Справа № 265/4681/15-а
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/4681/15-а
Провадження № 2-а/265/130/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суду міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., при секретарі судового засідання Карповій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, треті особи: Соледарський професійний ліцей, Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації - про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Маріуполя звернувся до суду із адміністративним позовом до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1. В обгрунтування позову зазначив, що Прокуратурою м.Маріуполя 19 травня 2015 року при перевірці Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради щодо додержання вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в частині виплати одноразової грошової допомоги випускникам зазначеного закладу було встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною, позбавленою батьківського піклування, який з 28 вересня 2006 року навчався у відповідача й перебував на повному державному утриманні. Відповідно до наказу директора школи-інтернату ОСОБА_1 було відраховано з числа учнів в зв'язку з закінченням навчання. З вересня 2013 року ОСОБА_1 навчається у Соледарському професійному ліцеї, де також перебуває на повному державному утриманні. Згідно наказу директора відповідача ОСОБА_1 після закінчення навчання виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 42,50 грн., яка була отримана останнім. При вказаній виплаті відповідач керувався п.п.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», яким передбачено виплату грошової допомоги в розмірі не менше як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що дорівнює 42,50 грн. Однак відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що випускники навчального закладу із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Крім цього, за п.2 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набуття чинності цим Законом, діють лише в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, оскільки норми Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994 року прийняті до набрання чинності Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», та досі не приведені у відповідність до цього Закону, при вирішенні питання про виплату одноразової грошової допомоги випускникам підлягають застосуванню саме норми ч.7 ст.8 вказаного Закону. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1210 грн., тому випускники шкіл-інтернатів 2013 року з категорії дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у віці до 18 років повинні були отримати одноразову грошову допомогу у розмірі 7260 грн. Таким чином відповідачем не виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 7217,50 грн. Оскільки при порушенні законних прав ОСОБА_1 останній був неповнолітній, то прокурором міста Маріуполя на захист інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування, був поданий вказаний позов, за яким прокурор просив суд поновити строк для звернення прокурора в інтересах ОСОБА_1 із позовом до суду на підставі ст.100 КАС України, бо про порушення прав дитини стало відомо лише у травні 2015 року, а також просив суд визнати неправомірною бездіяльність Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради щодо невиплати випускнику ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 за ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

29 вересня 2015 року за клопотанням Відповідача, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача був залучений Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації.

Представник прокуратури міста Маріуполя, Тохтамиш В.В., яка діє на підставі посвідчення, у судовому засіданні на задоволені позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві прокурора міста Маріуполя, вказуючи при цьому, що представники відповідача невірно трактують положення ст.ст. 1 та 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». На підставі переліченого просила суд повністю задовольнити заявлені вимоги та поновити при цьому строки звернення до суду із позовом.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_4, заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи, що у ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» закріплено, що до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, відносяться особи віком від 18 до 23 років, яким відповідно до ст.8 вказаного Закону повинна бути виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку при працевлаштуванні, а оскільки дитина продовжила навчання на повному державному забезпеченні, то їй повинна бути виплачена грошова допомога за постановою Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994 року. В противному випадку, дитині повинна виплачуватись така грошова допомога двічі кожного разу після закінчення нею навчання, що суперечить поняттю одноразовості. Вказувала також, що усі витрати на виплату допомоги та державне утримання дітей заноситься до статей кошторису, який самостійно не складається школою-інтернатом, а узгоджується з Департаментом освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації на підставі нормативних актів Кабінету Міністрів України та законів України. Таким чином представник відповідача вважає, що жодним чином не було порушено права неповнолітньої дитини, тому позов прокурора як необґрунтований не підлягає задоволенню, бо школа-інтернат діяла відповідно до чинного законодавства України.

За письмовими запереченнями, представник Відповідача, не визнаючи заявлені до них вимоги, вказувала, що ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» розділяє осіб з числа дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на осіб віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та на осіб, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування. Оскільки за ч.7 ст.8 вказаного Закону грошова матеріальна допомога в розмірі 6-ти прожиткових мінімумів виплачується одноразово, то таку допомогу мають право отримати випускники державного закладу вже після його закінчення при працевлаштуванні, що безпосередньо вбачається з постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226, якою розмежовано надання зазначеної допомоги при працевлаштуванні та при продовженні навчання в державному навчальному закладі на повному державному забезпеченні. Тому відповідні кошториси були затверджені на підставі вказаної постанови Кабінету Міністрів України. Таким чином, вважала, що одноразова грошова допомога в розмірі не менше 6-ти мінімальних розмірів для осіб відповідного віку сплачується лише при працевлаштуванні осіб, що відносяться до дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, чого у спірному випадку не було. також зазначила, що прокурором не було враховано, що ОСОБА_1 було 16 років, а також, що він не був працевлаштований після закінченні закладу Відповідача.

Представник Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації Марченко І.І., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, пояснила, що порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів. Проти задоволення позову заперечувала.

Представники Соледарського професійного ліцею, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились за невідомих суду причин. За ч.2 ст.128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представників відповідача або третьої особи, або неповідомлення ними про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Матеріалами справи було встановлено, що ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №7 від 06 червня 1997 року, здійснений виконкомом Михайлівської селищної ради Красноармійського району Донецької області (а. с. 6).

На підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради у м.Донецьку від 09 серпня 2006 року ОСОБА_1 було влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення, як дитину, позбавлену батьківського піклування (а.с.7).

Згідно копії наказу №439 від 28 вересня 2006 року ОСОБА_1 було зараховано з 28 вересня 2006 року до 3-го класу школи-інтернат №1 міста Маріуполя (а.с. 8).

За копією наказу №141 від 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 було відраховано з школи-інтернату № 2 міста Маріуполя до Соледарського професійного ліцею (а.с. 9).

На підставі наказу №328/к від 20 серпня 2013 року про виплату випускної допомоги випускникам, ОСОБА_1 школою-інтернатом № 2 міста Маріуполя було виплачено випускну допомогу в сумі 42,50 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 1262 від 18 вересня 2013 року (а.с.10, 11).

Випускну допомогу в сумі 42,50 грн. ОСОБА_1 отримав, що підтверджується відомістю школи-інтернату № 2 міста Маріуполя (а.с.12).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (набув чинності з 2 лютого 2005 року) (надалі - Закон) випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - є особами, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку із закінченням навчання.

Згідно до ст.2 Закону, законодавство України про соціальний захист дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, складається з Конституції України, цього Закону та інших законодавчих актів, що регулюють правовідносини, пов'язані з наданням матеріальної, соціальної та правової допомоги дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

За ч.ч. 1, 2 ст.8 Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб.

На підставі ч.7 ст. 8 Закону (в редакції, що діє з 7 червня 2012 року) випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Згідно до ч.9 ст. 8 Закону, державні соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, незалежно від форми їх влаштування та утримання, і затверджуються відповідно до законодавства.

При цьому за п. 2 Прикінцевих положень Закону вказано, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На підставі ст.25 Закону, порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

За ст. 39-9 Закону порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до ст. 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

При цьому за п.3 Прикінцевих положень Закону вказано, що Кабінету Міністрів України в шестимісячний термін з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Відповідно до пп.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно до пп.4 п.13 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226, учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одяг, взуття, м'який інвентар і обладнання на суму, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів.

На підставі перелічених норм суд дійшов висновку, що положення пп.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.1994 року №226не були приведені у відповідність до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», тому не відповідають його положенням, викладеним у ч. 7 ст. 8 вказаного Закону.

Оскільки підзаконні акти не мають вищу юридичну силу над законами України, а також враховуючи п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», то застосування при виплаті випускної допомоги неповнолітньому ОСОБА_1, позбавленому батьківського піклування, представниками відповідача було неправомірно виплачено суму такої допомоги на підставі положень пп.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.1994 року №226 в сумі 42,50 грн. замість передбаченого ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» розміру, що повинен бути не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, який встановлений Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» вбачається, що в 2013 році було встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня в розмірі 1210 грн.

Таким чином при проведенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як випускнику Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради, у 2013 році представникам відповідача необхідно було здійснити таку виплату в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, що дорівнює відповідно 7260 грн. (1210 х 6 = 7260).

На підставі переліченого, порівнюючи нараховані до сплати та виплачені ОСОБА_1 представниками відповідача суми із розмірами, які повинні були бути нараховані неповнолітньому, суд прийшов до висновку, що до сплати ОСОБА_1 були розраховані суми, які не відповідають розмірам, визначеним законом (7260 грн. > 42,50 грн.), тому різницю між наведеними розмірами випускної допомоги відповідачу Маріупольської загальноосвітньою школою-інтернатом 1-11 ступенів №2 Донецької обласної ради необхідно нарахувати ти виплатити неповнолітньому ОСОБА_1, яка дорівнює 7217,50 грн. (7260 - 42,50 = 7217,50).

Суд при цьому відхиляє посилання представників відповідача на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 мав лише при працевлаштуванні після закінчення закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, бо Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» не робить розмежування проведення виплати в розмірі не менше 6-ти мінімальних прожиткових мінімумів таким дітям, як зазначено у ч.7 ст.8 вказаного Закону, на таку виплату при продовженні навчання та при працевлаштуванні, як наведено у Постанові Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №266, а лише надає право Кабінету Міністрів України, як зазначено у ст.ст.25 та 39-9 Закону, встановлювати та затверджувати порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, в тому числі в частині виплат, передбачених ч. 7 ст. 8 Закону.

Таким чином ст. 8 Закону чітко встановлює, що усі випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повинні бути забезпечені за рахунок такого навчального закладу одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, незалежно від того продовжують вони далі навчання у іншому закладі або працевлаштуються.

За ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи, що судом було встановлено порушення законних прав ОСОБА_1, який є особою позбавленою батьківського піклування, у неповнолітньому віці останнього, що було виявлено лише після проведення відповідної перевірки законності дій відповідача органами прокуратури, то у сукупності наведені обставини свідчать про можливість визнати причини пропуску строку, передбаченого ст. 99 КАС України, звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі переліченого позовні вимоги прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради про визнання неправомірної бездіяльності та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу підлягають задоволенню шляхом визнання дій відповідача Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради неправомірними із зобов'язанням його провести нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку з відрахуванням проведених раніше виплат.

При цьому вимоги прокурора в частині зобов'язання відповідача Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради нарахувати та виплатити конкретно визначену прокурором суму грошей не відповідає положенням, закріпленим у ч.7 ст.8 Закону, а також виходить за межі повноважень прокурора та суду при вирішенні наявного спору, оскільки такими функціями наділений лише відповідач, як суб'єкт владних повноважень.

Керуючись ст.ст.8-11, 17, 18, 69, 71, 72, 99, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, треті особи: Соледарський професійний ліцей, Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації - про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу - задовольнити частково.

2. Визнати дії неправомірними та зобов'язати Маріупольську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з відрахуванням проведених ОСОБА_1 виплат.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

5. Ця постанова може оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини цієї постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі.

Суддя А.В. Щербіна