Справа № 522/20702/14-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/20702/14-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Коваля М.П.,

судді - Шеметенко Л.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Чан Тхі Тхуї на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2014 року у справі за позовом першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження від 31 березня 2014 року № 182.

Свої позовні вимоги перший заступник прокурора Приморського району м. Одеси обґрунтував виключно тим, що ОСОБА_1 уклала договір про відшкодування витрат на утримання прибудинкової території, розміщення гаражу погоджено з управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, санепідемстанцією та органом МНС. Також, посилався на те, що органи місцевого самоврядування не мають права змінювати і скасовувати свої раніше прийняті рішення (рішення Конституційного суду України).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2014 року вищенаведений позов було задоволено. Скасовано спірне рішення.

В апеляційній скарзі Чан Тхі Тхуї просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її діти є інвалідами.

Розпорядженням відповідача від 17 жовтня 2005 року № 2975 було надано ОСОБА_1 дозвіл на улаштування металевого гаражу фактично за адресою АДРЕСА_1. Зазначене рішення містило помилку щодо адреси, яку розпорядженням від 26 березня 2013 року № 174 було усунуто, шляхом внесення відповідних змін до першого розпорядження /а.с. 6, 7/.

Розпорядженням відповідача від 31 березня 2014 року № 182 вищенаведені рішення було скасовано, у зв'язку з їх невідповідністю нормам діючого законодавства та незгодою мешканців будинків, у дворі котрих ОСОБА_1 має намір улаштувати гараж, яка (незгода) була висловлена в колективному зверненні щодо недопущення такого улаштування (підписантом був також апелянт) /а.с. 5/.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок інвалідам із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування забезпечують інвалідів земельними ділянками під будівництво гаражів, у тому числі металевих - тимчасових споруд, для автомобілів з ручним керуванням.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 і її діти не мають автомобіля з ручним керуванням, що є обов'язковою умовою отримання земельної ділянки під розташування гаражу.

Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Абзацом «г» ч. 1 ст. 95 ЗК України передбачено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Частиною 1, 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, інваліди, своє право на будівництво/встановлення гаражів реалізують шляхом виключно отримання у користування земельних ділянок.

Частиною 1 ст. 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 будь-яка земельна ділянка, у розумінні норм діючого законодавства (у тому числі ст. 79 ЗК України), для будівництва чи розташування гаража не виділялася.

Отже, рішення відповідача щодо надання дозволу ОСОБА_1 на улаштування металевого гаражу без виділення певної земельної ділянки для таких цілей не відповідає нормам діючого законодавства. З урахування зазначеного їх скасування послідуючим - спірним рішенням є правомірним.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, органи місцевого самоврядування мають право за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийняті ними правові акти (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування, до яких відносяться рішення, що скасовані спірним рішенням, не могли бути скасовані виключно у разі їх повної відповідності нормам діючого законодавства та у разі їх фактичного виконання, у нашому випадку шляхом встановлення гаражу.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не встановила гараж за вищенаведеною адресою.

З урахуванням невідповідності нормам діючого законодавства скасованих рішень (розпорядження від 31 березня 2014 року № 182 та від 26 березня 2013 року № 174 щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розміщення гаражу) та того, що скасовані розпорядження не були виконані будь-яких підстав для висновку про протиправність спірного рішення не мається.

Обставини того, що ОСОБА_1 уклала договір про відшкодування витрат на утримання прибудинкової території, розміщення гаражу погоджено з управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, санепідемстанцією та органом МНС будь-якого правового значення для вирішення справи по суті не мають.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чан Тхі Тхуї - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2014 року - скасувати.

В задоволенні позову першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження від 31 березня 2014 року № 182 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Постанова у повному обсязі виготовлена 28 вересня 2015 року

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /М.П. Коваль/

/Л.П. Шеметенко/