Справа № 2а/2570/5474/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/5474/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Серкіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

25.10.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, в якому просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 27993379 від 08.08.2011 року, визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 27993379 від 08.08.2011 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в постанові серії АІ1 № 108580 в справі про адміністративне правопорушення від 11.06.2011 року відсутні реквізити, які визнані Законом України «Про виконавче провадження» як обовязкові, а саме: найменування стягувача, його місцезнаходження, ідентифікаційний код; індивідуальний ідентифікаційний номер боржника. Оскільки постанова не відповідає вимогам статей 18,25,26 Закону України «Про виконавче провадження», тому оскаржувану постанову необхідно визнати такою, що прийнята з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» і статті 19 Конституції України та скасувати її.

Позивач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач до суду не зявився, про день, час і місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Фіксування судового засідання відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

До таких заходів належить здійснення виконавчого провадження, прийняття рішень постанов, спрямованих на виконання виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 17 зазначеного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови інших органів (посадових осіб), уповноважених розглядати спори про адміністративні правопорушення, визначені серед переліку виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що 11.06.2011 року було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АІ1 № 108580, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., про що свідчить його підпис (а.с.4).

На підставі частини 2 статті 308 Кодексу про адміністративні правопорушення у разі несплати позивачем штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови було передбачено право органам державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу, а саме 510,00 грн. Відповідач отримав постанову 21.10.2011 року.

На виконання постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АІ1 №108580 старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_2 08.08.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 27993379 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510,00 грн., яку позивач отримав 21.10.2011 року.

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документів зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи зі змісту вказаної статті, у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків) у разі, якщо вони відомі органу, що видав виконавчий документ. Позивачем не доведено, що органу, який видав виконавчий документ, були відомі місцезнаходження стягувача, його ідентифікаційний код та дані про індивідуальний ідентифікаційний номер позивача.

Твердження позивача, що в оскаржуваній постанові відсутнє найменування стягувача є безпідставними, оскільки в постанові стягувачем зазначено «Держава» (а.с. 5).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не може бути скасована лише з формальних підстав, передбачених статтею 18 Закону, які не перешкоджають подальшому провадженню виконавчих дій.

Відповідно до статті 283 Кодексу про адміністративні правопорушення України, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

З огляду на викладене та враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено таких обовязкових вимог при складанні постанови як місцезнаходження стягувача, ідентифікаційний код; індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, а встановлено, що такі дані зазначаються в разі якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, то суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем відповідно до норм чинного законодавства, оскільки такі дані відповідачу не були відомі, а отже, права позивача жодним чином не порушені.

Відповідно до частини 2 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та рішення.

Таким чином, враховуючи правомірні дії відповідача при винесенні оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 158-163, 167, 181, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.