Справа № 815/2104/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
---------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2104/15

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3 та перекладача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі ДМСУ) про скасування рішення ДМСУ від 27 лютого 2015 року №113-15, яким йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з моменту його прийняття, та зобов'язання ДМСУ прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Суд скасував рішення ДМСУ №113-15 від 27 лютого 2015 року про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язав ДМСУ вирішити питання щодо надання позивачу додаткової форми захисту, з урахуванням обставин, які стали підставою для скасування вказаного рішення ДМСУ. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ДМСУ подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином Сирії, за національністю - араб, за віросповіданням - мусульманин-суніт.

21 жовтня 2008 року позивач за студентською візою, авіарейсом Сирія (м.Алеппо) - Україна (м.Одеса) вперше прибув до України. З України до Сирії виїздив 2 рази під час літніх канікул. Вдруге потрапив до України 24 серпня 2010 року авіарейсом м.Алеппо - м.Одеса.

23 серпня 2012 року позивач звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання йому статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду документів, щодо надання позивачу статусу біженця в Україні, Управлінням у справах біженців та іноземців ГУ ДМСУ в Одеській області був прийнятий висновок від 17 червня 2013 року № ODS 12/309 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обґрунтовуючи його тим, що заявник виїхав до України легально із певних особистих причин (робота) не повернувся до країни громадської належності, причому там йому нічого не загрожувало і ніхто його не переслідував. Можливо, що саме пошуки кращого життя чи економічна зацікавленість спонукали заявника залишитись на території України, до управління іноземець звернувся саме для легалізації в нашій країні.

Рішенням ДМСУ від 12 серпня 2013 року №486-13 був підтриманий вище зазначений висновок та відмовлено позивачу, у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі вказаного рішення, Управлінням у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області надано позивачу повідомлення №151 від 04 вересня 2013 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуш справи 94).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року, адміністративний позов про скасування рішення від 12 серпня 2013 року № 486-13, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту - задоволено частково: суд скасував рішення ДМСУ від 12 серпня 2013 року № 486-13 та зобов'язав ДМСУ повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням інформації по країні походження позивача. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Розглянувши справу № ODS12/309 позивача, який вдруге звертається до УМС в Одеській області, на підставі проведеного протоколу співбесіди із зазначеним громадянином та приймаючи до уваги наведені факти, які вимагають подальшої перевірки, головним спеціалістом ВСІ Управління у справах іноземців тв. осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 23 березня 2014 року.

На підставі вказаного висновку, наказом №52 від 26 березня 2014 року було прийнято рішення "Про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту".

26 березня 2015 року, головним спеціалістом відділу соціальної інтеграції УСІОБГ ГУ ДМС України в Одеській області проведено співбесіду з позивачем, про що складено протокол.

Висновком управління у справах біженців та іноземців ГУ ДМС України в Одеській області від 03 грудня 2014 року по справі №ODS 12/7309 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через наявність умов, передбачених абз.4 п.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

ДМСУ, відповідно до ст.10 закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами розгляду особової справи №ODS 12/309, було прийнято рішення №113-15 від 27 лютого 2015 року, яким підтримано висновок ГУ ДМС України в Одеській області та вирішено відмовити заявнику у визнанні його біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, як особі, стосовно якої встановлено відсутність умов, передбачених пунктами 1, 13 ч.1 ст.1 вказаного Закону.

