Справа № 22-а-4296/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати непрацюючому пенсіонеру за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю,

В С Т А Н О В И Л А :

20.02.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про зобовязання провести перерахунок щомісячної грошової доплати за проживання на території зони посиленого радіологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період 1999 2008 років та стягнути з відповідача недоотриману суму щомісячної грошової доплати в розмірі 29067 грн. 00 коп.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 01 липня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов»язано управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щомісячну доплату непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіологічного контролю з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року із застосуванням ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Вишгородським районним судом Київської області норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в зоні посиленого радіологічного контролю.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 року Вишгородський район віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем позивачу виплачувалась щомісячна доплата відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5 грн. 20 коп.

ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача, вважав, що він отримував доплату значно нижчу, ніж це передбачено ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про порушення відповідачем норм ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з огляду на наступне.

Дію положень ст.39 вказаного Закону було зупинено на 2007 і на 2008 роки в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України ,,Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Крім того Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни в ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала.

Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було доповнено вказаний Закон ст.71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп були визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині зупинення дії ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач має право на перерахунок щомісячної доплати як непрацюючий пенсіонер, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, однак при цьому помилився з періодом, за який належить зобов»язати відповідача провести відповідні перерахунки. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не було надано доказів поважності причин пропущення вищевказаних строків, тому його позов підлягає задоволенню в межах річного строку звернення з позовом до суду, тобто з 20.02.2008 року по 31.12.2008 року.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду, в зв»язку з помилковим застосуванням судом норм процесуального права - підлягає зміні в порядку ст. 201 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 липня 2009 року в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щомісячну доплату непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіологічного контролю, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року із застосуванням ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати, - змінити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щомісячну доплату непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіологічного контролю, з 20 лютого 2008 року по 31 грудня 2008 року із застосуванням ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати.

В іншій частині постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 липня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: