Справа № 10/179
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 10/179 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Грибан І.О.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання незаконної позапланової перевірки, скасування податкових повідомлень-рішень, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - Відповідач) у якому просив визнати незаконною перевірку та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.07.2007 № /0, від 30.07.2007 №/0, від 30.07.2007 №/0 та від 19.12.2007 №/0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДПІ у Святошинському районі м. Києва складено акт від 13.07.2007 № 240/17-40/НОМЕР_1 про результати перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування ФОП ОСОБА_2 за період з 01.04.2004 по 30.03.2007 роки (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно із вищезазначеним актом перевірки, податковим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка на підставі постанови слідчого відділу Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 21.06.2007 «Про призначення документальної перевірки дотримання податкового законодавства приватним підприємцем ОСОБА_2», направлення на перевірку від 27.06.2007 № 541/17-40П, наказу від 26.06.2007 № 488 про проведення позапланової виїзної перевірки, наказу від 09.07.2007 № 562 щодо продовження термінів проведення позапланової виїзної перевірки, направлення на перевірку від 09.07.2007 №562/17-40П в період з 02.07.2007 по 10.07.2007.

Податковий орган склав акти від 02.07.2007 № 1 та від 09.07.2007 № 2 про те, що в допуску та ознайомленні з направленням на позапланову виїзну перевірку за адресою реєстрації позивача, відповідачу було відмовлено.

Таким чином, направлення на перевірку від 27.06.2007 №541/17-40П, копія наказу від 26.06.2007 №488, направлення на продовження перевірки від 09.07.2007 №562/17-40П та копія наказу від 09.07.2007 №562 позивачу не вручені.

На підставі акту перевірки складено оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2007 № /0 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб (від підприємницької діяльності) в сумі 521 817,71 грн. основного платежу слугували висновки перевірки про порушення вимог ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 та п.п. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV, що полягало у тому, що позивач не включив до складу валового доходу (виручки у грошовій формі) суми, які надходили на розрахунковий рахунок від виконання будівельних та ремонтних робіт на підставі актів виконаних робіт, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 521 817,71 грн., в т.ч. за 2 квартал, півріччя, 3 квартал та рік 2004 в сумі 18 303,34 грн., за 2005 рік в сумі 243 805,39 грн., за 2006 рік в сумі 209 843,44 грн., за 1 квартал 2007 року в сумі 49 865,54 грн.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2007 № /0 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 612 359,01 грн., в т.ч. 204 119,67 грн. основного платежу та 408 239,34 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV. Порушення полягало у тому, що позивач не нарахував та не перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) з виплаченого доходу - заробітної плати найманим працівникам.

Як зазначено у висновках контролюючого органу, позивач за період 2 квартал, півріччя, 3 квартал та з 2004 по 2006 рік виплатив найманим працівникам заробітну плату в сумі 1 585 646,00 грн., з яких слід було утримати податок в сумі 206 133,98 грн., проте було утримано та перераховано до бюджету лише 2 014,31 грн. податку, в результаті чого відхилення становить 204 119,67 грн. Розмір виплаченої найманим працівникам заробітної плати було встановлено відповідачем на підставі актів виконаних робіт.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2007 року № /0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1 222 828 грн., в т.ч. 813 292,00 грн. основного платежу та 409 536,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі по тексту - Закон № 168/97-ВР), що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість, в т.ч. за 4 квартал 2004 року в сумі 62 814,0 грн. та за лютий 2005 року в сумі 16 217,00 грн., а також вимог п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, що полягало у заниженні податкових зобов'язань в сумі 734 261,0 грн., в т.ч. за 2, 3 квартали 2004 року в сумі 28 159,00 грн., за березень-грудень 2005 року в сумі 402 902,00 грн., за січень-грудень 2006 року в сумі 303 200,00 грн. Суми завищеного податкового кредиту та заниженого податкового зобов'язання встановлені контролюючим органом на підставі виписок про рух коштів на розрахунковому рахунку позивача, актів виконаних робіт та податкових накладних.

Штрафні санкції застосовані за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, у зв'язку із самостійним донарахуванням контролюючим органом податку на додану вартість в сумі 813 292,00 грн., а також на підставі п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 цього закону - за неподання позивачем податкової декларації за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю.

Також, податковим органом було встановлено, що у 2004 році позивач мав загальну суму від операцій з поставки товарів (послуг) більше 300 000 грн., а тому для останнього податковий (звітний) період дорівнює календарному місяцю, а не кварталу.

Крім того, податковий орган за результатами розгляду скарги платника податків дійшов висновку про необхідність застосування до позивача додаткових штрафних санкцій в сумі 201 451,00 грн., нарахованих на підставі п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, оскільки позивач занизив податкове зобов'язання у великих розмірах.

У зв'язку з цим, відповідачем винесено повідомлення-рішення від 19.12.2007 № /0 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 201 401,00 грн.

В обґрунтування правомірності проведення контрольного заходу, відповідач посилається на те, що позивач був в телефонному режимі повідомлений про початок позапланової перевірки, однак не відкрив двері та до перевірки не допустив, про що складено акт.

Оскільки ОСОБА_2 не надано до перевірки документи, пов'язані з підприємницькою діяльністю, податковим органом перевірка проведена на підставі первинних документів, наданих ВПМ ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області, вилучених у ОСОБА_2 та ТОВ «Реставратор», виписки з розрахункового рахунку і податкової звітності, поданої позивачем до податкового органу.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки щодо податкових повідомлень-рішень від 30.07.2007 №№ /0, /0; від 19.12.2007 № /0.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач працював на загальній системі оподаткування та здійснював будівельні та ремонтні роботи.

