Справа № 2а-0770/2577/11
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/2577/11
Рядок статзвіту № 10.3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ващилін Р. О., за участю секретаря судового засідання Фантич В. В. та сторін, які беруть участь у справі:

позивача: Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів , представник - ОСОБА_1;

відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіара-Фешіон" , представник - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіара-Фешіон" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 34 182,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 11 листопада 2011 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 листопада 2011 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіара-Фешіон" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 33 080,90 грн. та пені в сумі 1 101,12 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Згідно статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (далі - Закон України № 875) для підприємств, установ і організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною 1 статті 19 Закону України № 875, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обов'язку Закон не містить. Відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік (форма № 10-ПІ річна, затверджена наказом Мінпраці України від 10.02.2007 № 42) відповідач не виконав вимогу Закону України № 875 щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. У зв'язку з цим до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі середньої річної заробітної плати на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Кіара-Фешіон" (далі - ТОВ "Кіара-Фешіон") за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом (16 540,45 грн.). Відповідач повинен був самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулось порушення, розрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції. Однак, до 15.04.2011, в строк встановлений законом, відповідач самостійно їх не сплатив. На день подання позовної заяви до суду строк прострочення платежу становив 111 днів, а отже, пеня, при обліковій ставці НБУ 7,75 % становить 1 101,12 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з мотивів, що наведені в позовній заяві.

В судовому засіданні представником відповідача було подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає з наступних мотивів. Протягом 2010 року ТОВ "Кіара-Фешіон" подавало до Мукачівського районного центру зайнятості звіти із зазначенням вакансій для інвалідів. Разом з тим, у 2010 році жодного інваліда для працевлаштування на заповнення вакантних посад на ТОВ "Кіара-Фешіон" відповідним органом не направлено. Інваліди безпосередньо до підприємства для працевлаштування не звертались.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви з мотивів, що наведені у письмових запереченнях.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2011 року ТОВ "Кіара-Фешіон" було подано до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми № 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік. Згідно рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві 89 осіб. Відповідно до рядка 03 звіту кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України № 875 становить 4 особи. В той час, як згідно рядка 02 звіту на підприємстві протягом 2010 року середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 2 особи. Тобто, відповідачем не працевлаштовано, відповідно до нормативу, інвалідів у кількості 2 осіб.

За змістом статті 19 Закону України № 875 для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України № 875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 статті 20 Закону України № 875 встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

06 жовтня 2011 року в судовому засіданні представник відповідача надав суду копії звітів про наявність вакансій (форма 3-ПН, затверджена наказом Мінпраці України від 19.12.2005 № 420), поданих ТОВ "Кіара-Фешіон" Мукачівському районному центру зайнятості у 2010 році.

Як установлено Закарпатським окружним адміністративним судом, на виконання вимог законодавства, ТОВ "Кіара-Фешіон" на протязі 2010 року направляло до Мукачівського районного центру зайнятості відповідну звітність про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, зокрема, станом на: 11 січня, 20 лютого, 10 березня, 09 квітня, 11 травня, 09 червня, 11 серпня, 10 вересня, 18 жовтня, 30 листопада та 10 грудня. Однак, протягом 2010 року на ТОВ "Кіара-Фешіон" жодного інваліда відповідним органом направлено не було. Крім того, оскільки, інваліди безпосередньо до підприємства для працевлаштування не звертались, відповідно, жодному інваліду відповідачем не було відмовлено у працевлаштуванні. Адже, у відповідності до частини 1 статті 18 Закону України № 875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, або за відмову направлених інвалідів працевлаштуватися.

Відповідно до листа голови Вищого адміністративного суду України ОСОБА_3 від 30 березня 2010 року за № 422/11/13-10, що адресований головам апеляційних адміністративних судів України, доведено до їх відома постанови Верховного Суду України, в яких викладено правову позицію щодо застосування положень статей 18-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", яка полягає у наступному. Суди, дійшовши висновку про обґрунтованість застосування санкцій за незайняті інвалідами робочі місця, помилково не врахували, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Отже, позиція Закарпатського окружного адміністративного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні адміністративного позову Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіара-Фешіон" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 34 182,02 грн. - відмовити повністю.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та строки, визначені ст. 254 КАС України.

Суддя Ващилін Р. О.