Вважаючи відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту необґрунтованою, а рішення ДМСУ протиправним ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу у визнанні особою, яка потребує додаткового захисту ДМСУ не були враховані, всебічно розглянуті та об'єктивно оцінені відомості по ситуації в Сирії, а сам висновок ГУДМС України в Одеській області не містить детального аналізу ситуації, що склалася в Сирії, не спростована можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення, що не відповідає вимогам ст.3 Європейської конвенції про права людини, яка забороняє вислання осіб у країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Згідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Також, п.13 ст.1 наведеного закону передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пояснив про побоювання повернення на територію країни громадянської належності тим, що із Сирії він виїхав у 2008 році до України на навчання. Навчався у м.Одесі у двох ВНЗ. Повну вищу освіту не отримав у зв'язку із тим, що у нього виникли фінансові труднощі. Батьки сплачували за навчання, але після початку війни в Сирії у них такої змоги не має, відсутня робота у батька і вони самі ледве виживають. На підставі того, що на даний час між військовими президента країни та мирними людьми у Сирії йдуть військові дії направлені на зміну влади, позивач не може повернутись на батьківщину. Також, у ході проведення співбесід позивач зазначив про те, що він є військовозобов'язаним та у разі повернення на батьківщину може бути примушений до військової служби. Крім того, вказав, що на території країні його громадянської належності його може бути вбито після повернення, оскільки він не підтримує владу країни, а також може бути ув'язнений, адже приймав участь у мітингу в м.Києві у 2012 році, фотокартки з якого були передані прикордонникам.

Крім того, судом встановлено, що у липні 2012 року Міжнародний Комітет Червоного Хресту визнав конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. Кількість осіб, які постраждали під час конфлікту на даний момент дуже висока та продовжує зростати. ООН постійно інформує про акти насилля та вбивствах у Сирії. З початку березня 2011 року постійно надходять відомості щодо порушення права людини та основних свобод, у тому числі страти без суду, тортури, арешти, застосування тяжкої зброї проти мирного населення.

Отже, приймаючи до уваги інформацію по країні громадянської належності позивача як на час розгляду ДМСУ вказаної заяви позивача, так і на час розгляду судом цієї справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів суду першої інстанції про формальність ставлення з боку відповідача до перевірки усіх обставин, викладених позивачем, що порушило принцип рівності перед законом, що призвело до прийняття противоправного рішення в частині відмови позивачу у визнанні особою, яка потребує додаткового захисту з боку ДМСУ, органу, який приймає остаточне рішення на підставі зібраних доказів та висновку Управління.

Також, відповідно до роз'яснень пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 року за № 3 "Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", зі змінами і доповненнями, суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах ДМСУ, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях.

Станом на час вирішення міграційною службою питання щодо відмови у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, офіційною позицією УВКБ ООН від 27 березня 2012 року в зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Сирії з березня 2011 року державам-членам ООН рекомендовано ввести тимчасовий мораторій на всі повернення до Сирії до моменту, коли ситуація в країні дозволятиме безпечне та гідне повернення.

Крім того, положеннями п.8 "Рекомендацій щодо питання міжнародного захисту відповідно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку" УВКБ ООН встановлено, що у тих випадках, коли буде встановлено, що особи не відповідають конвенційним критеріям (статусу біженця), слід застосовувати критерії для надання додаткових форм захисту, включаючи ті, що розроблені в обов'язкових або факультативних регіональних принципах або режимах надання захисту, а також ситуаційно обумовлені критерії надання статусу біженця.

А тому, враховуючи, що рішення ДМСУ про відмову у наданні позивачу статусу біженця або визнанні особою, яка потребує додаткового захисту, було прийнято без повного та об'єктивного аналізу ситуації в країні походження позивача, яка і на сьогодні знаходиться в стані бойового конфлікту, що підтверджується рекомендацією УВКБ ООН, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо скасування рішення ДМСУ № 75-15 від 27 лютого 2015 року про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Окрім іншого, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі "Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства" (8319/07 та 11449/07) зазначив, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Суд зазначив, що критеріями для оцінки інтенсивності/напруженості загального насилля в країні з військовим конфліктом є: чи сторони конфлікту використовують методи або тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення або які були безпосередньо спрямовані проти цивільного населення; чи використання таких методів та/або тактик застосовувались усіма сторонами конфлікту; чи конфлікт був локалізованим чи всеохоплюючим; кількість осіб, яких було вбито, поранено або які буди переміщені в результаті боротьби.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній сказі були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук