Справа № 2-а-14/10
Суддя: Смірнов О. С.
Дата ухвалення: 2010-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-14/10

ОСОБА_1 Водолага 28 травня 2010 р.

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі головуючого судці Смірнова О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації в Харківській області про стягнення недоотриманих сум соціальних виплат

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, призначити йому недоотримані суми щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги за 2007 та 2008 роки в сумі 4745 грн., компенсуючи вказану грошову заборгованість за відповідний період згідно діючого законодавства на момент виплати.

Позивач позовні вимоги обґрунтовував наступним. Позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом II групи захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим він має право на отримання різних пільг, компенсацій і допомоги, передбачених Законами України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі:

право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат згідно ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при чому розмір мінімальної заробітної плати згідно ч. 7 ст. 48 вказаного Закону визначається на момент виплати;

право на отримання щорічно до 5 Травня разової грошової допомоги у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком згідно ч 5 ст. 13 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Разом з тим, у 2007-2008 роках позивач не отримав щорічну грошову допомогу на оздоровлення та разову грошову допомогу у встановлених законодавством розмірах.

Оскільки з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № брп/2007 від 09.07.2007р. та № 10-рп від 22.05.2008р. відповідач добровільно не здійснив перерахунок належних позивачу вказаних соціальних виплат, виходячи виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком і не виплатив заборгованість, що утворилась в наслідок проведеного перерахунку, позивач змушений був звернутися до суду за захистом і відновленням його порушених прав.

У судове засідання позивач не прибув, але надав заяву з проханням слухати справу без його участі.

Представник відповідача в наданих запереченнях на позов просить в позові відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказали , що усі виплати позивачу були нараховані та виплачені у відповідності до законів України про Державний бюджет України на відповідні роки та постанови Кабінету Міністрів України № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України», до якої вносилися зміни згідно з постановою КМУ № 279 від 13.03.2002р., № 1350 від 27.08.2003р., № 895 від 13.07.2004р., № м996 від 04.08.2004р., і яка чинна і до тепер, а також Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996р. На 2007 - 2008 роки підстав для перерахунку виплат особа немає, Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області, як орган виконавчої влади нижчого рівня, діяло в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Окрім того відповідачем надано заяву з проханням слухати справу у відсутності представника відповідача з урахуванням наданих заперечень .

У відповідності до частини третьої статті 122 КАС України та частини першої статті 197 КАС України підставою для розгляду справи в порядку письмового провадження в суді першої інстанцій є клопотання особи, яка бере участь у розгляді справи, про розгляд справи за її відсутності, тому судом вирішується справа у порядку письмового провадження за наявності таких клопотань сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_2Є має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії,, що підтверджується наданим посвідченням громадянина ,який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А № 096323 від 28.11.97 року та вкладкою № 096323, виданною 5 вересня 2002 року (а.с. 5), і має право на пільги встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується копією посвідчення Серії Б № 486659, виданого 25.05 2006 року , медичними довідками , що засвічують,

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91, в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до 1 категорії, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно із ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - 10 мінімальних пенсій за віком, II групи - 8 мінімальних пенсій за віком, III групи - 7 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п.п. 13, 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-У на 2007 рік виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати були зупинені та пунктом 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. № 107-VІ на 2008 рік дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - щорічна допомога на оздоровлення та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - разова грошова допомога до 5 Травня виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 64, розділу II, пункту 3 розділу III та положень ст. 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними).

Пунктом 5 зазначених Рішень Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п.п. 13, 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-У втратило чинність 09 липня 2007 року, а положення п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2006 р. № 107-VІ, втратило чинність 22 травня 2008 року.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, та не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні, у 2007 році позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005р. та разову грошову допомогу до 5 травня - у розмірі 360 грн. згідно ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від 19.12.06р. У 2008 році позивачу була призначена та виплачена допомога на оздоровлення у розмірі -120 грн., разова грошова допомога - у розмірі 360 грн.

Як зазначено вище, рішеннями Конституційного суду України від 09.07.2007 та 22.05.2008 визнано неконституційними окремі положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік», в тому числі щодо зупинення норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які визначають розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.

Позивач звертався до відповідача з проханням здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та разової грошової допомоги до 5 Травня, виходячи з норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2007-2008 роки.

31.12.2008 року останній отримав письмову відмову відповідача у перерахунку вказаних виплат (лист вих. № 09-03/79 від 20.01.2009 рокута 06-53/102 від 23.01.2009). У вказаній відповіді відповідач посилався на виплату допомог у розмірах, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України № 562 та № 936, та відсутність підстав для здійснення вищевказаних виплат залежно від реальних розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком (а.с. 8-9).

Суд зазначає, що з 09.07.2007 та з 22.05.2008 року, у разі звернення осіб про виплату їм щорічної допомоги на оздоровлення за відповідний рік у розмірах, встановлених нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», органи соціального захисту населення не мають підстав відмовляти у здійсненні таких виплат, оскільки з моменту прийняття рішення Конституційним судом України зобов'язані діяти на підставі Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», здійснюючи виплати у розмірах, встановлених саме цими Законами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закони України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закони підлягають застосуванню при вирішення даного спору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений звужувати зміст Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області щодо нарахувань позивачу щорічної допомоги на оздоровлення згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат - не відповідає законодавству.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 та 2008 роки відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» встановлено з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривень на місяць, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з 1 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу у 2007 році та 2008 році щорічна допомога на оздоровлення була нарахована та виплачена не в повному обсязі.

Як встановлено судом, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а саме на як інвалід 3 групи - на щорічне отримання разової грошової допомоги до 5 Травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсій за віком.

Згідно ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з веденням в дію цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Згідно ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абз. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " з 01 квітня та з 01 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абз. 5 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», збільшений на 1 %.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня та з 01 липня 2008 застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», збільшений на 1%.

Зі змісту ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, законодавчо визначено лише розмір мінімальної пенсії, які призначені особам, згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1%.

Отже, питання щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру пенсії, призначеної за іншими законами та при розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня, законодавчо не визначено.

З урахуванням положення ч. 7 ст. 9 КАС України, суд, приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю закону, який регулює спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, необхідно застосувати норми закону, який регулює подібні правовідносини, а саме ст. ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та ст.58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік».

Згідно ч.І ст.17-1 зазначеного Закону такі виплати здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Позивачем заявлено до стягнення сума недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги за 2007 та 2008 роки у розмірі 9430, 52 грн., компенсуючи вказану грошову заборгованість за відповідний період згідно діючого законодавства на момент виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області щодо виплати позивачу недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 Травня у розмірі 9430, 52 грн. у 2007-2008 році не відповідає законодавству.

Разом з тим, суд зазначає, що вимога позивача щодо стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області на його користь недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 Травня у розмірі 9430, 52 грн. за 2007-2008 році не може бути задоволена таким чином, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплату щорічної допомоги на оздоровлення здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Отже в даному випадку, головним розпорядником коштів для виплати щорічної разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики України.

Також, Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 26 серпня 1999 року № 1081/99 не надано повноважень щодо перерахування коштів, переведення коштів органам соціального захисту населення, для проведення виплат щорічної грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення.

Головний розпорядник бюджетних коштів розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, належного їх виконання, визначених нормативно-правовими актами, та виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів своєї діяльності за рахунок бюджетних коштів.

Граничний обсяг видатків загального фонду бюджету на плановий рік доводиться до головного розпорядника в цілому, що дає можливість головному розпоряднику здійснити розподіл граничного обсягу видатків з урахуванням пріоритетних напрямів своєї діяльності.

Бюджетні запити розробляються головним розпорядником бюджетних коштів за участю підпорядкованих йому установ на основі їх проектів кошторисів.

Суд зазначає, що питання стосунків між суб'єктами владних повноважень щодо отримання в повному обсязі фінансування на виконання положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може погіршувати спеціальний захист позивачів та розмір соціальних виплат, гарантованих їм зазначеними Законами.

Обов'язок щодо нарахування та вчинення дій щодо виплати соціальної допомоги позивачу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» законодавством держави покладений на відповідача -Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вибраний позивачем спосіб захисту його порушеного права, а саме: стягнення з відповідача конкретної суми не є адекватним, оскільки до завдань відповідача, згідно з його положенням, відносяться функції щодо здійснення нарахування та виплати соціальних допомог в розмірах, передбачених діючим законодавством, та в межах кошторису на видатки, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що для захисту порушених прав позивача слід прийняти рішення щодо зобов'язання відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області донарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_3щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відношенні до розміру мінімальної заробітної плати та разової грошової допомоги до 5 травня за 2007, 2008 роки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у відношення до розміру мінімальної пенсії за віком за 2007 - 2008 роки.

Позивач відповідно до встановленого йому статусу, як особа яка була пов'язана з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при несенні служби в органах внутрішніх справ, віднесений до 1 категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до вищевказаних норм Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та обгрунтовано сподівався на отримання вказаних соціальних виплат.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В п. 34 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» зазначено, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві. Питання, яке має бути розглянуто, стосується того, наскільки обставини справи, що розглядається в цілому, давали заявникові право на майновий інтерес, захищений статтею 1 Першого протоколу.

Тобто, майно у визначенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції охоплює як власне майно, так і майнові права - належні до виплати кошти, відповідно до національного законодавства.

За таких підстав, суд дійшов до висновку, що з боку відповідача мало місце порушення прав власності позивача, тобто недоплати ОСОБА_2.щорічної грошової допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики фактично порушили право позивача на мирне володіння майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 92, 152 Конституції України, ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " № 796-ХІІ від 28.02.91, ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік», Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.07, Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 9, 11, 94, 160, 161, п. 4 ч. 2 ст. 162, ст.ст. 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про стягнення недоотриманих сум соціальних виплат задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області в нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 недоотримані суми щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відношенні до розміру мінімальної заробітної плати та разової грошової допомоги до 5 травня за 2007, 2008 роки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у відношення до розміру мінімальної пенсії за віком за 2007 - 2008 роки.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації області донарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_2

ОСОБА_4 недоотримані суми щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відношенні до розміру мінімальної заробітної плати та разової грошової допомоги до 5 травня за 2007, 2008 роки відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у відношення до розміру мінімальної пенсії за віком за 2007 - 2008 роки.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі - відповідно до ст. 160 КАС України з дня складання постанови в повному обсязі, та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Смірнов О.С.