Справа № 2-1537/10
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2012-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 р. Справа № 27806/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25.11.2010р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

09.09.2010р. ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області про зобов'язання відповідача дорахувати невиплачене підвищення до пенсії як дитині війни з 2007р. по теперішній час.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 25.11.2010р. визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області з приводу відмови виплати позивачу підвищення до пенсії як дитині війни. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та за період з 22.05.2008р. по листопад 2010р. з врахуванням виплаченої надбавки.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку у звязку з тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є дитиною війни, а відтак має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії.

Колегія суддів вважає підставними заявлені позовні вимоги в частині зобовязання відповідача нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 2010 року, оскільки дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2010 рік не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

18 лютого 2010 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1691-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, повязаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 10 березня 2010 року.

Цим Законом було встановлено, що справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них суди розглядають у порядку цивільного судочинства, а п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України виключено.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 19-рп/2010 від 09.09.2010 року у справі щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, норми Закону № 1691-VI від 18.02.2010 року та ЦПК України, відповідно до яких справи, повязані із соціальними виплатами, що підлягають розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства (пункти 1, 2 резолютивної частини зазначеного Рішення), визнано такими, що не відповідають Конституції України, а отже справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах, здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, на підставі ст.100 КАС України залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із вищевказаним позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позовні вимоги про зобовязання відповідача провести нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 2007р. по 08.03.2010р. необхідно залишити без розгляду.

Поряд з тим суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог позивача щодо зобовязання управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області проводити нарахування та виплату на його користь підвищення до пенсії починаючи з 09.03.2010 року по 09.09.2010 року.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області, обовязок щодо нарахування і виплати спірної допомоги правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі суд апеляційної інстанції не вбачає.

Колегія суддів вважає, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови, якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області задовольнити частково, рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25.11.2010 року у справі № 2-1537/10 скасувати та прийняти постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Зборівському районі Тернопільської області нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.03.2010 року по 09.09.2010 року з врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону Уркаїни «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог з 01.01.2007р. по 08.03.2010р. залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.П.Сапіга

Судді: Т.В.Онишкевич

ОСОБА_2