Справа № 802/2303/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 вересня 2015 р. Справа № 802/2303/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Віктора Володимировича

позивача: не з'явився

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення № від 09.07.2015р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 1350 грн. 45 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення № від 09.07.2015р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску винесене в порушення вимог ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV є неправомірним та підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

ОСОБА_2 як субєкт підприємницької діяльності зареєстрований Гайсинською районною державною адміністрацією Вінницької області 13.04.2004р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №754995 (а.с. 37).

Як видно з довідки від 06.01.2012р. №2602-12 форми №4-ОПП на податковий облік в органах державної податкової служби позивач взятий 13.04.2004р. за №3011 (а.с. 38).

ОСОБА_2 перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується його заявою (вх. №4561 від 07.09.2012р.) від 06.09.2015р. (а.с. 39).

Крім того позивач має інвалідність 2-ї групи та відповідно отримує пенсію, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.07.2013р. у справі №802/2864/13-а за позовом управління ПФУ у Гайсинському районі Вінницької області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено та стягнуто з позивача заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за 2011 рік (січень-липень 2011 року) в розмірі 2308 грн. 25 коп.

На виконання вказаної постанови видано виконавчий лист №802/2864/13-а від 15.07.2013р.

Виконавче провадження №39723422 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчене з підстав визначених п. 8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2015р. (а.с. 47).

В подальшому відповідачем було прийнято рішення № від 09.07.2015р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 1350 грн. 45 коп.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулює Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VI, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування"(далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною другою статті 6 вищевказаного Закону закріплено обовязок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється виключно у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду, відкриті в органах Державного казначейства України для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Приписами частини 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

В силу положень ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з п.4 ст. 25 Закону № 2464-VI (в редакції чинній на час надіслання вимоги) територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Вимогу про сплату недоїмки № Ф 271 У від 04.04.2013р. та постанову ВОАС від 15.07.2013р. про стягнення єдиного внеску в розмірі 2308 грн. 25 коп. на підставі вищевказаної вимоги позивач не оскаржував.

Відповідно до п.3 ч.11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Приписами ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

В силу положень ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Суд наголошує на тому, що посилання позивача на те, що у спірний період він був звільнений від сплати єдиного внеску не відповідають фактичним обставинам справи, а тому до уваги судом не приймаються.

Так, Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України № 3609-VI від 07.07.2011 року статтю 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування доповнено частиною четвертою такого змісту:

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Разом із тим, вказаний Закон № 3609-VI набрав чинності з 06.08.2011 року, після його офіційного опублікування в газеті Голос України № 144 від 05.08.2011 року, а отже внесені ним зміни і доповнення до статті 4 Закону № 2464-VI вступили в силу саме з цієї дати.

В даному випадку штрафні санкції та пеня були нараховані ОСОБА_2 у результаті несвоєчасної сплати єдиного внеску за період з січня 2011 року по липень 2011 року, тобто за період, протягом якого позивач не був звільнений від сплати єдиного внеску.

Крім того, помилковими, на думку суду, є посилання позивача на недотримання при прийнятті оскаржуваного рішення норм частини 15 статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в редакції Закону № 3609-VI від 07.07.2011 року, відповідно до якої фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються, оскільки оскаржуване рішення прийняте в зв'язку з не своєчасною сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно із Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а не страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

При ухваленні рішення в даній справі суд також керувався наступним.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряючи, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано , тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 11 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (стаття 86 цього Кодексу).

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем доведено правомірність рішення № від 09.07.2015р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 1350 грн. 45 коп., а відтак позовні вимоги не знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України та враховуючи те, що позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, а документально підтверджених витрат, повязаних із розглядом справи, сторони не понесли, підстав для стягнення судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович