Справа № 804/10022/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юркова Е.О.
при секретарі - Шпота Я.С.
за за участю: представник позивача - ОСОБА_1
представники відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання нечинним та скасування рішення,-
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав заперечення на позов в обґрунтування яких зазначив, що оскільки згідно вимог підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України у випадку подання уточнюючих розрахунків податкових зобовязань відповідно до цього підрозділу, норми статті 50 Податкового кодексу України не поширюються, процедура податкового компромісу застосована не була. Також відповідач вказав, що уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на прибуток за звітний період - 2014 рік не розглядався, оскільки платник податку не надав податку декларацію з податку на прибуток за звітній період 1 квартал 2014 року та не має права скористатись процедурою податкового компромісу для подання уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на прибуток за звітний період - 2014 рік.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявності підстав для його задоволення.
Товариство з обмеженою відповідальністю «РУШ» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 22.05.2002 року та з 03.06.2002 року перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів.
Судом встановлено, що 15.04.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РУШ» було подано до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів заяву про застосування податкового компромісу. Вказаною заявою визначено рішення про початок процедури податкового компромісу відповідно до поданих уточнюючих розрахунків, згідно з переліком за 2014 рік. До заяви було додано перелік (опис) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації з податку на прибуток та з податку на додану вартість для застосування процедури досягнення податкового компромісу.
Також, 15.04.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РУШ» було подано уточнюючу за процедурою податкового компромісу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік з додатками.
17 січня 2015 року набув чинності Закон України № 63-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» (далі - Закон № 63), яким внесені зміни до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу.
Зокрема, підрозділом 9-2 Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено, що податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до норм Податкового кодексу України під заниженням податкових зобовязань слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобовязань.
Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено, що під строками давності розуміється визначення грошових зобовязань протягом 1095 днів з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така декларація була подана пізніше, за днем її фактичного подання.
З аналізу пункту першого підрозділу 9-2 Перехідних положень Податкового кодексу України вбачається, що процедура податкового компромісу поширюється, зокрема, на випадки добровільного декларування платником податків занижених податкових зобов'язань з податку на додану вартість та/або податку на прибуток у відповідних податкових звітних періодах до 1 квітня 2014 року.
Так, згідно з приписами зазначеного підрозділу, платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.
Сума заниженого податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такоїсуми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.
Сума погашеного податкового зобовязання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств.
Платник податків сплачує податкові зобовязання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження. Днем узгодження вважається день отримання повідомлення контролюючого органу про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, а в разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки - день отримання довідки, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобовязань в уточнюючому розрахунку, або день отримання податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом Державної фіскальної служби України N 13 від 17.01.2015р. (далі - Методичн рекомендації), Методичних рекомендацій визначають порядок дій контролюючих органів при виконанні положень підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Кодекс).
Слід вказати, що Методичні рекомендації не встановлюють нових норм права, а носять виключно рекомендаційний та роз'яснювальний характер щодо єдиного розуміння процедури застосування податкового компромісу.
Так, пунктом 3 Методичних рекомендацій визначено, що для початку застосування процедури застосування податкового компромісу, платник податків, який вирішив скористатися такою процедурою, може подати протягом 90 днів з дня набрання чинності Законом № 63 до контролюючого органу за основним місцем свого податкового обліку: у випадках, визначених у абзацах 1 та 2 пункту 2.2 цих Методичних рекомендацій - уточнюючі розрахунки з ПДВ та/або податку на прибуток підприємств за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Кодексу), в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з ПДВ та заяву, в якій платником податків зазначається інформація щодо мотивів подання уточнюючого розрахунку для застосування до нього процедури досягнення податкового компромісу (далі Заява про компроміс).
Разом з тим, пунктом 12 підрозділу 9-2 Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень цього підрозділу можуть бути подані протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом.
Крім того, уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, а саме затвердженою Міністерством фінансів України. В свою чергу, до затвердження форми уточнюючого розрахунку для застосування податкового компромісу платник податків має право подати уточнюючий розрахунок за діючою на час подання формою як окремий документ із заявою про компроміс.
Пунктом 4 Методичних рекомендацій встановлено порядок заповнення уточнюючих розрахунків.
Зокрема, підпунктом 4.2 зазначеної норми передбачено, що до затвердження окремої форми уточнюючого розрахунку платникам податку на прибуток, які бажають скористатись податковим компромісом відповідно до вказаного підрозділу Кодексу, у заголовній частині форм уточнюючих податкових декларацій (розрахунків, звітів) з цього податку слід під словом «Уточнююча» («Уточнюючий») доповнити словами «Податковий компроміс» та зліва від них проставити відмітку, наприклад, «Х». Така відмітка означатиме, що уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подана з метою застосування податкового компромісу.
Уточнення податкового зобовязання з податку на прибуток у межах податкового компромісу необхідно здійснювати виключно шляхом подачі окремої уточнюючої декларації (розрахунку, звіту), а не у складі звітної (звітної нової) декларації.
Нормами Податкового кодексу України також передбачено, що разом з уточнюючим розрахунком платником податків подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.
Відповідно до підпункту 3.4 Методичних рекомендацій перелік (опис) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації, подається у довільній письмовій формі (за відсутності затвердженої у встановленому порядку) та повинен містити дані, які дають можливість чітко ідентифікувати кожну господарську операцію, щодо якої було допущено завищення податкового кредиту та/або витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, що стало наслідком заниження податкових зобовязань з ПДВ та податку на прибуток до бюджету. Зокрема, по кожній господарській операції, щодо якої здійснюється уточнення, необхідно вказати крім іншого податковий (звітний) період, у якому було допущено завищення податкового кредиту та/або витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, що стало наслідком заниження ПДВ та податку на прибуток до бюджету та податковий (звітний) період, у якому було допущено заниження податкових зобов'язань.
Крім того, пунктом першим підрозділу 9-2 Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що на випадки подання уточнюючих розрахунків податкових зобовязань відповідно до цього підрозділу не поширюються норми статті 50 цього Кодексу.
При складанні уточнюючих розрахунків податкових зобовязань для застосування податкового компромісу не враховуються суми коригувань податкового кредиту з податку на додану вартість та/або витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, відображені в уточнюючих розрахунках, які одночасно відповідають таким умовам:
1) подані в порядку, встановленому статтею 50 цього Кодексу, після 1 квітня 2014 року;
2) уточнюють показники податкових декларацій за звітні (податкові) періоди, що передували 1 квітню 2014 року;
3) за результатами подання таких уточнюючих розрахунків було зменшено податкове зобовязання (збільшено відємне значення) з податку на прибуток або податку на додану вартість за такі звітні (податкові) періоди.
Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що в разі неправомірного завищення податкового кредиту та/або витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування у податкових періодах (протягом 1095 днів з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, або за днем її фактичного подання) до 1 квітня 2014 року, платник податків має право (у строк протягом 90 календарних днів починаючи з 17 січня 2015 року) звернутись до податкового органу з метою досягнення податкового компромісу. Для початку застосування процедури податкового компромісу платник податків подає до контролюючого органу відповідні уточнюючі розрахунки за будь-які податкові періоди (за формою встановленою Міністерством фінансів України) разом з переліком (описом) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.
Разом з тим, пунктом 3 підрозділу 9-2 Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено, що процедура досягнення податкового компромісу триває не більше ніж 70 календарних днів з дня, наступного за днем подання уточнюючого розрахунку.
Подання платником податків уточнюючого розрахунку за періоди, щодо яких не була проведена документальна перевірка, може бути підставою для проведення документальної позапланової перевірки згідно з процедурою податкового компромісу.
Якщо контролюючий орган повідомив платника податків про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, сума задекларованих зобовязань вважається узгодженою.
Слід зазначити, що подані ТОВ «РУШ» уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість відповідають вимогам чинного законодавства. Будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем не надано.
Крім того, відповідного рішення про відмову у прийнятті податкової звітності Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів прийнято не було, що свідчить про те, що подані уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість є прийнятими контролюючим органом.
Щодо не подання ТОВ «РУШ» податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний період 1 квартал 2014 року суд зазначає наступне.
Уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік позивачем подано у відповідності до вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.
Також представником позивача в ході розгляду справи було пояснено, що ТОВ «РУШ» як платник податку, який щомісячно сплачує авансові внески по податку на прибуток, надає до контролюючого органу лише податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за рік. Податкові декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2014 року, півріччя та три квартали ТОВ «РУШ» не подаються, що не суперечить вимогам чинного законодавства.
Таким чином, ТОВ «РУШ» не має зобовязання надавати до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний період 1 квартал 2014 року, а Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів в свою чергу не має права вимагати надання вказаної декларації з податку на прибуток підприємств за звітний період 1 квартал 2014 року.
Слід вказати, що нормами чинного податкового законодавства, а саме підрозділом 9-2 Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено певні умови дотримання яких є обовязковим для застосування процедури податкового компромісу.
Разом з тим, законодавець не визначає обовязку платника податків коригування показників з податку на прибуток шляхом подання уточнюючої декларації за процедурою податкового компромісу саме за звітний період - 1 квартал 2014 року.
Крім того, суд звертає увагу, що застосування до відносин з приводу укладення податкового компромісу положень пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України є безпідставним, адже наведена норма є загальною по відношенню до положень підрозділу 9-2Перехідних положень Податкового кодексу України, які є спеціальними. Водночас, колізія між вказаними нормами в силу презумпції правомірності рішень платника податку (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України) має вирішуватись на користь платника податків.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що в оскаржуваному рішенні про відмову у застосуванні податкового компромісу податковий орган зазначає лише про неподання підприємством податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний період - 1 квартал 2014 року, в той час як підприємством подавалась заява про застосування процедури податкового компромісу у звязку з уточненням податкових зобовязань.
Отже, в ході звернення Товариством з обмеженою відповідальністю «РУШ» до податкового органу з вказаною заявою, підприємством було дотримано всіх вимог визначених податковим законодавством для застосування процедури податкового компромісу.
З огляду на зазначене, судом встановлено, що відповідач не мав належних правових підстав для прийняття рішення про відмову у застосуванні податкового компромісу з підстав порушення позивачем п.57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме неподання підприємством разом із заявою про застосування податкового компромісу податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний період 1 квартал 2014 року.
Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Також, позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 73 грн. 80 коп. як за позовні вимоги немайнового характеру, що підтверджується квитанцією №5884543 від 26.06.2015р.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір у розмірі 73 грн. 80 коп. присуджується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання нечинним та скасування рішення задовольнити.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладений протягом пяти днів.

Суддя (підпис) ОСОБА_3