Як вбачається з акту перевірки, заниження валового доходу за період з 2004 по 2007 на суму 3 962 838,24 грн., у зв'язку з не включенням ОСОБА_2 до складу валового доходу сум, які отримані на розрахунковий рахунок від виконання будівельних ремонтних робіт, згідно з укладеними договорами з ТОВ «Реставратор» та ПП «Вігро-дизайн», що призвело до заниження податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 521 817,71 грн.

Відповідно до ст. 13 Декрету KM України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992, оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, що включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, наведеними в додатку № 6 до Інструкції про прибутковий податок з громадян № 12. Норми встановлені у відсотках до суми валового доходу і їх величина залежить від виду діяльності.

Відповідно до п. 4.2.1 статті 4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, до складу валового доходу не включаються суми податку на додану вартість, отримані (нараховані) платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів (робіт, послуг), за винятком випадків, коли підприємство-продавець не є платником податку на додану вартість.

Зі змісту експертного висновку судово-економічної експертизи, проведеної в рамках даної справи на підставі документів, наданих сторонами, вбачається, що згідно наданих на дослідження банківських виписок, на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 надійшло коштів від підприємницької діяльності з квітня 2004 по квітень 2007 на загальну суму 3 966 263,07грн. без ПДВ.

Тобто, за період з 2004 по 2007 документально підтвердженими валовими доходами одержаними позивачем від підприємницької діяльності є доходи в сумі 3 966 263,07 грн., що на 24,83 грн. більше ніж зазначено у акті перевірки.

Не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції твердження відповідача про те, що позивачем фактично в перевіряємому періоді отримано валових доходів в сумі 3 966 238,24 грн., оскільки в акті проведеної перевірки відсутнє посилання на первинні документи, відповідно до яких була визначена загальна сума валового доходу в розмірі 3 966 238,24 грн.

Разом з тим, згідно із п.5.2.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

На підставі наданих позивачем актів виконаних робіт, відомостей про нарахування заробітної плати, нарахування та сплати обов'язкових платежів на заробітну плату та сплати коштів за банківські послуги, судом встановлено, що валові витрати позивача за спірний період підтверджуються в сумі 4 132 069,73 грн.

При цьому, розрахунки за виконані роботи позивач проводив грошовими коштами через касу підприємств, що підтверджується відповідними прибутковими касовими ордерами, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом апеляційної інстанції в повному обсязі.

Отже, за перевіряємий період позивач фактично отримав збитки в сумі 201 450,56 грн., відтак, доводи апелянта про заниження податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності позивача на суму 521 817,71 грн. є необґрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.07.2007 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № /0 від 30.07.2007, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підпунктом 1 п. 2 Наказу Мінпраці «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» від 08.06.2001 № 260 передбачено, що цей Порядок поширюється на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму працівників та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії, тощо).

Укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

Позивачем в підтвердження власної правової позиції надані трудові угоди з найманими працівниками, які зареєстровані в Центрі зайнятості та відповідають вимогам Наказу Мінпраці від 08.06.2001 № 260.

Згідно із п. 8.1.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003, № 889-IV, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Згідно п.1.1, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.2 ст. 2 наказу ДПА України «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» від 29.09.2003 № 451, порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ф. № ДФ (далі - Порядок) регулює заповнення і подання органам державної податкової служби України податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку (далі - податковий розрахунок)

Відповідно до вимог абз. «б» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дія вищевказаного Порядку поширюється на юридичних осіб (їх філії; відділення, інші відокремлені підрозділи), фізичних осіб, нерезидентів або їх представництв, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку, та є податковими агентами відповідно до норм Закону.

Судом першої інстанції досліджено наявні в матеріалах справи відомості по нарахуванню заробітної плати та табелі обліку виходу на роботу за період з червня по грудень 2006 та за березень 2007. За січень, лютий 2007 дані документи відсутні.

Також, в матеріалах справи містяться платіжні відомості по виплаті заробітної плати найманим працівникам, в т.ч.: за червень 2006 в сумі 886,05 грн., липень 2006 в сумі 2098,85 грн., серпень 2006 в сумі 2098,85 грн., вересень 2006 в сумі 2098,85 грн., жовтень 2006 в сумі 2098,85 грн., листопад 2006 в сумі 2098,85 грн., грудень 2006 в сумі 2098,85 грн., березень 2007 в сумі 2200,65грн.

Згідно акту перевірки позивачем занижено податкові зобов'язання по податку з фізичних осіб з виплаченого доходу у розмірі 204 119,67 грн. за період з 2004 по 2006 роки.

В даному випадку, наведені в акті перевірки (таб. № 3) розрахунки документально з боку контролюючого органу не підтверджені, внаслідок чого не можуть бути взяті судом до уваги як належні докази.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки матеріали справи містять належні докази сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників в перевіряємому періоді, а сума заниження податку в розмірі 204 119,67 грн. контролюючим органом документально не підтверджена, податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.07.2007 є необґрунтоване та підлягає скасуванню.

Разом з тим, податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.12.2007 підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_2 на час проведення перевірки не був засуджений за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків та не декларував переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, відповідно до норм чинного законодавства.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що податковим органом не доведена правомірність та обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Згідно із ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

І.О. Грибан

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Грибан І.О.

Епель О.В.