Справа № 818/2232/15
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 р. Справа № 818/2232/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Сумського обласного управління АТ" Ощадбанк" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. по справі № 818/2232/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Сумського обласного управління АТ" Ощадбанк"

до реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у Сумській області третя особа ОСОБА_1

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії СОУ АТ "Ощадбанк") звернулось до суду з позовом до реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Реєстраційна служба), третя особа: ОСОБА_1 та просило суд постановити рішення, згідно якого:

- визнати незаконними дії реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у Сумській області;

- зобов'язати відповідача зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на майно, а саме нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Сумського обласного управління АТ" Ощадбанк", зазначає, що оскаржувана постанова прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 від 30.10.2014р. право власності за ОСОБА_2 на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано. Тобто, на сьогоднішній день право власності на зазначене майно ні за ким не зареєстроване, хоча його власником відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.04.2004 року є ОСОБА_1.

Оскільки, ОСОБА_1 є боржником перед ПАТ "Ощадбанк", з метою задоволення своїх вимог, шляхом звернення стягнення на майно, що належить боржнику, банк звернувся до реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у Сумській області з заявою про реєстрацію права власності на майно за нею.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08 липня 2013р. по справі № 5/709-08 встановлено, що 01 вересня 2008 р. між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупця нежитлове приміщення площею 52,4 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується прийняти вказане нежитлове приміщення і сплатити за нього грошову суму в розмірі та на умовах, встановлених цим договором.

З метою реалізації права власності на придбане майно покупець звернувся до продавця з вимогою нотаріально посвідчити укладений договір. Листом від 22.09.2008 р. продавець повідомив покупцю, що підстав для нотаріального посвідчення укладеного між ними договору купівлі-продажу він не вбачає.

Вказана обставина стала підставою для звернення з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.09.2008 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та визнання за ФОП ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення площею 52,4 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29 грудня 2008 року по справі № 5/709-08 позов задоволено повністю; визнано дійсним договір купівлі-продажу від 01.09.2008 року; визнано за ФОП ОСОБА_2 право власності на нежиле приміщення площею 52,4 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08 липня 2013р. по справі № 5/709-08 рішення господарського суду Сумської області від 29 грудня 2008 р. у справі № 5/709-08 скасовано повністю. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Цим же судовим рішенням встановлено, що нежитлове приміщення площею 52,4 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1. придбавалось ОСОБА_1 як фізичною особою, про що свідчить наявна в матеріалах справи справі № 5/709-08 копія договору купівлі-продажу 22.07.2004 року р. № 1172, 1173.

Судом першої інстанції встановлено, що на день звернення до суду, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.07.2004 року право власності на майно: будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, але це право не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1, за твердженням позивача, ухиляється від державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 08.05.2015 року Банк звернувся з заявою до реєстраційної служби про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.22,23) Листом від 20.05.2015 року №288/03.3-17 Банку було повідомлено, що відповідно до п. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом (а.с.25).

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868 (далі - Порядок)

Пунктом першим частини першої статті 4 Закону визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Частинами 1, 3 статті 16 Закону передбачено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції отримала від позивача заяву довільної форми № 18-06/1291 від 08.05.15 з додатками, в якій він вказував, що ОСОБА_1 ухиляється від реєстрації за нею права власності та просив зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Розглянувши зазначену заяву та викладені в ній вимоги, реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції роз"яснила позивачу положення п. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених Законом.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги із посиланням на зміст листа відповідача від 20.05.2015р. №288/03.3-17, яким позивачу повідомлено про зміст частини 7 статті 16 Закону, оскільки таке роз'яснення не створює для позивача будь яких юридичних наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та обов'язків, а отже такі дії не можуть бути визнані судом протиправними.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на майно, а саме нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 9 Закону передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання державної реєстрації прав та їх обтяжень є саме дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній сам приймає рішення про державну реєстрацію або відмову в її проведенні, аналізуючи подані документи відповідно до ст. 9 Закону.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції ухвалено вірне рішення про відмову в задоволенні позову у цій справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Сумського обласного управління АТ" Ощадбанк" залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. по справі № 818/2232/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Калитка О.М. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 28.09.2015 р.