Справа № 458/701/13-а
Суддя: Строна Т. Г.
Дата ухвалення: 2013-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 458/701/13-а 2-а/458/22/2013 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 жовтня 2013 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючої, судді Строни Т.Г., при секретарі Сисан С.І., із участю адвоката Киретіва Я.І., розглянувши в м.Турці позовну заяву ОСОБА_2 до Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи - виконавчий комітет Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання незаконним та скасування рішень,
03.06.2013 року до суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_2.
Посилався на те, що він є власником нежитлогового приміщення тваринницької ферми площею 1764,6 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1. Рішенням Завадівської сільської ради від 20.01.2009 року йому передано в оренду земельні ділянки для виробничого використання площею 0,119 га та для будівлі тваринницької ферми площею 0,1176 га, які знаходяться за тією ж адресою, що й приміщення тваринницької ферми.
Проте 31.07.2012 року рішенням Завадівської сільської ради виробничу зону на місці колишніх ферм загальною площею 3,0 га (в тому чилі і землю під його приміщеннями) по АДРЕСА_1 незаконно переведено під землі громадської та житлової забудови.
Про оскаржуване рішення він дізнався лише в січні 2013 року.
Просив суд:
-поновити строк позовної давності;
- визнати незаконним та скасувати рішення Завадівської сільської ради від 31.07.2012 року № 368 про переведення виробничої зони під землі житлової та громадської забудови.
12.06.2013 року позивач доповнив свою позовну заяву вимогою про визнання незаконним та скасування рішення Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області № 534 від 30.04.2013 року, посилаючись на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2004 року набув у власність нежитлове приміщення тваринницької ферми площею 1764,6 кв.м. за адресою:АДРЕСА_1.
На підставі рішення Завадівської сільської ради № 357 від 20.01.2009 року йому передано в оренду земельні ділянки для виробничого використання площею 0,1190 га та під будівлю тваринницької ферми площею 0,1776 га по АДРЕСА_1.
Вважає, що при прийнятті сільською радою оспорюваних ним рішень не дотримано вимог ст. 123 ЗК України щодо надання земельних ділянок та зміни їх цільового призначення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Дана територія є санітарно-захисною зоною.
Оспорюваними рішеннями сільською радою змінено цільове призначення земель, чим унеможливлено експлуатацію його ферм за цільовим призначенням, оскільки також порушені санітарні норми.
Також просив звернути увагу на те, що 10.05.2005 року ним було взято кредит в ПАТ "Промінвестбанк", на забезпечення якого був укладений договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля (тваринницька ферма) загальною площею 1764,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач порушив також права іпотекодавця та іпотекодержателя, тому що переведення виробничої зони, на якій є тваринницька ферма, під землі житлової та громадської забудови унеможливлює використання будівлі в якості тваринницької ферми за призначенням, так як змінює предмет іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, що суперечить Закону України "Про іпотеку".
В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище, та додатково пояснив, що нежитлову будівлю в якості тваринницької ферми він не використовував із часу купівлі і не використовує на даний час, а хоче зробити цех із виготовлення паливних брикетів; також при зміни статусу земель він не зможе продати приміщення як тваринницьку ферму.
В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_3, позов підтримав і додатково до наведеного вище пояснив, що відповідач фактично оспорюваними рішеннями змінив категорію земельної ділянки без оформлення відповідної документації із землеустрою, що суперечить вимогам ст.ст. 20,123 ЗК України. Вважає лист відділу Держземагенства в Турківському районі № 798 від 11.06.2013 року неналежним та недопустимим доказом.
Також вважає, що сільська рада, після виконання рішення № 368 від 31.07.2012 року вже не мала права приймати рішення № 534 від 30.04.2013 року.
В судовому засіданні представник Завадівської сільської ради та її виконкому, сільський голова ОСОБА_4, позов не визнав і пояснив, що на території Завадівської сільської ради в АДРЕСА_1 розташована нежитлова будівля (тваринницька ферма) позивача ОСОБА_2 Фактично дане приміщення не є тваринницькою фермою, так як ферма припинила існування із часів припинення існування сільськогосподарського підприємства "Галичина" - більше п'ятнадцяти років назад. Санітарно-захисна зона навколо нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 не встановлювалася, так як не існує сільськогосподарського підприємства. Землі перебувають у власності сільської ради і розташовані на території села. Інвентаризація і землеустрій цих земель сільська рада не проводила. Оскільки земля була потрібна людям для будівництва житлових будинків, сільська рада і раніше виділяла на цій території земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків. Так, на території колишньої санітарно-захисної зони побудувалися і проживають сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
31.07.2012 року Завадівською сільською радою було прийнято рішення № 368, яким територію земельної ділянки навколо нежитлової будівлі (тваринницької ферми) переведено під землі громадської і житлової забудови, однак земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі (тваринницької ферми) площею 0,1176 га у позивача сільська рада не вилучала.
У зв'язку із отриманням сільською радою клопотання від Державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 1623/3-21-8 від 14.03.2013 року та, керуючись ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України, сільською радою було прийнято рішення № 534, яким внесено зміни до рішення № 368 від 31.07.2012 року. Вважає, що на даний час предмет спору не існує. Виробничої зони по АДРЕСА_1 фактично немає, оскільки землі промисловості в селі відсутні.
Правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку позивач не має, оскільки договори оренди землі не були позивачем зареєстровані в Центрі ДЗК, а право оренди виникає із моменту реєстрації договору. Фактично позивач ніколи не звертався в сільську раду з проханням про оформлення правовстановлюючих документів на землю. Фактично зміни цільового призначення земельної ділянки із земель промисловості в землі житлової та громадської забудови не проводилося, так як земель промисловості по АДРЕСА_1 не існує, ці землі були віднесені до земель житлової та громадської забудови.
В судовому засіданні представник відділу Держземагенства в Турківському районі пояснив, що земельні ділянки, щодо яких приймалося рішення, згідно з картою роздержавлення сільськогосподарського підприємства "Галичина" є землями сільськогосподарського призначення, а не санітарно-захисною зоною, однак землеустрою цих земель сільською радою не проводилося. Ці землі входять в межу села Завадівка і є власністю сільської ради. При вирішенні даного спору покладався на думку суду.
В судовому засіданні представник третьої особи, Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не з'явився, просив справу розглядати у його відсутності, позов підтримує. В письмових поясненнях 27.06.2013 року зазначив, що оспорювані позивачем рішення Завадівської сільської ради стосуються земель, які слугують забезпеченню функціонування предмету іпотеки, а тому зачіпає їх інтереси. Зміна цільового призначення земель має відбуватися у встановленому законом порядку з дотриманням санітарних правил планування і забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я № 173 від 19.06.1996 року. Не допускається прийняття рішень про громадську та житлову забудову з порушенням встановлених норм санітарно-захисних зон для тваринницьких та птахівничих сільськогосподарських підприємств, оскільки це унеможливлює їх нормальне функціонування та експлуатацію за цільовим призначенням та порушує Державні будівельні норми України, планування та забудови сільських поселень, планування і забудови малих сільськогосподарських підприємств та селянських (фермерських) господарств ДБН Б.2.4-4-97.
Вислухавши сторони, представників позивача, третьої особи, дослідивши обставини справи, всі наявні документи і докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, із таких підстав.
Судом встановлено, що на території АДРЕСА_1 розташована нежитлова будівля (тваринницька ферма), яка залишилася після припинення існування сільськогосподарського підприємства - Агросервісного товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина", власником цієї будівлі із 17.10.2004 року є позивач, ОСОБА_2. Площа під будівлею на час її купівлі позивачем становила 1764,6 кв. м., а на даний час становить 2966 м. кв.(0,2966 га).
Хоча ця будівля в свідоцтві про реєстрацію права власності поіменована тваринницькою фермою, однак такою вона не є більше п'ятнадцяти років - тварини в ній утримувалися лише за часів радянської влади. На даний час, як пояснив позивач, він хоче зробити в цьому приміщенні підприємство з вироблення паливних брикетів.
Навколо цієї нежитлової будівлі розташована земельна ділянка площею близько 1,5 гектари, яка входить в межі села Завадівка і є власністю Завадівської сільської ради та жителів села Завадівка. Інвентаризацію та землеустрій цієї земельної ділянки сільською радою не проводилося. Дана земельна ділянка лише зазначена на карті роздержавлення сільськогосподарського підприємства "Галичина" як землі сільськогосподарського призначення, а фактично такою не є, оскільки не проведений її землеустрій згідно із Законом України "Про землеустрій".
Придбавши в 2004 року нежитлову будівлю (тваринницьку ферму), 10.05.2005 року позивач взяв позику в ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" згідно з кредитним договором № 48/3-05, яку як він пояснив, використав на реконструкцію придбаної будівлі. Як ферма дана будівля на час її купівлі позивачем вже не існувала і не існує по даний час. 13.05.2005 року позивач уклав із ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" договір іпотеки № 67/23-2005. Предметом іпотеки згідно з даним договором є нежитлова будівля (тваринницька ферма) загальною площею 1764,6 кв.м., розташована по АДРЕСА_1. Згідно з п. 4.1.3. договору іпотеки позивач повинен був застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків. Як видно із договору іпотеки, на час його укладання банком не перевірялося існування нежитлової будівлі (тваринницької ферми) в якості об'єкта сільського господарства, і фактично на час укладання договору іпотеки нежитлова будівля як тваринницька ферма вже давно не функціонувала.
Земельну ділянку по АДРЕСА_1 позивач згідно із законом не орендував, так як договори оренди, укладені ним із сільською радою, не були позивачем зареєстровані в установленому порядку, і землеустрою цієї земельної ділянки не здійснював. Також позивач не оформив своє право на земельну ділянку під обслуговування будівлі, а також її землеустрій.
Незважаючи на це, сільською радою не порушувалося право позивача на земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі, земельна ділянка для обслуговування нежитлової будівлі (тваринницької ферми) у позивача не вилучалася, і він нею користується по даний час, незважаючи на відсутність будь-якого договору.
Що стосується земельної ділянки, як позивач стверджує "санітарно-захисної зони", то вона вже давно не функціонує в такій якості, а фактично є землями житлової забудови: на ній побудували житлові будинки жителі села: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, і існування санітарно-захисної зони в цьому місці стало вже неможливим.
31.07.2013 року Завадівська сільська рада, забезпечуючи потреби жителів села, прийняла рішення № 368, яким землі на місці колишніх ферм загальною площею 3 га перевела під землі громадської та житлової забудови. Землеустрій поклала на рахунок забудовників. Площу земельної ділянки зазначено орієнтовно. Це рішення не є виконаним, оскільки землеустрій землі не проведений і по даний час.
30.04.2013 року у зв'язку із листом Державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 1623/3-21-8 від 14.03.2013 року сільська рада уточнила своє рішення, прийнявши рішення № 534, згідно з яким віднесла землі по АДРЕСА_1, які є вільні від забудови на місці колишніх будівель, орієнтовною площею 1,5 га, до категорії земель громадської та житлової забудови.
Прийнятими рішеннями права позивача та третіх осіб не порушено. Рішення прийняті відповідно до вимог ст. 20 Земельного кодексу України.
Не довіряти наведеним вище доказам у суду підстав немає.
В силу ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень в тому числі органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції сесії сільської ради відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.
В силу ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
В силу ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;
нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;
нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.
Предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна.
Посилання представника позивача на те, що у зв'язку із виконанням попереднього рішення сільської ради № 368 від 31.07.2012 року прийняття наступного - № 534 від 30.04.2013 року є протизаконним, так як рішення № 368 від 31.07.2012 року виконане, не відповідає обставинам справи, встановленим судом, так як рішення від 31.07.2012 року по даний час ще не виконано: землеустрою під категорію земель в повному обсязі не проведено.
Що стосується договору іпотеки, сільська рада нічим не порушила права іпотекодержателя та іпотекодавця, так як землі, що раніше перебували під санітарно-захисною зоною навколо нежитлової будівлі, яка тоді вже не існувала в якості ферми, не є предметом іпотеки, а також не були орендовані позивачем відповідно до вимог чинного законодавства. Також на час укладання договору іпотеки банк не переконався в: існуванні такої санітарно-захисної зони, в оформленні відповідного її статусу та належній реєстрації договорів оренди земельної ділянки.
Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності та вимоги закону, суд приходить до переконання, що сільською радою при прийнятті рішень № 368 від 31.07.2012 року та № 534 від 30.04.2013 року не порушено вимог закону та прав позивача і третіх осіб.
На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 4, 7, 69-71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 13 Конституції України, ст.ст. 20,123 Земельного кодексу України, Законом України "Про землеустрій", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про оренду землі", суд
В задоволенні позовних вимог відмовити.
Заходи забезпечення позову, вжиті Турківським районним судом Львівської області згідно із ухвалою від 04.06.2013 року, скасувати.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів із дня отримання її копії в повному обсязі.

Головуюча-