Справа № 2-а-270/10
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2010 року Мостиського районного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Паньковецькій Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі про нарахування та виплату державної соціальної допомоги «Дітям війни»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що має статус «дитина війни». Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У відповідності до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вважає, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Отже невиплата йому соціальної допомоги є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України.

З огляду на наведене, просив суд поновити пропущений строк для звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізнався лише після висвітлення цього питання в пресі, а також зобовязативідповідача провести перерахунок призначених виплат та виплатити в його користь, згідно з ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» недоплачені як дитині війни суми щомісячної державної соціальної допомоги за 2006-2010 рік.

Ухвалою судді від 08.10.2010 року адміністративний позов в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі нарахувати та виплати на користь позивача ОСОБА_3 щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» за період з 01.01.2006 року до 22.03.2010 року залишено без розгляду, в решті позовних вимог відкрито провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Управління пенсійного фонду України у Мостиському районі, в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на письмове заперечення та зазначила, що згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, законодавством України не визначено понять «мінімальна пенсія за віком» як розрахункова величина для підвищення пенсії згідно ст.6 вищевказаного закону, так як ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно ч.3 ст.28 цього закону мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених цим законом. А отже мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.1ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не поширюється на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього закону. Водночас, законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вказаних вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір.

Розрахунок доплати, здійснений позивачем в позовній заяві не може братись судом до уваги, оскільки такий не ґрунтується на чинному законодавстві, оскільки не існує такого нормативно-правового акту, який би визначав, що поняття "мінімальна пенсія за віком" (як розрахункова величина за Законом-2195) та "прожитковий мінімум" є аналогічними термінами. Тим паче, в частині 3 ст.28 Закону-1058 чітко визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом-1058.

Також вказує, що органами ПФУ виплачується підвищення у розмірі надбавки, а виплата щомісячної державної допомоги не відноситься до компетенції Пенсійного фонду. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 21, 22 Конституції України права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Ст. 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Встановлення окремими законами України певних пільг, компенсацій і гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист, тому відповідно до ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватись органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Законом України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-VI установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, позивач по справі, народився в період з 03 вересня 1927 року по 02 вересня 1945 року, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни, це підтверджується його паспортом громадянина України та пенсійним посвідченням. Отже належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому він має право на встановлене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії, щомісячного або довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком визначається згідно ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч.2 ст.8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами.

Суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо нарахування і виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 23.03.2010 р. по 21.12.2010 р., оскільки дія норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»на 2010 р. не була зупинена чи обмежена іншими нормативно-правовими актами».

Окрім цього, згідност. 70 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів України було надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачала встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Нормами Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» не передбачено обмежень щодо застосування положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд не бере до уваги письмові заперечення відповідача і в тій частині, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і для перерахунків або підвищень пенсій не застосовується. При цьому вважає, що відповідно до ст.17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком. Ст.19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Оскільки, будь-яким іншим законом, крім Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії не встановлений, то вважаю, що відсутні правові підстави для застосування відповідачем будь-якої іншої величини, ніж встановлена ч.1 ст.28 цього Закону, для розрахунку підвищення пенсії позивача як дитині війни. У звязку з цим заперечення відповідача у відповідній частині є необґрунтованими.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання ОСОБА_3 - є Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області.

Тому до повноважень Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області відноситься нарахування пенсії у розмірі, встановленому законодавством, та виплата підвищення до пенсії позивачу.

Також суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на безпідставність позовних вимог по причині відсутності фінансування для здійснення підвищення до пенсії відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з огляду на те, що у відповідності з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Беручи до уваги, що правові положення, які передбачають виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, а тому, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали свої повноваження без поважних причин.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст. 71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити йому недоплаченої щомісячної соціальної допомоги як «дитині війни» до закінчення 2010 року, слід зазначити, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, у випадку порушення права, свобод чи інтересів позивача, в нього виникає право звернення до суду, а вимоги щодо зобовязання вчинити певні дії на майбутнє не можуть бути предметом розгляду в суді, тому позов підлягає задоволенню в період до дати винесення постанови суду.

Суд вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача, та визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу надбавки до пенсії у розмірах менших, ніж передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 23.03.2010р. по 21.12.2010р., які призвели до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання доплати до пенсії, та зобовязати відповідача Управління пенсійного фонду України в Мостиському районі здійснити перерахунок та виплатити позивачу за період з 23.03.2010 р. по 21.12.2010 р. щомісячну надбавку до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично виплачених відповідачем виплат.

Керуючись ст.ст.3, 8, 22, 46, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст.ст.6-11, 14, 17, 69-71, 86, 143, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області щодо нарахування ОСОБА_3 підвищення до пенсії, як дитині війни, отриманої в період з 23.03.2010 року по 21.12.2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Мостиському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії, отриманої в період з 23.03.2010 року по 21.12.2010 року у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, право на яке надане ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, що діяла на момент такої виплати та виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених нарахувань.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.В. Кічак