Справа № 2а-1007/09
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2011-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2011 р. < Текст >Справа № 79413/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2009р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання дні протиправними та стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги учаснику війни, -

В С Т А Н О В И Л А :

01.07.2009р. ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії відповідача при виплаті на її користь щорічної допомоги, як учаснику війни. Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області виплатити на користь позивача 1378,00 грн. щорічної допомоги, як учаснику війни за 2008 рік, та 1419,00 грн. як учаснику війни за 2009 рік, всого разом 2797,00 грн.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2009р. позов задоволено частково. Зобовязано управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області провести виплату на користь ОСОБА_1 недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги за 2009 рік в сумі 1419,00 грн.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову сулу та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що виплата допомоги потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. Крім того, частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно - правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу та закону про Державний бюджет України.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши, матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником війни, що стверджується копією відповідного посвідчення серії Д-І № 477230 (а.с.5).

На підставі законів України про Державний бюджет на відповідний рік органом праці та соціального захисту населення виплачена на користь позавача щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2008 році у розмірі 65 грн., у 2009 році - 70 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача недоплаченої грошової допомоги як учаснику війни до 05.05.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що рішеннями Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими встановлювався розмір щорічної разової допомоги учасникам війни на 2008 рік у розмірі 65 грн. через що позивач має право на отримання допомоги у розмірі, який визначений ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Також судом першої інстанції застосовано річний строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод і інтересів передбачений ч.2 ст. 99 КАС України та відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення недоплаченої одноразової допомоги учаснику війни за 2008 рік.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (із урахуванням положень постанови KM України № 183 від 12.03.2008р. «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та "Про жертви нацистських переслідувань») в розмірі 65 грн.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня ветеранам війни.

Отже, для вирішення спору суду слід було визначитися, який із цих законів є пріоритетним та підлягав застосовуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997р. у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження шодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнані неконституційними положення п.20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими частини п'яті статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були викладені у новій редакції.

Окрім цього, постановою KM України № 183 від 12.03.2008р. "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» розмір щорічної допомоги учасникам війни у 2008 році встановлений у розмірі 65 гривень.

Водночас, згідно ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

При цьому відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органом праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення Законів України про Державний бюджет на 2008 рік були діючими, а відповідно до ст.9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій відповідача неправомірними щодо виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня в 2008 році немає, оскільки такі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Закон України «Про державний бюджет на 2009 рік» не встановив розміри разової грошової допомоги учасникам війни. Натомість КМУ прийняв постанову №211 від 18.03.2009 року, що є підзаконним правовим актом та має меншу юридичну силу, ніж Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким прямо передбачено розмір разової грошової допомоги учасникам війни, а тому не може суперечити даному Закону. Таким чином на час виплати разової грошової допомоги учасникам війни, розмір разової грошової допомоги учасникам війни регулювався ст.. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено виплату в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Тому такі дії відповідача щодо недоплати позивачеві разової щорічної допомоги за 2009 рік, як учаснику війни, є неправомірними. Судом першої інстанції правомірно зобов»язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці разової щорічної допомоги за 2009 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком згідно ст.. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплаченої йому суми.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов"язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком, тому доводи апеляційної скарги управління праці та соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Не можуть бути задоволені й позовні вимоги про стягнення спірних сум з відповідача, оскільки саме орган праці та соціального захисту населення зобов'язаний здійснювати обрахування та виплату спірних сум щорічної допомоги, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм права. Відповідно до ч.1 ст.201 КАС України є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, ч.1 ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області задоволити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2009р. у справі № 2а-1007/09 змінити.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення виконкому Івано-Франківської міської ради щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 щорічну до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 70 грн.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконкому Івано-Франківської міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну до 5 травня разову грошову допомогу відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період 2009 року з врахуванням виплачених коштів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п"ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : В.П.Сапіга

Судді: Т.В.Онишкевич

ОСОБА_2