задоволення адміністративного позову.

Касаційна скарга обґрунтована серед іншого тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали відповідну правову оцінку положенням додаткової угоди від 18.02.2014 № 3 щодо внесення змін до пункту 3.2 контракту від 30.07.2013 № 30-07/2013, не досліджено платіжні документи, згідно з якими оплату вартості товару здійснено у повній відповідності до інвойсу від 30.04.2014 № 30/04/2014. Також судами попередніх інстанцій не надано належну правову оцінку змісту листа лист від 21.05.2014 № 21/05-14 від ERMANO ENTERPRISE LTD, який пояснює неможливість подання договору з третіми особами.

Щодо витрат на транспортне перевезення товару, то вони відображені у довідці від 15.05.2014 № 15, згідно з якою транспортні витрати на перевезення до кордону України складають 1 680,00 грн., то вказана сума відображена і в рахунках-фактурах від 15.05.2014 № 2 і № СФ-0000276.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби просила залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що ТОВ «Гранд полімер ЛТД» 20.05.2014 звернулось до Дніпропетровської митниці для здійснення митного оформлення товару: «полімери етилену у первинних формах, поліетилен з питомою густиною менш як 0,94: поліетилен високого тиску в гранулах, марка LDPE В 21/2-20625. Товар надійшов на адресу ТОВ «Гранд полімер ЛТД» від фірми S.C.Rompetrol Rafinare S.A. (Румунія), контракт був укладений між ТОВ «Гранд полімер ЛТД» та фірмою «ERMANO ENTERPRISE LTD» (Великобританія). Вищевказаний товар заявлено до митного оформлення шляхом електронного декларування (митна декларація № 110100000/2014/221244). Митна вартість товару була заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України (далі - МК України).

Для підтвердження відомостей про митну вартість товару, заявлену у митній декларації від 21.05.2014 № 110100000/2014/212453, позивачем були надані до митного органу документи, перелічені у відповідній декларації.

У результаті митного контролю відповідачем було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару, містять розбіжності, а саме:

- у пункті 3.2 зовнішньоекономічного контракту від 30.07.2014 № 30-07/2013 «умови поставки» зазначено, що «продавець продав товар за цим контрактом на умовах CIF Одеса (порт), Украйна». Однак в наданих для митного оформлення інвойсах від 13.05.2014 № та від 30.04.2014 № 30.04.2014 зазначено умови поставки FCA Наводарі, Румунія. У наданих для митного оформлення додаткових угодах № 1 від 30.12.2013 та № 2 від 17.02.2014, на думку митного органу, будь-які зміни до пункту 3.2 вказаного контракту не внесено;

- у банківському платіжному документі наявне посилання на рахунок від 30.04.2014 № 30/04/2014, який виставлено на поліетилен двох видів: В20/03 та В21/2, - на загальну суму 106 425,00 доларів США та загальною вагою 61875 кг. Таким чином, однозначно ідентифікувати за наданим банківським платіжним документом саме оцінювану партію товару, на думку відповідача, не є можливим;

- рахунок-фактура від 15.05.2014 № 2 не відповідає вимогам частини одинадцятої статті 58 МК України у частині виділення з вартості міжнародних перевезень товарів витрат на транспортування після ввезення.

- у рахунку-фактурі від 15.05.2014 № СФ-0000276 не обґрунтовано підстави для розмежування «транспортно-експедиційних послуг на території України» (їх розділено на дві складові, без зазначення підстав для такого розмежування).

У зв'язку із вказаними виявленими розбіжностями посадовою особою Дніпропетровської митниці під час здійснення митного контролю відповідно до статті 337 МК України оформлено повідомлення від 20.05.2014 № 1 про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Декларантом 20.05.2014 до Дніпропетровської митниці надано наступні документи: додаток від 18.02.2014 № 3 до зовнішньоекономічного контракту від 30.07.2014 30-07/2013; рахунок-фактура від 15.05.2014 № 2 згідно з вимогами частини одинадцятої статті 58 МК України; лист від 21.05.2014 № 21/05-14 від фірми «ERMANO ENTERPRISE LTD»; проформу-інвойс від 30.04.2014 № 120 від виробника на постачальника; виписку з бухгалтерської документації від 21.05.2014 № 21/05.

Рівень заявленої декларантом митної вартості товару становив 1,73 дол. США/кг на умовах поставки FСА м. Наводарі, рівень митної вартості подібного з урахуванням якісних характеристик товару, за попередніми митними оформленнями, здійсненими за МД від 19.05.2014 № 100270001/2014/277847, становить 1,78 дол. США/кг.

Вважаючи надані позивачем документи недостатніми, відповідач 21.05.2014 прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200080/1, відповідно до якого митну вартість скориговано до 1, 78 доларів США/кг на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу за ціною договору щодо подібних товарів відповідно до статті 60 МК України. У рішенні зазначається про неподання позивачем до митного оформлення документів, які підтверджують складові митної вартості відповідно до вимог частин другої-четвертої статті 53 МК України. Зазначено також, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, не може бути прийнятий у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені документально (документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності).

У зв'язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару за митною декларацією відповідачем відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови від 21.05.2014 № 110100000/2014/00161.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем доведено наявність у поданих декларантом документах суттєвих розбіжностей, через які неможливо підтвердити заявлену позивачем за першим методом митну вартість товару. Також судами у своєму рішенні зазначено, що за умовами поставки CIF на продавця покладається обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Отже, рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови є правомірними і підстав для їх скасування немає.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись зі вказаними висновками судів попередніх інстанцій в повній мірі та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для витребовування додаткових документів була наявність, на думку митного органу, у наданих позивачем товаросупровідних документах розбіжностей, які не дають можливості визначити вартість ввезеного товару за основним методом через наявність сумнівів щодо достовірності даних, наведених у цих документах.

Водночас, відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною п'ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право серед іншого у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Крім того, частиною шостою установлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Частиною сьомою статті 54 МК України установлено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, митний орган зобов'язаний довести об'єктивну неможливість застосування першого методу визначення митної вартості ввезеного позивачем товару на підставі наданих документів.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини одинадцятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення.

Крім того, за умовами поставки CIF на продавця покладається обов'язок забезпечення морського страхування, проте суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що транспортування товару здійснено шляхами наземного сполучення.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення судів попередніх інстанцій названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно дослідити положення додаткової угоди від 18.02.2014 № 3 на предмет внесення змін до пункту 3.2 контракту від 30.07.2013 № 30-07/2013, платіжні документи, згідно з якими здійснено оплату вартості товару у взаємозв'язку з інвойсом від 30.04.2014 № 30/04/2014. Крім того, потрібно дослідити зміст листа від 21.05.2014 № 21/05-14 від ERMANO ENTERPRISE LTD, який пояснює неможливість подання договору з третіми особами, відсутність прейскурантів тощо та надати йому відповідну правову оцінку.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій під час прийняття рішень по суті спору у цій справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд полімер ЛТД» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року в цій справі скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель