Справа № 361/3575/15-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/3575/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Дутчак І.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

при секретарі: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом в якому просила визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати їй державної допомоги у зв»язку з вагітністю та пологами з урахуванням зарплати; зобов»язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці недоплачену державну допомогу у зв»язку з вагітністю та пологами, передбачену ст. 9 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» у розмірі 3495 грн; визнати незаконною відмову Управління соцзахисту щодо нарахування та виплати їй допомоги по догляду за дитиною від дня народження 13 березня 2014 року по 15 травня по 15 травня 2014 року; зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці несплачені суми державної допомоги по догляду за дитиною за період з 13 березня по 15 травня 2014 року відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у розмірі 1032 грн; визнати незаконною відмову відповідача нарахувати та виплатити позивачці допомогу по догляду за дитиною за період з 16 травня по 30 червня 2014 року, виходячи з прожиткового мінімуму в розмірі 1032 грн; зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці недоплачену суму державної допомоги по догляду за дитиною за період з 16 травня по 30 червня 2014 року в розмірі прожиткового мінімуму за 2014 рік з урахуванням проведених виплат; визнати незаконним призупинення Управлінням соцзахисту нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною з 01 липня 2014 року по теперішній час; зобов»язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 липня 2014 року по 13 березня 2017 року згідно ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити їй цю допомогу за попередній час; визнати нарахування державної соціальної допомоги при народженні дитини, розрахункова модель якої не відповідає нормі закону та не враховує зміну розміру допомоги зі зміною прожиткового мінімуму, незаконною; зобов»язати відповідача нараховувати у подальшому та виплачувати державну допомогу при народженні дитини відповідно до ст.12 Закону «України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» у щомісячних платежах у розмірі 1 04167 прожиткового мінімуму для дітей на момент нарахування.

Відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка 25.12.2013 року звільнилась з роботи за власним бажанням.

10 січня 2014 року Броварською центральною лікарнею видано на ім»я позивачки довідку для призначення і виплати державної допомоги у зв»язку з вагітністю та пологами строком відпустки 126 календарних днів з 10 січня по 16 травня 2014 року.

15 січня 2014 року позивачка звернулась до Управління соцзахисту населення із заявою про виплату вищезазначеного виду допомоги.

13 березня 2014 року позивачка народила другу дитину у зв»язку з чим 24 березня 2014 року звернулась до відповідача із заявою про надання державної допомоги при народженні дитини.

Крім того, 24 березня 2014 року позивачка на вимогу відповідача подала заяву про нарахування державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від народження дитини - 13 березня 2014 року.

Рішенням Управління соцзахисту від 26 березня 2014 року позивачці надано письмову відповідь на її звернення, зокрема, у листі зазначено розміри соцвиплат: у зв»язку з вагітністю та пологами в розмірі 1276,94 грн; при народженні дитини одноразово 10 320 грн та щомісячно виплат з 01 квітня 2014 року у розмірі 1075 грн; по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 травня 2014 року по 13 березня 2017 року в розмірі 130 грн.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім»я з дітьми» порядок призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється КМ України.

Згідно статті 7 Закону, право на державну допомогу у зв»язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у т.ч. неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов»язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми, затвердженого постановою КМ України 27.12.2001 року №1751 визначено, що відповідно до ст.. 7 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» право на державну допомогу у зв»язку з вагітністю та пологами мають вагітні жінки, які не застраховані в системі загальнообов»язкового державного соціального страхування, а саме непрацюючі.

Позивачка згідно довідки №1238 від 21 березня 2014 року станом на зазначену дату не була зареєстрована у центрі зайнятості як особа, що шукає роботу.

Згідно ст. 9 Закону України №2811-ХІІ допомога у зв»язку з вагітністю та пологами надається у розмірі 100% середньомісячного доходу жінки, але не менше 25 % від розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи із розрахунку на місяць.

У пп. 5 п.7 Порядку №1751 зазначено, що допомога у зв»язку з вагітністю та пологами непрацюючим жінкам надається у розмірі 25 % розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатної особи, з розрахунку на місяць.

Як встановлено судом, відповідач на виконання вищезазначеного Закону та Порядку призначив позивачці як непрацюючій особі з 10 січня по 16 травня 2014 року допомогу у зв»язку з вагітністю та пологами в розмірі 1276,94 грн, виплату якої проведено 11 березня 2014 року.

Згідно зі ст.12 Закону №2811-ХІІ( у редакції, що діяла на момент народження у позивачки дитини) та п.13 Порядку №1751 допомога при народженні другої дитини надається у сумі, кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, установленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на другу дитину виплачується протягом наступних 48 місяців , рівними частинами у порядку, встановленому КМ України.

Як встановлено судом першої інстанції, при народженні другої дитини позивачці призначено допомогу в розмірі 61 920 грн (1032 - прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років х 60). Одноразово позивачці виплачено 10 320 грн, решта суми в розмірі по 1075 грн щомісячно підлягає виплаті протягом 48 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2811-ХІІ та п.22 Порядку №1751 від 01 січня 2010 року допомога по догляду замірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановлених для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім»ї з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала у відпустці у зв»язку з вагітністю та пологами з 10 січня по 16 травня 2014 року.

Рішенням Управління соцзахисту від 26 березня 2014 року позивачці з 16 травня 2014 року по 13 березня 2017 року призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у розмірі 130 грн, яка виплачувалась по 30 червня 2014 року.

27 березня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Пунктом 7 розділу ІІ Закону були внесені зміни у Закон України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» та виключено розділ ІУ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», які набрали чинності з 01 липня 2014 року.

Крім того, відповідно до постанови КМ України від 25.06.2014 року №208 виключено розділ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» із Порядку призначення та виплати державної допомоги сім»ям з дітьми, затвердженого постановою КМ України №1751 від 27 грудня 2001 року, яким визначались умови призначення і виплати даного виду державної допомоги сім»ям з дітьми (набрання чинності з 01.04.2014р).

Отже, суд першої інстанції вірно вказав в оскаржуваному рішенні, що оскільки з 01 липня 2014 року виключено розділ ІУ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», відсутні правові підстави для виплати позивачці зазначеного виду допомоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», постанова КМ України від 25.06.2014 року №208 не були визнані неконституційними у встановленому законом порядку, є чинними, а тому вірно застосовані управлінням соцзахисту при вирішенні питання щодо спірних виплат позивачці.

Щодо доводів представника позивачки про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано законодавство до даних правовідносин, то колегія суддів не приймає їх до уваги.

Як встановлено судом, із п.1 Порядку № 1751 виключено дані про допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, тобто зазначений Порядок не визначає механізму призначення та виплати такої допомоги.

Крім того, із вищезазначеного Порядку виключено розділ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку», що є логічним, оскільки призначення і виплата такої допомоги не передбачена Законом №2811.

Відповідно до п.18 Порядку №1751, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку призначається з дня звернення за її призначенням, але не раніше ніж з дня, що настає після закінчення відпустки у зв»язку з вагітністю та пологами для непрацюючих осіб. Довідка від 10.01.2014 року №14 про призначення і виплати державної допомоги у зв»язку з вагітністю та пологами жінкам, які не зареєстровані в системі загальнообов»язкового державного соціального страхування, видана на період з 10.01.2014 року по 15.05.2014 року (а.с.15).

Отже, допомога по догляду за дитиною до трьох років позивачці призначена з 16.05.2014 року по 13.03.2017 року в розмірі 130 грн.

За змістом пп.. 2 п.13 постанови КМ України від 25.06.2014 року №208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми», з 01.07.2014 року для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога по досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 грн, а другої та наступної дитини - припиняється.

Так як Верховною Радою України було прийнято Закон «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-УІІ, допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку об»єднано в один вид допомоги - допомогу при народженні дитини, яку призначено позивачці на період з 01.04.2014 року по 31.03.2018 року в розмірі 1075 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду київської області від 14 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 30 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.