Справа № 826/5830/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5830/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промбудівництво-К» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Промбудівництво-К» (далі - Позивач, ТОВ «Промбудівництво-К») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області (далі - Відповідач, Інспекція) про визнання протиправним та скасуванні рішення від 04.03.2015 року №12 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що розміщена Позивачем інформаційна вивіска не є рекламою, у зв'язку з чим накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу є необґрунтованим.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на безпідставному поширенні судом першої інстанції на спірні правовідносини положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також неврахуванні останнім ознак, яким повинна відповідати інформаційна вивіска.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що посадовою особою Інспекції 22.12.2014 року складено протокол про порушення законодавства про рекламу, в якому зафіксовано ознаки порушення законодавства України про рекламу при розповсюдженні зовнішньої реклами (рекламна вивіска на будинку (будівлі), споруді: плакат, баннер, стелла, панно на фасаді будинку, кронштейн на фасаді будинку (будівлі) споруді, розміщені без відповідної дозвільної документації) за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Ушакова, 21 з ознаками порушення вимоги ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме - розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з виявленим порушенням Інспекцією прийнято рішення від 29.12.2014 року про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а також направлено Позивачу вимогу від 29.12.2014 року (вих. №4894) про надання у п'ятиденний термін з дня отримання даного листа: свідоцтво про державну реєстрацію, письмові пояснення, дозволи на розміщення зовнішньої реклами, договори на паво тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів, документальне підтвердження вартості розповсюдження реклами за період до 1 року з моменту отримання даної вимоги (договори, акти виконаних робіт, квитанції про сплату, платіжні доручення про сплату розміщення рекламних засобів тощо). Крім того, даним листом ТОВ «Промбудівництво-К» було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 28.01.2015 року о 12:00.

Листом від 19.01.2015 року (вих. №86) Відповідачем направлено Позивачу вимогу, в якій були витребувані аналогічні вимозі від 29.12.2014 року документи, а також повідомлено, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відбудеться 12.02.2015 року о 12:00.

Представником ТОВ «Промбудівництво-К» 12.02.2015 року було подано до Інспекції заяву (вх. №158) про перенесення розгляду справи у зв'язку з необхідністю надання документів на 04.03.2015 року.

За результатами розгляду справи 04.03.2015 року Інспекцією прийнято рішення №12 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу (далі - рішення №12), яким у відповідності до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу» накладено на ТОВ «Промбудівництво-К» штраф у розмірі 2000,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 8, 9, 16, 26, 27 Закону України «Про рекламу», ст. ст. 1, 2, 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також затвердженого рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 29.08.2013 року №3381-41-VI Положення про розміщення об'єктів зовнішньої реклами у місті Борисполі, прийшов до висновку, що за своїм змістом вивіска не є рекламою, а носить інформаційний характер, у зв'язку з чим підстав для накладення штрафу у Відповідача не було.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Закон України «Про рекламу» визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Частиною 2 статті 26 Закону поряд з іншим визначено, що державні органи зобов'язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними законодавства про рекламу не пізніш як за три дні до такого розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Відповідно до абз. 3 п. 1 затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 465/2011 Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів (далі - Положення) Держспоживінспекція України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Зі змісту приписів п.п. 3, 4 Положення вбачається, що одним з основних завдань Інспекції є здійснення у межах своєї компетенції контролю за додержанням законодавства про рекламу.

Відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюються затвердженими постановою КМ України від 29.10.2003 року №2067 Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила).

Згідно п. 45 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

Приписи п. 46 Типових правил визначають, що у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі змісту положень Закону та Положення, спеціальним уповноваженим органом виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів є Держспоживінспекція України. Водночас, до органів, що здійснюють контроль за дотриманням законодавства про рекламу, Типові правила відносять виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Інспекція та її територіальні органи не зобов'язані звертатися до особи з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу (далі - Порядок №693).

Відповідно до п. 9 вказаного Порядку підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Відтак, твердження Апелянта про те, що складений посадовою особою Інспекції протокол про порушення законодавства про рекламу є достатньою підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу і не вимагає обов'язкового передування проведення перевірки є обґрунтованим.

Разом з тим, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про відсутність правових підстав у Відповідача приймати оскаржуване рішення №12, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. При цьому вказаною статтею Закону закріплено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що інформація, яка не містить закликів до придбання товару чи надання послуги, або не є інформацією, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару (послуги), не є рекламою.

Аналогічна позиція випливає зі змісту постанови Вищого адміністративного суду України від 24.02.2015 року у справі №640/6963/13-а.

При цьому приписи ч. 7 ст. 8 Закону визначають, що розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на паркані при в'їзді на територію майнового комплексу, яке належить на праві приватної власності ТОВ «Промбудівництво-К», розміщено вивіску розміром 500ммХ2000мм з написом «Оренда» та контактними номерами телефонів, що унеможливлює без додаткової інформації (про товар тощо) сформувати або підтримати обізнаність споживачів.

Крім того, судовою колегією враховується, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності Позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20).

Відтак, розміщення у місці надання послуг інформації про вид послуг, який надається ТОВ «Промбудівництво-К», та зазначення контактних номерів телефонів, не може вважатися рекламою у розумінні положень Закону. Крім іншого, зазначена вивіска біля входу в таке приміщення, що в силу приписів ч. 6 ст. 9 Закону не вважається рекламою.

Посилання Апелянта не невідповідність розміщеного на паркані банеру вимогам ч. 6 ст. 9 Закону, що свідчить про правомірність його віднесення до зовнішньої реклами, колегією суддів оцінюється критично, оскільки Відповідачем не було враховано, що розміщення інформації про виробника товару та про товар у місці, де такий товар реалізується чи надається споживачеві, не вважається рекламою у розумінні приписів ч. 7 ст. 8 Закону.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промбудівництво-К» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.