Справа № 2а-2773/10/0770
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2011 р. < Текст >Справа № 67431/11

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року в адміністративній справі № 2а-2773/10/0770 за позовом ОСОБА_2 до Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльнос-ті протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що його загальний трудовий стаж становить 25 років, із яких 11 років на державній службі; присягу державного службовця прийняв у 1994 року. В порушення вимог Закону України «Про державну службу» та чинного трудового законодавства України 5 квітня 2005 року його незаконно звільнили з посади начальника відділу з питань розвитку туризму та рекреації Мукачівської районної державної адміністрації, яку він на той час обіймав.

Про наявний стан справ він заявляв голові Мукачівської районної державної адміністрації та голові Закарпатської обласної державної адміністрації, проте з цього приводу так і не було проведено службового розслідування та не вирішено питання щодо його подальшого працевлаштування.

В квітні та червні 2010 року він звертався до керівництва Закарпатської обласної державної адміністрації з проханням про поновлення його на державній службі, керую-чись вимогами Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про звернення громадян», «Про державну службу» та ст. 406 Кодексу Законів про працю України.

За наявності реальних вакансій у відділі в справах національностей, відділі взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи та в управлінні промисловості і розвитку інфраструктури Закарпатської обласної державної адміністрації і наявних вакансій в Ужгородській районній державній адміністрації, його, як працівника, який виконував попередню роботу та займав відповідну посаду в органах державної виконавчої влади, зобовязані поновити на державній службі, проте з незрозумілих причин він ще і до даного часу не поновлений та не працевлаштований на державній службі.

Зазначив, що за очевидної службової недбалості та бездіяльності посадових осіб Закарпатської обласної державної адміністрації він, як громадянин України, фактично позбавлений законного конституційного права на працю та на доступ до державної служби, що призводить до грубих порушень вимог трудового законодавства України, Законів України «Про звернення громадян», «Про місцеві державні адміністрації» та «Про державну службу».

Тому просить визнати бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів у його поновленні на роботі протиправною, поновити його на державній службі та відшкодувати з посадових осіб відповідача завдану йому істотну моральну шкоду.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржив позивач ОСОБА_2, який вважає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що ма-ють значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права, що призвело до істотного порушення охоронюваних законом його прав та інтересів як громадянина України.

Тому просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти рішення про скасування незаконного розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації за № 65 від 05.04.2005 року «Про звільнення ОСОБА_2З.» та поновлення його на попередній роботі на посаді начальника відділу з питань європейської інтеграції, зовнішньоекономічних звязків та туризму Мукачівської районної державної адміністрації з відшкодуванням завданої йому моральної шкоди.

При цьому він покликається на ті ж обставини, якими обгрунтовував свої позовні вимоги. Крім того, він зазначає, що в порушення вимог Закону України «Про державну службу» та чинного трудового законодавства України на підставі незаконного розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації попри відсутність його заяви та за сфабрикованою заявою 05.04.2005 року його було незаконно звільнено з вищезазначеної посади за угодою сторін (п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України). Процедура звільнення проводилася протиправно заступником голови Мукачівської районної ради, у якого на те не було жодних правових підстав. З цього приводу в 2005 році, в порушення вимог Закону України «Про державну службу», ні в Мукачівської районній державній адміністрації, ні в Закарпатській обласній державній адміністрації так і не було проведено службового розслідування та не вирішено питання щодо його подальшого працевлаштування.

У звязку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 перебував на державній службі і 05.02.2004 року відповідно до розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації № 11 від того ж числа був призна-чений на посаду начальника відділу з питань розвитку туризму та рекреації Мукачівської районної державної адміністрації з присвоєнням йому 11 рангу державного службовця як такого, що пройшов за конкурсом (а.с. 24, 68).

05.04.2005 року відповідно до розпорядження № 65 від того ж числа він був звільнений з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 68, 117).

Вважаючи зазначене звільнення незаконним, ОСОБА_2 оскаржив його до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області; просив зазначене роз-порядження скасувати, поновити його на роботі та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою цього ж суду від 03 березня 2006 року в задово-ленні цього позову було відмовлено (а.с. 119 121); 13 березня 2006 року рішення набрало законної сили.

Після цього позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до Мукачівської районної державної адміністрації та Закарпатської обласної державної адміністрації з клопотанням про проведення службового розслідування з приводу його незаконного звільнення, з приводу чого Закарпатська обласна державна адміністрація своїми листами за № Г-2846/04-1 від 14.11.2006 року та за № 3508/03-1 від 10.11.2010 р. повідомляла ОСОБА_2 про результати конкурсу про заміщення вакантної посади головного спеціаліста відділу у справах національностей та релігій Закарпатської облдержадміністрації який відбувся 23 серпня 2005 року (а.с. 82) та про те, що посада начальника управління у справах захисту прав споживачів у Закарпатській області не є вакантною, а підстав щодо порушення клопотання про звільнення діючого керівника немає (а.с. 84).

