Справа № 22-а-22096/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Макарівської райдержадміністрації про стягнення недоотриманої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

14.08.2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, натомість відповідачем у 2008 році йому виплачено вказану допомогу у значно нижчому розмірі. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача недоплачену частину щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 3205 грн. 69 коп.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовільнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали від Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат.

Однак відповідачем у 2008 році щорічна допомога на оздоровлення нараховувалася та виплачувалася позивачу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім»ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Висновок суду першої інстанції про порушення прав та законних інтересів позивача при нарахуванні та виплаті йому у 2008 році щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідачем на підставі постанови КМУ від 12 липня 2005 року № 562 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є правильним, і з ним погоджується колегія суддів, оскільки, виходячи із пріоритетності Законів України над підзаконними нормативно-правовими актами, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що при вирішенні даного спору необхідно застосовувати положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак позивачем пропущено річний строк звернення з адміністративним позовом до суду, передбачений ст. 99 КАС України, що і стало причиною відмови судом в задоволенні його вимог. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на застосуванні наслідків пропущення строку, а позивачем поважних причин його пропуску суду наведено не було.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: