Справа № 826/8895/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8895/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2015 року № 826/8895/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченко І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»

до

Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання відкликаною вимогу, визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про:

- визнання відкликаною податкову вимогу №771-19 від 22.04.2013р.;

- визнання протиправними дії відповідача, що полягають у не внесенні відповідних корегувань, пов’язаних з відкликанням податкової вимоги від 22.04.2013р. №771-19, до облікової картки та інших реєстраційних документів ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт», які знаходяться у веденні установи відповідача;

- зобов’язання відповідача внести відповідні коригування, пов’язані з відкликанням податкової вимоги №771-19 від 22.04.2013р., до облікової картки та інші реєстраційні документи ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт», які знаходяться у веденні установи відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкова вимога №771-19 від 22.04.2013р. є відкликаною в силу положень п. 60.1.4 статті 60 ПК України, а тому повторне її направлення суб’єкту господарювання для виконання є неправомірним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що оскаржувана вимога виносилась на іншу суму заборгованості підприємства з ПДВ у сумі 7 378 150,43грн., з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 4 774 613,09грн. та з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 4 266,57грн., що на його думку відповідає нормам п. 59.5 статті 59 ПК України.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» (код ЄДРПОУ 25284783) зареєстровано та як платник податків перебуває на податковому обліку у ДПІ у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

У зв’язку з тим, що на думку позивача податкова вимога №771-19 від 22.04.2013р. в силу положень п.п. 60.1.3, 60.1.4 статті 60 ПК України є відкликаною, ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» звернулось до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі – ПК України), який набрав чинності 01.01.2011 року.

Згідно п. 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2013р. постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2012р. – залишена без змін, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013р. – скасована.

Відповідно до частини п’ятої статті 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Отже, на час винесення податкової вимоги №771-19 від 22.04.2013р. податкове зобов’язання позивача вважалося узгодженим в силу вимог п. 57.3 статті 57 ПК України.

Як зазначив представник відповідача, вказана податкова вимога є правомірною у зв’язку з тим, що у ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» виникла інша непогашена заборгованість з ПДВ у сумі 7 378 150,43грн., з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 4 774 613,09грн. та з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 4 266,57грн., що відповідає нормам п. 59.5 статті 59 ПК України.

Таким чином, на думку податкового органу, оскільки згідно облікових карток ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» існує заборгованість від дня винесення податкової вимоги до дати розгляду даної справи, тому податкова вимога №771-19 від 22.04.2013р. є чинною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

У той же час в силу приписів п. 60.1.3 та 60.1.4 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Як вбачається з наданих відповідачем карток з ПДВ, податку на прибуток, авансових внесків з податку на прибуток у позивача існує заборгованість про яку зазначив представник відповідача.

При цьому, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про неузгодження таких сум податкового боргу позивачем суду надано не було.

Внаслідок проведеної позивачем процедури судового оскарження податкових повідомлень – рішень, які стали підставою для винесення податкової вимоги, сума податкового боргу зменшилася на 4 485 299,49грн. проте, на час розгляду справи продовжувала існувати в сумі 4 266,57грн. згідно додаткових пояснень представника відповідача.

Відповідно до п. 60.4 та 60.5 статті 60 ПК України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У той же час, під час розгляду даної справи факту надсилання на адресу позивача податкової вимоги, яка містить іншу суму податкового боргу (зменшену на 4 485 299,49грн.) встановлено не було.

Таким чином, суд, з урахуванням належного способу захисту порушених прав позивача, з урахуванням вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовної вимоги про визнання відкликаною податкову вимогу №771-19 від 22.04.2013р. та задовольнити її у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невинесення податкової вимоги, яка містить суму грошового зобов’язання ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» зменшену на 4 486 573грн. та зобов’язати відповідача надіслати (вручити) позивачу нову податкову вимогу, у відповідності до п. 60.5 статті 60 ПК України.

У той же час, вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача, що полягають у не внесенні відповідних корегувань, пов’язаних з відкликанням податкової вимоги від 22.04.2013р. №771-19, до облікової картки та інших реєстраційних документів ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт», які знаходяться у веденні установи відповідача та зобов’язання відповідача внести відповідні коригування, пов’язані з відкликанням податкової вимоги №771-19 від 22.04.2013р., до облікової картки та інші реєстраційні документи ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт», які знаходяться у веденні установи відповідача, з урахуванням встановлених обставин у справі стосуються наслідків направлення (вручення) позивачу нової податкової вимоги, тобто спрямовані на майбутнє.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, задоволення таких вимог не буде відповідати завданням адміністративного судочинства у зв’язку із чим в їх задоволенні має бути відмовлено.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо невинесення податкової вимоги, яка містить суму грошового зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» зменшену на 4 486 573грн.

Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві надіслати (вручити) Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» нову податкову вимогу, у відповідності до п. 60.5 статті 60 ПК України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60грн. (двісті сорок три тисячі гривень 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко