Справа № 2-а/12/10
Суддя: Лобановська С. М.
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року сел.. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Лобановської С.М., з участю секретаря Шевченко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату належних соціальних виплат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить поновити строк для звернення до адміністративного суду, визнати дії відповідача неправомірними, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації провести перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч.І ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які по страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні 3-ї групи інвалідності, тобто 29.01.2001 року, - у розмірі 30 мінімальних заробітних плат; провести перерахунок щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2001-2009 роки у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат згідно ч.4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які по страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; провести перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2001-2009 роки у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком відповідно до 4.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також провести відповідні виплати.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він з 29.01.2001 року має статус інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - XII від 28.02.1991 року, віднесений до 1-ї категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. За цих обставин він має право на отримання різних пільг, компенсацій, передбачених зокрема Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі:

право на отримання одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні III групи інвалідності 29.01.2001 року, - у розмірі 30 мінімальних заробітних плат;

- право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат у 2001-2009 роках як інваліду III групи згідно ч. 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі 7 - ми мінімальних пенсій за віком, як інвалід III групи в 2001-2009 роках згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В звязку з тим, що ці виплати в належному розмірі йому не виплачено, він в листопаді та грудні 2009 року звернувся до управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області з відповідними заявами про перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні III групи інвалідності та щорічних грошових допомог, згідно ч. 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, йому було відмовлено в перерахунку з посиланням на Постанови КМУ та законодавство, яке суттєво зменшило розмір виплат в порушення вимог Конституції та законів України, а не на чинне законодавство, яке регулює питання виплати щорічних разових допомог та компенсації.

Сума недоплати згідно його розрахунку за 2001-2009 роки по щорічній грошовій допомозі на оздоровлення відповідно до вимог ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» складає 56797,20 грн., а сума по щорічній грошовій допомозі до 5 травня відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» складає 26070,00 грн..

В судове засідання позивач не зявився, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив, але надав заперечення, згідно якого просив справу розглянути без участі його представника, позовні вимоги не визнав, просив залишити адміністративний позов без задоволення. В запереченнях на позов відповідач посилається на те, що дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні 3 групи інвалідності, щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань. Усі виплати одноразової компенсації за 2001-2009 роки позивачу були нараховані та виплачені відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Також, посилався на річний строк позовної давності.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини,

на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення

для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому

задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №127359 (а.с.10) та інвалідом III групи з 20 .12.2000 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ № 056196 (а.с.12). Також він як інвалід III групи має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Б № 384820 (а.с.11).

Відшкодування шкоди особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється у відповідності з Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ „Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон України №796-ХП).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І та II групи виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам третьої групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат .

Частиною 7 ст. 48 вищевказаного Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

З листів Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області № 07-20/2582 від 24.12.2009 року, № 07-20/2164 від 05.11.2009 року та № 07-20/171 від 27.01.2010 року вбачається, що зазначена щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася позивачу за 2001-2005 роки в розмірах згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7,8,9,18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказаний закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного та соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою, конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І та II групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, інвалідам III групи в розмірі чотирьох заробітних плат.

Згідно ч. 7 ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2001-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2001-2005 роки, а не Постанови Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року та № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту громадян.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд приходить до висновку що відповідач по справі повинен здійснити перерахунок позивачу щорічної допомоги за період з 2001 по 2005 р.р. із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Стосовно вимог позивача щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області здійснити йому перерахунок допомоги на оздоровлення, згідно ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за 2009 рік, суд знаходить за необхідне їх задовольнити з наступних підстав.

Згідно до ст.. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон України „Про державний бюджет України на 2009 рік" не встановлює конкретний розмір соціальних виплат, а надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати. Отже, Законом України „Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України не надано права встановлювати розмір соціальних виплат, розмір яких визначено ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи, в 2009 році щорічна допомога на оздоровлення позивачу призначена та виплачувалася відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Стосовно вимог позивача провести перерахунок допомоги на оздоровлення, згідно ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2006 рік, суд знаходить ї|с такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із п. 37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року, дія ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2006 рік була зупинена в частині виплати компенсацій та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Зазначене положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», Конституційним Судом України до теперішнього часу неконституційним не визнано, а тому дії відповідача щодо нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік були правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача провести перерахунок допомоги на оздоровлення, згідно ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за 2007-2008 роки, суд також знаходить їх такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Зазначені виплати щорічної допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

З 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року конкретний розмір щорічної допомоги на оздоровлення, особам, які постраждали, внаслідок ліквідації на Чорнобильської АЕС були встановлені певними нормами Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік позивачу виплачено 18 квітня 2007 року, за 2008 рік - 30 квітня 2008 року (а.с. 18)

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період, виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених Законами України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік» та «Про Держаний бюджет України на 2008 рік», правомірно діяли, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Отже, з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірі встановленому статтею 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли.

Застосування законодавства України у такий спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року №4-зп, який у п.З зазначив наступне: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

З викладених вище підстав частково підлягають задоволенню вимоги позивача щодо проведення перерахунку щорічної разової допомоги до 5 травня за 2001-2009 роки у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 ст 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Як вбачається із листів Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області № 07-20/2582 від 24.12.2009 року та № 07-20/171 від 27.01.2010 року разова грошова допомога до 5 травня позивачу за 2001-2009 роки виплачувалася в значно менших розмірах, ніж передбачено Законом, (а.с.7,18).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначені виплати до 5 травня здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства на адміністративні суди покладено обовязок при оскарженні рішень, дій або бездіяльності субєктів владних повноважень, якими є органи соціального захисту населення, перевіряти оскаржувані рішення, дії або бездіяльність на їх відповідність певним критеріям, визначеним ч.З ст.2 КАС України.

Згідно із ч.18 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року, дія ч.5 ст. Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на 2006 рік була зупинена в частині визначення розміру виплат щорічної разової допомоги ветеранам війни. Зазначене положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», Конституційним Судом України до теперішнього часу неконституційним не визнано, а тому дії відповідача щодо нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік були правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року конкретні розміри разової грошової допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення, особам, які постраждали, внаслідок ліквідації на Чорнобильській АЕС були встановлені певними нормами: Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" відповідно.

Разова грошова допомога до 5 травня позивачу виплачена за 2006 рік -21.04.2006 року в розмірі 270 гривень, за 2007 рік - 18.04.2007 року в розмірі 300 гривень, за 2008 рік - 30 квітня 2008 року в розмірі 350 гривень (а.с. 18).

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період, виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня або щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, правомірно діяли, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України.

Застосування законодавства України у такий спосіб, ґрунтуються на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року №4-зп, який у п. 3 зазначив наступне: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

В частині вимог позивача щодо перерахунку одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні III групи інвалідності 29.01.2001 року - у розмірі ЗО мінімальних заробітних плат суд знаходить за необхідне відмовити, оскільки будь-яких доказів позивачем щодо неправомірності нарахування та виплати вказаної компенсації в порушення діючих норм закону ним суду не надано.

Стосовно вимог позивача та заперечень відповідача щодо пропущення строку звернення до адміністративного суду суд зазначає наступне.

Згідно статті 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сімям за втрату годувальника.

Відповідно до п. З ч.І ст. 268 Цивільного кодексу України, позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю не поширюється.

За змістом ч. З ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, ніж річний строк, передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , п. З ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України та ч.ч. 2 та 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що на вимоги позивача відшкодувати шкоду, заподіяну його здоровю, строки позовної давності не поширюються та річний строк звернення до адміністративного суду не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст..13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 8-11, 71, 86, 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги за 2001-2005 роки та за 2009 рік відповідно до вимог ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, виходячи відповідно із розміру мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2005 роки та за 2009 рік відповідно до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та разової грошової допомоги відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту виходячи із розміру відповідно чотирьох мінімальних заробітних плат та 7 -ми мінімальних пенсій за віком.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаними із соціальними виплатами» від 18.02.2010 року постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області, в порядку визначеному ст. 249 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 червня 2010 року.

Суддя:

01 жовтня 2015 року