Справа № 492/980/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 492/980/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Гусєва Н.Д.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 18 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Арцизької міської ради Одеської області, Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи: ОСОБА_4 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Арцизької міської ради Одеської області, Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи: ОСОБА_4, про скасування рішення Арцизької міської ради Одеської області від 15.11.2012 р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на присадибну земельну ділянку та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.04.2013 р. про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власницею 38/100 житлового будинку по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,1353 га. Співвласниками зазначеного житлового будинку є ОСОБА_4 та ОСОБА_5. В грудні 2012 року позивачка звернулась з заявою до Арцизької міської ради Одеської області про надання їй дозволу на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки за вказаною адресою, однак їй було відмовлено, оскільки не має згоди щодо розподілу зазначеної земельної ділянки між співвласниками житлового будинку пропорційно загальній площі квартир, а також затверджено технічну документацію із землеустрою та надано ОСОБА_4, яка є співвласницею вказаного житлового будинку, земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0813 га, включаючи всю площу городу, що прилягає до зазначеного будинку та видане свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. Таким чином, позивачка вважає, що її право на отримання земельної ділянки у власність порушено, а Арцизька міська рада Одеської області неправомірно прийняла рішення про передачу у власність земельної ділянки третій особі по справі, оскільки вказана земельна ділянка складає прибудинкову територію, та знаходиться у користуванні усіх співвласників будинку, тому повинна була передана у їх спільну власність. Також позивачка просила скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.04.2013 р. про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 18 травня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково. Скасовано рішення Арцизької міської ради №951-VІ від 15.11.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_4 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 30 квітня 2013 року, видане Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В задоволенні решти позовних вимог щодо скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням третя особа ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Позивач постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував, тому справа розглядається в межах апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно договору дарування від 11.10.2012 р., витягу про державну реєстрацію прав №36012066 від 26.10.2012 р., технічного паспорта на житловий будинок від 12.06.2012 р. позивачка є власницею 38/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4-8, 9, 10, 11).

18.12.2012 р. рішеннями Арцизької міської ради Одеської області №985-VІ ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки та розробку схеми розподілу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13). Однак, згідно листа Відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Арцизької районної державної адміністрації Одеської області №40 від 15.04.2013 р. позивачці роз'яснено, що оформити документи на право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, вона може після розподілення між співвласниками житлового будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5 пропорційно загальної площі квартир (а.с. 14).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до Арцизької міської ради Одеської області з заявою про затвердження технічної документації з землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 66, 67). Рішенням Арцизької міської ради Одеської області №951-VІ від 15.11.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_4 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено технічну документацію із землеустрою та надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15). Таким чином, ОСОБА_4 належить земельна ділянка, що розташована під зазначеним будинком, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 30.04.2013 р. (а.с. 82). Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 18.01.2014 р., яке ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 р. залишено без змін, відмовлено ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_4 про визнання майна у вигляді 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, його розподіл та визнання договору дарування зазначеної частини будинку визнано частково недійсним (а.с. 42-43, 44-45).

Задовольняючи частково адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 3 ст. 123 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Питання регулювання земельних відносин, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Громадяни України набувають право власності на земельну ділянку на підставах, визначених ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки-вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України співвласникам житлового будинку земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності. Спільна сумісна власність є власністю двох або більше осіб без визначення часток кожної з них у праві власності. У разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у разі перебування будинку у спільній частковій власності частки земельної ділянки, зайнятої будинком, яка передається у спільну власність, повинні відповідати часткам у будинку.

Згідно до ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України для розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії.

Статтею 59 Закону України «Про землеустрій» зазначає, що облік приватних інтересів при проведенні землеустрою на місцевому рівні, полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей придбання у власність або користування, в тому числі на умовах оренди, земельних ділянок.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, передачі безоплатно у власність земельної ділянки державної або комунальної власності обов'язково передує прийняття рішення органом місцевого самоврядування про надання чи ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Крім того, ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи, що ст. 118 Земельного кодексу України, якою визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадян, не передбачено такої умови, як спільна подача заяв на приватизацію всіх співвласників будівель і споруд (користувачів земельної ділянки), а також враховуючи те, що будинок №36а належить власникам на праві спільної часткової власності, квартира позивачки фактично реально виділена в житловому будинку та до неї влаштований окремий вхід та позивачка є учасником спільної часткової власності, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачка, маючи передбачене законом право на оформлення у власність земельної ділянки, яка перебуває під належною їй частиною будинку, позбавлена можливості його реалізувати через допущені відповідачами порушення норм цивільного та земельного законодавства, а тому, приймаючи спірне рішення №951-VІ від 15.11.2012 р. Арцизька міська рада Одеської області діяла не в межах повноважень, та не у відповідності до чинного законодавства, у зв'язку з чим вказане рішення підлягає скасуванню.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення Арцизької міської ради Одеської області №951-VІ від 15.11.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_4 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» суперечить нормам Конституції України, Цивільному кодексу України, Земельному кодексу України.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 30 квітня 2013 року, виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Підставою для отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності, крім технічної документації, було рішення Арцизької міської ради Одеської області №951-VI від 15.11.2012 р., яке підлягає скасуванню.

Враховуючи, що Арцизькою міською радою Одеської області, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх рішень, не надано суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а також будь-яких заперечень проти позову, тобто на спростування міською радою обставин, якими позивач та її представник обґрунтовують позовні вимоги, враховуючи, що рішення Арцизької міської ради Одеської області №951-VI від 15.11.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_4 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яким було затверджено технічну документацію із землеустрою та надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку підлягає скасуванню, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, отриманого на підставі зазначеного рішення.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції помилився з визначенням процесуального законодавства, в порядку якого слід було розглянути спір, тобто справу треба було розглядати в порядку цивільного судочинства.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 1 квітня 2010 року по справі №1-6/2010 висловив правову позицію, з якої зазначається що відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу ( 2768-14 ) до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Конституційний Суд України вважає, що ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України ( 254к/96-ВР ) поняттям «інші питання місцевого значення», а тому при їх здійсненні сільські, селищні, міські ради виступають як суб'єкти владних повноважень, які реалізують розпорядчі та інші функції.

За Конституцією (254к/96-ВР) і законами України публічно-правові спори в Україні розглядають і вирішують Конституційний Суд України, суди загальної юрисдикції в порядку кримінального та адміністративного судочинства (статті 13, 15 Закону України «Про Конституційний Суд України» (422/96-ВР), стаття 17 Кодексу) ( 2747-15 ).

Конституційний Суд України вважає, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4, пункт 1 частини першої, частина друга статті 17 Кодексу).

Згідно статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Невиконання рішень та недодержання висновків Конституційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який розглянув даний спір в порядку адміністративного судочинства.

Як вже зазначалося вище, в іншій частині постанова суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію не довели та не обґрунтували. В свою чергу позивач довів протиправність прийнятих відповідачами рішень.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Арцизького районного суду Одеської області від 18 травня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов