Справа № 2а-6126/11/1270
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2011-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія №11.5
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2011 року Справа № 2а-6126/11/1270

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Матвєєвої В.В.

при секретарі: Сіряцькому А.С.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_2 не зявився

представник 1-го відповідача

відділу державної виконавчої служби

Сєвєродонецького МУЮ не зявився

представник 2-го відповідача

Державного підприємства

«Інформаційний центр»

Міністерства юстиції України не зявився

представник третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

на боці відповідачів УПФУ у м. Сєвєродонецьку не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецького міського управління юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідачів - Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєвродонецьку Луганської області про скасування постанови № 27350994 від 01.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, скасування рішення про проведення реєстрації обтяжень рухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2011 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, ОСОБА_1 філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про скасування постанови № 27350994 від 01.07.2011 про відкриття провадження, постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, скасування рішення про проведення реєстрації обтяжень рухомого майна.

Ухвалою суду від 18.07.2011 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача було залучено Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Ухвалою від 26 липня 2011 року було замінено неналежного відповідача ОСОБА_1 філію Державного підприємства «Інформаційний центр» належним: ОСОБА_3 підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що першим відповідачем - відділом державної виконавчої служби Сєвєвіродонецького міського управління юстиції України (далі - ВДВС Сєвєродонецького МУЮ) 01.07.2011р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту на все рухоме майно боржника та оголошення заборони його відчуження при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу №117 від 04.05.2011 року Управління УПФУ у м. Сєвєродонецьку.

Позивач зазначив, що оскільки на момент відкриття виконавчого провадження абз.2 ч.3 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у частині того, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом втратила чинність, у державного виконавця не було законних підстав та повноважень відкривати виконавче провадження за вимогою про сплату боргу № 117 від 04.05.2011 року УПФУ у м. Сєвєвродонецьку. При отриманні вимоги відповідач ВДВС Сєвєродонецького МУЮ повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Крім того, позивач не згоден з тим, що одночасно в постанові про відкриття виконавчого провадження було зазначено про арешт майна боржника, вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження повинна бути під іншим номером, ніж постанова про відкриття виконавчого провадження, та складена на бланку суворого обліку з зазначенням серії та номеру.

Позивач також вважає що другий відповідач ОСОБА_3 підприємство «Інформаційний центр» в порушення вимог пунктів 6,7 та 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року №830 «Про затвердження Порідку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» незаконно провів реєстрацію обтяжень рухомого майна, оскільки не було відповідної заяви обтяжувача та інших підстав виникнення обтяження.

Просив скасувати постанову від 01.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, скасувати рішення ОСОБА_1 філії державного підприємства «Інформаційний центр» про проведення реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, оформленого у вигляді Витягу ТО №388640.

У судове засідання позивач не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмові заперечення в яких вказав, що 29.06.2011 року на примусове виконання до відділу надійшла вимога №Ф-117 від 25.06.2011 року, видана УПФУ у м. Сєвєродонецьку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати страхових внесків у сумі 1744грн.80коп. На підставі зазначеної вимоги було відкрито виконавче провадження, так як вимога є виконавчим документом відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Оскільки вимога є виконавчим документом Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку, а також приймаючи до уваги те, що Управління за організаційно-правовою формою є органом державної влади, то відповідно до пункту 8 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначена вимога підлягає виконанню державною виконавчою службою, як рішення інших органів державної влади, виконання яких покладено на державну виконавчу службу. У задоволенні адміністративного позову просив відмовити.

Представник другого відповідача Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у судове засідання не зявився, просив справу розглянути без його участі, направив суду заперечення в яких вказав, що реєстрація обтяжень рухомого майна, зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Реєстраторам Реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві. Тобто реєстратор Реєстру виконує суто механічну функцію по внесенню або виключенню з Реєстру відомостей, що містяться в заяві обтяжувача. Просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на боці відповідачів, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області ( далі УПФУ в м. Сєвєродонецьку) у судове засідання свого представника не направило, про дату та час судового засідання було повідомлене належним чином, справу просило розглянути без участі представника управління, проти задоволення позовних вимог заперечувало.

Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї докази, заперечення відповідачів, третьої особи та долучених до заперечень матеріалів, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 01.07.2011 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ ОСОБА_4 була винесена постанова ВП № 27350994 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф/117 від 04.05.2011 року, виданої УПФУ у м. Сєвєродонецьку про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 1744,80грн. (а.с. 12).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження зазначеною постановою було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 та заборонено здійснювати його відчуження лише в межах суми боргу. Арешт накладено з моменту надходження постанови.

Як вбачається із заяви про відкриття виконавчого провадження №12711/09-14/1 від 25.06.2011року, копія якої була надіслана відповідачем на адресу суду, УПФУ в м. Сєвєродонецьку, відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 року, просив прийняти до виконання вимогу від 04.05.2011 року №Ф/117 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 1744,80грн. та накласти арешт на розрахункові рахунки та майно боржника. Зазначена заява надійшла на адресу ВДВС Сєвєродонецького МУЮ 29.06.2011року, що підтверджується відміткою про отримання вхідної кореспонденції.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 №606 із змінами внесеними Законом України від 9 вересня 2010 року N 2511, яким Закон України №606 було викладено в новій редакції (далі Закон України №606) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до частини 3 зазначеної статті у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Як вбачається із матеріалів справи до відділу примусового виконання рішень стягувач УПФУ України в м. Сєвєродонецьку спрямував заяву про стягнення у примусовому порядку боргу з позивача ОСОБА_2 у сумі 1744,80. Наявність зазначеного боргу позивачем не заперечувалась. У заяві стягувач просив відділ виконавчої служби накласти арешт на розрахункові рахунки та майно боржника.

Підставою для відкриття виконавчого провадження є наявність документів, зазначених у статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Як зазначено у заяві стягувача та постанові про відкриття виконавчого провадження, відкрито воно було на підставі вимоги від 04.05.2011 №Ф/117 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 1744,80грн., прийнятої УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Наявність зазначеної вимоги сторонами не заперечувалась.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010 року (далі Закон № 2464).

Відповідно до статті 25 зазначеного Закону рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до частини 5 статті 25 Закону №2464 вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тобто, на момент прийняття Пенсійним фондом вимоги від 04.05.2011 №Ф/117 та направлення її на виконання до державної виконавчої служби зазначена вимога була виконавчим документом і підлягала виконанню державною виконавчою службою відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Як вбачається із перехідних положень Закону №2464, який набрав чинності з 01.01.2011 стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

До набрання чинності Законом № 2464 діяли положення статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року, в яких також було зазначено, що вимога про сплату боргу є виконавчим документом і у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд проиходить до висновку, що у відповідача відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції були всі підстави, передбачені законодавством, для відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги УПФУ у м. Сєвєродонецьку № Ф/117 від 04.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 1744,80грн.

Що стосується рішення відповідача ВДВС Сєвєродонецького МУЮ про накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження, яке було прийнято одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2011року, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Як вбачається із статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до статті 25 зазначеного Закону України державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, із системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець має право накласти арешт на майно та кошти боржника в межах суми боргу з моменту надходження постанови. Винесення у такому випадку окремої постанови про накладення арешту вказаний вище Закон не передбачає.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2011 року ВП № 27350994 державний виконавець пунктами 4 та 5 наклав арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та заборонив його відчуження лише у межах суми боргу, що не суперечить вимогам діючого законодавства щодо примусового виконання рішень.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2011 року ВП № 27350994, якою одночасно було накладено арешт на майно боржника винесена у відповідності до норм діючого законодавства і тому скасуванню не підлягає.

Що стосується вимоги позивача до другого відповідача державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України стосовно скасування реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Порядок реєстрації обтяжень рухомого майна регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2001 № 1255 (далі Закон № 1255), Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі Порядок №830) та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 року № 73/5, зареєстрованим в Міністертсві Юстиції 29.07.2004 року за №942/9541 (далі Інструкція № 73/5).

Відповідно до статті 3 Закону № 1255 обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі згідно із статтею 11 Закону №1255.

Відповідно до статті 22 зазначеного Закону обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому.

Як вбачається із статті 43 Закону № 1255 реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються:

1) відомості про обтяжувача та боржника:

для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України;

для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

для фізичних осіб - іноземців або осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, яке виникає на підставі рішення суду про стягнення грошових коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначається розмір вимоги обтяжувача;

3) опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації;

4) відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.

Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер.

Пунктами 6 та 16 Порядку №830 передбачено, що реєстрація обтяження рухомого майна, зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Поняття заяви обтяжувача наведено у Порядку №830 та Інструкції №73/5 де зазначено, що заява - це документ, який подає обтяжувач або уповноважена особа реєстратору та на підставі якого Реєстратор уносить запис до Реєстру, зміни до існуючого запису, виключає запис та формує витяг з даного Реєстру;

Із долученого до матеріалів справи ОСОБА_5 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.13-16) вбачається, що 01.07.2011 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про арешт рухомого майна, яке належить ОСОБА_2, підставою обтяження зазначено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 01.07.2011 року № 27350994 ВДВС Сєвєродонецького МУЮ, яка у розумінні законодавства про реєстрацію обтяжень є документом, на підставі якого може бути внесено відповідний запис до Реєстру.

Таким чином, підставою для внесення запису до Державного реєстру була постанова державного виконавця про арешт майна боржника, яка містила всі необхідні реквізити, передбачені статтею 43 Закону №1255.

Відповідно до ч.7 ст. 43 вказаного Закону реєстраторам Реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві.

Отже суд дійшов висновку що запис до Реєстру про обтяження рухомого майна ОСОБА_2 був зроблений державним реєстратором у відповідності до вимог чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування постанови ВП №27350994 від 01.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження, про скасування рішення ОСОБА_1 філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України по проведенню реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ТО №388640 оформленого у вигляді ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Законами України «Про виконавче провадження», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статтями 17, 18, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Сєвєродонецького міського управління юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідачів - Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєвродонецьку Луганської області про скасування постанови № 27350994 від 01.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, скасування рішення про проведення реєстрації обтяжень рухомого майна відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 3 серпня 2011 року.

Суддя ОСОБА_5