25.12.2007 року з приводу незаконного звільнення, проведення детальної перевірки щодо даного факту та ігнорування Мукачівською районною державною адміністрацією і Закарпатською обласною державною адміністрацією проведення службового розслідуван-ня з цього приводу, а також дотримання конкурсними комісіями вимог законодавства він звертався до Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та Генеральної прокуратури України (а.с. 48 49), на що отримав відповіді-розяснення (а.с. 81, 82, 84).

Як слідує із відповідей Головного управління державної служби України в Закарпатській області за № Г-3539/03-1 від 18.01.2008 року та за № 18/6/08 від 11.01.2008 року, звернення ОСОБА_2 розглянуті, його заява перевірялась в жовтні 2005 року з виїздом на місце і листом за № 163 від 29.10.2005 року йому надано відповідь. Враховуючи те, що ОСОБА_2 було звільнено згідно вимог трудового законодавства, за угодою сторін, то претензії щодо запропонування йому вільної вакансії або переведення на іншу роботу є безпідставними.

Питання про недотримання конкурсними комісіями відділу у справах національнос-тей та релігій, Головного управління економіки, Закарпатського обласного центру соці-альних служб для сімї, дітей та молоді облдержадміністрації вимог порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців перевірено працівниками відділу кадрової роботи апарату облдержадміністрації. Порушень чинного законодавства при проведенні перевірок не виявлено, про що гр. ОСОБА_2 неодноразово повідомля-лось листами за № Г-4425/03-1 від 09.09.2005 року, № Г-2846/04-1 від 14.11.2006 року, № 71 від 22.11.2006 року, № 80 від 20.12.2006 року (а.с. 83, 85).

23.04.2010 року позивач звертався із заявою до голови Закарпатської обласної дер-жавної адміністрації про незаконне звільнення та вирішення питання щодо його повер-нення на державну службу (а.с. 21).

03.06.2010 року він звертався із аналогічним листом до Головного управління державної служби України, на що отримав відповідь-розяснення (а.с. 47).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2006 року, яка набрала законної сили 13 березня 2006 ро-ку, відмовлено ОСОБА_2 у поновлені на роботі (і де було дано право-ву оцінку розпорядженню про його звільнення), то і дії відповідача щодо розпорядження про звільнення ОСОБА_2 є законними і правомірними й відповідач не мав скасовувати вказане розпорядження, як незаконне.

Інші позовні вимоги випливають з правомірності розпорядження про звільнення ОСОБА_2, а тому не підлягають задоволенню, оскільки вищезазначе-на постанова суду від 03.03.2006 року набрала законної сили.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Що стосується вимог про скасування як незаконного розпорядження голови Мука-чівської районної державної адміністрації за № 65 від 05.04.2005 року «Про звільнення ОСОБА_2З.» та поновлення ОСОБА_2 на попередній роботі на посаді начальника відділу з питань європейської інтеграції, зовнішньоекономічних звязків та туризму Мукачівської районної державної адміністрації з відшкодуванням завданої йому моральної шкоди, то ці питання уже були предметом розгляду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області і постановою цього суду від 03.03.2006 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі. Постанова набрала законної сили 13 березня 2006 року.

Відповідно до частини пятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судові рішення в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України, а їх невиконання тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Зазначена стаття встановлює преюдиційність судового рішення, що набрало закон-ної сили, тобто дане рішення є обовязковим для врахування і в інших справах, що розгля-даються судами. Після набрання судовим рішенням законної сили сторони не можуть оспорювати в іншій судовій справі встановлені судом обставини.

Це ж правило конкретизовано у ч. 1 ст. 72 КАС України, відповідно до якої обстави-ни, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Покликання позивача на незаконність його звільнення та неправомірність судового рішення є ревізією судового рішення та порушенням принципу обовязковості судових рішень як одного з основних положень адміністративного процесу.

Окрім того, Законом України «Про державну службу» визначені поняття державної служби, порядок її проходження та припинення визначені.

Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок держав-них коштів.

Згідно зі ст. 15 даного Закону прийняття на державну службу на посади третьої сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Оскільки розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації за № 65 від 05.04.2005 року «Про звільнення ОСОБА_2З.» було припинено державну службу позивача за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, то, маючи право на державну службу, останній може бути прийнятий на державну службу в порядку, визначеному Законом України «Про державну службу», зокрема ст. 15 зазначе-ного Закону.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово брав участь у конкурсах на заміщення вакантних посад державних службовців різних категорій і посад, однак не пройшов конкурсного відбору, рішень конкурсних комісій не оскаржував.

Також безпідставними є посилання позивача на п. 6 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, оскільки дана норма не стосується спірних правовідносин і не встановлює підстав для поновлення на раніше займаній посаді, а передбачає одну з підстав для звільнення працівника з роботи поновлення на роботі іншого працівника, який раніше виконував цю роботу (займав це робоче місце (посаду)).

З огляду на це, суд першої інстанції вірно встановив, що твердження позивача про бездіяльність органів виконавчої влади в питанні забезпечення його конституційного права на доступ до державної служби не відповідають дійсності та, з урахуванням зазначеного, правомірно визначив безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 197, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду 07 липня 2011 року в адміністративній справі № 2а-2773/10/0770 за позовом ОСОБА_2 до Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді М.А.Пліш

ОСОБА_1