Справа № 822/1909/15
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1909/15

Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

23 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

предствника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управаління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управаління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.11.2006 виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №047443, копією довідки Головного управління статистики у Хмельницькій області №3750, спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 30.11.2006 за №29624.

Основними видами діяльності за КВЕД-2010 є: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (45.20); оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.31); надання в оренду будівельних машин і устаткування (77.32); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73); транспортне оброблення вантажів (52.24); надання в оренду вантажних автомобілів (77.12).

У період часу з 16.12.2014 по 22.12.2014 працівником відповідача відповідно до п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI та відповідно до наказу виданого ДПІ у м.Хмельницькому від 10.12.2014 №3816 та направлення від 15.12.2014 №002305 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 з питань документального підтвердження господарських відносин за квітень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_1), щодо достовірності формування показників податкової звітності з податку на додану вартість за період з "01" квітня 2014р. по "30" квітня 2014р." від 29.12.2014 №5937/22-25-17-02 (далі - акт перевірки від 29.12.2014 №5937/22-25-17-02), відповідно до висновків якого встановлені порушення: 1) п.200.1 ст.200 ПК України №2755-VI від 02.12.2010 завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду (р.19 Декларації за квітень 2014 року) на 97892 грн. та занижено суму податку на додану вартість (р.18 Декларації за квітень 2014 року) на суму ПДВ 8527 грн.; 2) п.200.3 ст.200 ПК України платником завищено р.20.2 декларації з податку на додану вартість "Зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду: до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" на суму 97892 грн.; 3) абз. "б" п.200.4 ст.200 ПК України, суб'єктом господарювання завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24 Декларації з ПДВ за квітень 2014р.) на 8527 грн. Дане порушення платником податків повинно бути враховано при подачі наступної податкової декларації з податку на додану вартість; 4) п.85.2 ст.85 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI платником не надано в повному обсязі документи для проведення перевірки, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Позивач не погоджуючись з висновками, викладеними перевіряючим в акті перевірки від 29.12.2014 №5937/22-25-17-02, подав заперечення до акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 29.12.2014.

За результатами розгляду заперечення відповідачем надано висновок на заперечення від 26.08.2014 №40/22-09-22-02/02968432, відповідно до якого Кам'янець-Подільська ОДПІ вважає, що висновки зазначені в акті документальної позапланової виїзної перевірки №1014/22-09-22-02/02969432 від 12.08.2014 є правомірними та такими, що не суперечать нормам чинного законодавства України.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки від 29.12.2014 №5937/22-25-17-02, відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 16.01.2015 №/63, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 97892,00 грн. за квітень 2014 року.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 16.01.2015 №, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (скарга №19/01 від 19.01.2015) та до Державної фіскальної служби України (скарга №27/03 від 27.03.2015). За результатами розгляд скарги, Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги від 19.03.2015 №3013/10/22-01-10-03-14 (строк розгляду скарги продовжено по 20.03.2015 (включно) згідно рішення про продовження строку розгляду первинної скарги Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 05.02.2015 №1365/10/22-01-10-03-14), відповідно до якої залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 16.01.2015 №, а скаргу - без задоволення. За результатами розгляду скарги, Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги від 29.04.2015 №4016/м/99-99-10-01-03-14 (строк розгляду скарги продовжено по 29.05.2015 (включно) згідно рішення Державної фіскальної служби України від 07.04.2015 №3195/м/99-99-10-01-03-14), відповідно до якого залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 16.01.2015 № та рішення від 19.03.2015 №3013/10/22-01-10-03-14, а повторну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 16.01.2015 №/63, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольнячи позовні вимоги, суд І інстанції виходив з наступного.

Підставою для зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 97892,00 грн. за квітень 2014 року є викладені в акті перевірки від 29.12.2014 №5937/22-25-17-02 висновки відповідача про неправомірність віднесення ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту за квітень суми ПДВ 106419,17 грн. при придбанні транспортного засобу (легкового автомобіля марки Toyota LC-150 Comfort Diesel) та номера-транзита, що не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків відповідача, суд враховує наступне.

08.04.2014 між ТОВ "Гранд Мотор" (продавець) та ФОП ОСОБА_3 (покупець) укладено договір №GM-6530 купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого сторони по договору, керуючись Цивільним кодексом України, прийшли до взаємної згоди про те, що продавець зобов'язується продати та передати, а покупець зобов'язується купити та оплатити транспортний засіб (п.1.1 договору); продавець продає, а покупець купує наступний товар: автомобіль (модель) Toyota LC-150 Comfort Diesel, двигун об'ємом 2982 і потужністю 0, тип кузова Універсал, колір сріблястий металік, кузов НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, рік випуску 2014 за ціною 638265,00 грн. (сума з ПДВ) (п.2.1 договору); загальна сума по договору складає 638265,00 грн., в т.ч. ПДВ по ставці 20% (п.2.2 договору); покупець сплачує продавцю передоплату у розмірі 0 грн. протягом 3 банківських днів з дати підписання даного договору. Решту вартості товару, що становить 638265,00 грн. покупець сплачує протягом 5 банківських днів з моменту повідомлення покупця про надходження товару на склад продавця (п.3.1 договору); поставка товару, вказаного у п.2.1 договору, здійснюється на умовах франко-склад продавця (п.4.1 договору); місце передачі товару: вул.Вінницька 1/1, Хмельницький, 29015, Україна (п.4.3 договору); цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань (п.10.1 договору).

Фактичне виконання умов договору підтверджується видатковими накладними №GM-6530 від 09.04.2014, №У-А8333 від 09.04.2014, актом прийому-передачі автомобіля від 09.04.2014, довідкою-рахунком від 09.04.2014.

Оплативши вартість товару (транспортного засобу і номера-транзита), отримавши податкові накладні №70 від 08.04.2014 на загальну суму 638,265,00 грн. (в тому числі ПДВ в сумі 106377,50 грн.) та №71 від 08.04.2014 на загальну суму 250,00 грн. (в тому числі ПДВ в сумі 41,67 грн.), позивач відніс сплачену суму ПДВ до податкового кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 вказаної статті закріплено перелік вимог до первинних документів. Так, первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, визначені п.2.4 Положення №88, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Аналогічну позицію викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі №К/9991/47202/11 від 28.03.2013.

Згідно із пунктами 2.15, 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Зі змісту зазначених приписів чинного законодавства вбачається, що для підтвердження правомірності включення витрат на виконання робіт (надання послуг) до складу витрат та податкового кредиту підприємством має бути складено первинний бухгалтерський документ, який повинен містити необхідні відомості, у тому числі про зміст господарської операції та її обсяги.

Отже, суд погоджується з твердженням податкового органу, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд встановив, що придбаний товар (транспортний засіб і номер-транзит) був введений в експлуатацію наказом від 12.04.2014 №1 "Про введення в експлуатацію основного засобу з метою забезпечення господарської діяльності", відповідно до якого всі поїздки здійснюються лише за виробничою потребою:

- для мобільного транспортування в пункт здійснення виробничої діяльності для забезпечення щоденної організації, ведення та контроль за господарською діяльністю;

- для ведення переговорів та пошуку нових ринків збуту які підвищують конкурентоспроможність та доходи від здійснення господарської діяльності;

- доставки запчастин та інших матеріалів необхідних для якісної роботи.

Суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача про невикористання автомобіля Toyota LC-150 Comfort Diesel у власній господарській діяльності як на підставу неправомірності формування податкового кредиту з підстав наведених нижче. Судом встановлено, що позивачем самостійно здійснювалось обслуговування зданих ним в оренду навантажувачів (свідоцтво про реєстрацію великотонажного транспортного засобу або іншого технологічного транспортного засобу НОМЕР_6 та НОМЕР_7), а саме запчастини, масла позивачем доставлялись до місць перебування навантажувачів автомобілем Toyota LC-150 Comfort Diesel, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: подорожніми листами службового легкового автомобіля від 16.04.2014 №113501, від 17.04.2014 №113502, від 18.04.2014 №113503, від 21.04.2014 №113504, від 22.04.2014 №113505, від 23.04.2014 №113506, від 24.04.2014 №113507, від 25.04.2014 №113508, від 28.04.2014 №113509, від 29.04.2014 №113510, від 30.04.2014 №113511; договорами на купівлю запасних частин (договір поставки №2506/13 від 25.06.2013, додаткова угода від 23.09.2013 №1 до договору поставки №2506/13 від 25.06.2013, додаткова угода від 31.12.2013 №2 до договору поставки №2506/13 від 25.06.2013, специфікації до договору поставки №2506/13 від 25.06.2013 (№1 від 25.06.2013, №2 від 25.07.2013, №3 від 28.04.2014, №4 від 23.05.2014), договір №230 від 03.01.2013, договір №ДГ-0000093 від 09.04.2014; видатковими накладними на купівлю запасних частин №РН-0000015 від 29.04.2014, №СЛ000000090 від 16.04.2014, №РН-0000139 від 11.04.2014, №24314 від 10.04.2014, №24443 від 30.04.2014, №24444 від 30.04.2014, податковими накладними №90 від 16.04.2014, №3 від 28.04.2014, №19 від 30.04.2014, №23 від 11.04.2014, №57 від 08.04.2014, №56 від 08.04.2014; ТТН на перевезення вищевказаних запасних частин №СМ-000001 від 16.04.2014, №СМ-000003 від 30.04.2014, №СМ-000002 від 30.12.2014; актом списання дизельного палива на заправку автомобіля НОМЕР_2 №1 від 30.04.2014, актами на списання товарно-матеріальних цінностей №0002 від 30.04.2014, №0003 від 30.04.204; поясненнями свідка ОСОБА_4 (машиніст-оператор навантажувальної машини).

Суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача про складення ТТН від 30.12.2014 №СМ-000002 та №СМ-000003 на виконання договору №УС 221 від 01.02.2013, після закінчення терміну його дії (згідно п.9.1 договору строк дії договору становить 12 календарних місяців з дати його підписання сторонами), оскільки згідно п.9.2 договору №УС 221 від 01.02.2013, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не заявила про його припинення, то він продовжується на аналогічний період, вказаний в п.9.1 даного договору.

Суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача про реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 150, державний номерний знак НОМЕР_3, 2014 року випуску, зареєстрований 11.04.20144 за громадянином ОСОБА_3, а не за суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 як на підставу неправомірності формування позивачем податкового кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 №1371), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (далі-підрозділи Державтоінспекції). Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа -підприємець.

При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами - підприємцями не позбавляє права таких осіб на визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість по операціях з реалізації транспортних засобів, якщо були дотримані умови його визначення, встановлені Податковим кодексом України.

Статтею 2 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання.

Згідно п.2 ч.2 ст.55 ГК України, суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, право власності на майно повинно реєструватись за фізичною особою, а не за фізичною особою - підприємцем.

Частиною 1 статті 52 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 128 ГК України встановлено, що громадянин - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до Закону може бути звернено стягнення.

Таким чином, до податкового зобов'язання фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість, нарахованих у зв'язку з реалізацією транспортних засобів, за умови дотримання приписів ПК України щодо його формування за умови використання таких транспортних засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належним чином документального оформлення та підтвердження відповідних витрат і відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Загальний порядок визначення об'єкта оподаткування з податку на додану вартість як для юридичних осіб, так і для фізичних осіб, зареєстрованих платниками ПДВ, регламентується статтею 185 ПК України.

При цьому, особливих умов для визначення об'єкта оподаткування для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку, Кодексом не передбачено. Чинне законодавство не передбачає виокремлення майна, яке використовується підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси належного цьому громадянинові майна.

Разом з цим, включення до податкового зобов'язання сум податку, нарахованих у зв'язку з реалізацією транспортних засобів, можливе за умови використання таких транспортних засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належним чином документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, оскільки позивач є власником транспортного засобу та використовує його у власній господарській діяльності, він має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплаченого при його придбанні.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 26.04.2012 у справі №К-57423/09-С та від 05.11.2012 у справі №К-21422/10.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 , статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управаління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 25 вересня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.