Справа № 820/3815/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 р.Справа № 820/3815/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2015р. по справі № 820/3815/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРЄМЯ 2050"

до Реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області , Міністерства юстиції України , Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВРЄМЯ 2050", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області, Державної реєстраційної служби України УКРДЕРЖРЕЄСТР, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України № 20200855 від 23.03.2015 року про відмову ТОВ "ВРЄМЯ 2050" у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно: Головний виробничий корпус - рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 37474,00 кв. м, розподільчий пункт-рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 240,60 кв. м, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, м. Бахмач, вул. Чернігівська, буд. 60 С; зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на Головний виробничий корпус - рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 37474,00 кв. м, розподільчий пункт-рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 240,60 кв. м, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, м. Бахмач, вул. Чернігівська, буд. 60 С за товариством з обмеженою відповідальністю "ВРЄМЯ 2050" (юридична адреса: 61052, м. Харків, вул. Карла Маркса, б. 4).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2015р. по справі № 820/3815/15 позов задоволено.

Міністерство юстиції України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності, в апеляційній скарзі вказує, що рішення в цій частині є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2015р.в цій частині, та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог про зобов'язання зареєструвати право власності - відмовити.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 11.07.2014 року ТОВ "ВРЄМЯ 2050" на праві власності належить комплекс будівель, розташований за адресою: Чернігівська обл., Бахмацький р-н, м. Бахмач, вул. Чернігівська, 60 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серії НАА та №993666, виданого 11.07.2014 року Зацерковним М.М., приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу.

В грудні 2014 року ТОВ "ВРЄМЯ 2050" прийняло рішення про виділення окремих об'єктів нерухомого майна із комплексу будівель, які знаходяться за адресою: Чернігівська обл., Бахмацький р-н, м. Бахмач, вул. Чернігівська, 60.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "ВРЄМЯ 2050" 27.02.2015 року подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області, яка була прийнята державним реєстратором об 10:59:50 за реєстраційним номером 10403453, про реєстрацію права власності на головний виробничий корпус - рік побудови 1970, площа 37474,00 кв. м, та розподільчий пункт - рік побудови 1970, площа 240,60 кв. м, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Бахмацький р-н м. Бахмач, вул. Чернгівська, б. 60 С.

Згідно зі п. 28 Порядку про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майне та їх обтяжень від 17.10.13 № 868, державний реєстратор приймає рішення про відмову і державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Так, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону).

Державним реєстратором на нерухоме майно Молдовановою Г.М. Державної реєстраційної служби України 23.03.2015 року за реєстраційним номером 20200855 розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. (а.с. 10).

Вказане рішення вмотивовано тим, що подані документи ТОВ "ВРЄМЯ 2050" не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, що позивачем не надано документ, який підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси. Наданий заявником лист Бахмацької міської ради, в якому зазначено, що об'єкту присвоєно адресу, на думку реєстратора, не є належним документом, оскільки носить інформативний характер.

З доказів справи слідує, що 27.02.2015 року ТОВ "ВРЄМЯ 2050" подано разом із заявою про реєстрацію права власності лист Бахмацької міської ради, з якого вбачається, що відповідно до п.1 рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 29.09.2008 року №237 та згідно нумерації містобудівного кадастру та плану забудови міста Бахмач, присвоєна наступна конкретна поштова та юридична адреса нежитловій будівлі головного виробничого корпусу ТОВ 2ВРЄМЯ 2050": м. Бахмач, вул. Чернігівська, 60 С.

Згідно із Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад віднесено прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою, що передбачає прийняття рішень про присвоєння адреси об'єктам нерухомого майна.

Порядок присвоєння органами місцевого самоврядування поштових адрес врегульовано нормативно-правовими актами місцевого значення.

Відповідно до листа Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року №165/06-15-13, документом, який підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, то ним може бути як рішення органу місцевого самоврядування, так і інший документ, незалежно від форми виданий відповідним органом, який дає змогу встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України № 20200855 від 23.03.2015 року про відмову ТОВ "ВРЄМЯ 2050" у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно: Головний виробничий корпус - рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 37474,00 кв. м, розподільчий пункт-рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 240,60 кв. м, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, м. Бахмач, вул. Чернігівська, буд. 60 С, виходив з того, що Державним реєстратором безпідставно не взято до уваги документ, виданий позивачу виконавчим комітетом Бахмацької міської ради про присвоєння поштової адреси, чим було позбавлено ТОВ "ВРЄМЯ 2050" державної реєстрації права власності на головний виробничий корпус. Державний реєстратор не є особою, яка вправі вирішувати чи є рішення органу місцевого самоврядування належним документом чи ні, чи носить він інформаційний характер чи є документом який підтверджує настання певного факту.

В цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржена, а отже суд апеляційної інстанції за правилами ч. 1 ст. 195 КАС України, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, не надає оцінку даним правовідносинам, оскільки такі вимоги сторонами у справі не заявлені, а отже не є спірними.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Державну реєстраційну службу України зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на Головний виробничий корпус - рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 37474,00 кв. м, розподільчий пункт-рік побудови 1970, кількість поверхів-2, матеріал стін-залізобетон, площа 240,60 кв. м, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, м. Бахмач, вул. Чернігівська, буд. 60 С за ТОВ "ВРЄМЯ 2050" (юридична адреса: 61052, м. Харків, вул. Карла Маркса, б. 4), колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судовим розглядом встановлено протиправність рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відсутність підстав, передбачених чинним законодавством для офіційного визнання права власності, для повного та всебічного забезпечення поновлення порушених прав позивача, належить зобов'язати відповідача вчинити дії щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідач, не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, не оспорюючи її в частині визнання рішення реєстратора протиправним та його скасування, оскаржує судове рішення в частині зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно є виключною компетенцією відповідача, а суд не може перебирати на себе функції суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій.

Так, за приписами частин 1 і 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом.

Згідно вимог пунктів 1, 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Так, приписами ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з п. 1 Наказу Міністерства юстиції України 02.04.2013 р. № 607/5, у разі подання до територіальних органів Мін'юсту заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав об'єкти нерухомого майна загальною площею понад 5000 кв. метрів, що розташовані на земельній ділянці, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до додатка до цього наказу.

Додатком до Наказу Міністерства юстиції України 02.04.2013 р. № 607/5 є Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб.

У п. 2 вказано Порядку передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року N 868.

Таким чином, проведення реєстрації права власності, в даному випадку, є виключно дискреційними повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно Мін'юсту.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

При цьому, позовні вимоги судом першої інстанції задоволені шляхом зобов'язання Державну реєстраційну службу України (Мін'юст) зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на об'єкт нерухомого майна загальною площею понад 5000 кв. метрів, що розташований на земельній ділянці.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що нормативно-правовими актами України чітко визначений Порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, і в жодному з них не передбачено здійснення вказаної реєстрації за вказівкою суду, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідача зобов'язано здійснити реєстрацію, що в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Наказу Міністерства юстиції України 02.04.2013 р. № 607/5 означає зобов'язання лише вчинити певні дії щодо державної реєстрації, що передбачає повторний розгляд заяви позивача та доданих до неї документів та прийняття відповідного рішення у відповідності до норм чинного законодавства України державним реєстратором.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2015р. по справі № 820/3815/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 29.09.2015 р.