Справа № 816/2201/15
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р.Справа № 816/2201/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2015р. по справі № 816/2201/15

за позовом Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області

до Державної фінансової інспекції в Полтавській області

про визнання неправомірними дій,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року у задоволенні позову Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Полтавській області - відмовлено.

Відділ освіти Полтавської районної державної адміністрації (далі Позивач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що привело до невірного вирішення справи.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Державною фінансовою інспекцією в Харківській області планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №03-21/9 від 25.02.2015р. (а.с.8-91).

Позивачем допущено фінансову інспекцію до проведення ревізії, після її проведення подано заперечення на акт перевірки.(а.с.02-108)

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 06.04.2015р. складено вимогу, якою ДФІ вимагає:

1. опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, в тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, у встановленому законодавством порядку;

2. розглянути питання про притягнення працівників установи, винних у зазначених порушенням. Для усунення порушень запропоновано стягнути з фізичних осіб - підприємців збитки, в загальній сумі 1 779 237,77 грн. , завдані внаслідок покриття видатків, які повинні були здійснюватися ФОП згідно з умовами укладених договорів; стягнути збитки в загальній сумі 11 657, 41 грн. внаслідок оплати завищеної вартості ремонтно-будівельних та проектних ; стягнути з винних осіб матеріальну шкоду в розмірі 5879,70 грн. робіт (а.с.112-112)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перевірки та складанні акту ревізії та вимоги відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" №2939-XII (далі за текстом - Закон №2939), Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006р. за №550 (далі-Порядок №550)

Загальне поняття акту ревізії наведено в п.3 Порядку № 550, згідно з яким акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично оскаржує дії з проведення ревізії, які полягали у внесенні недостовірних та не доведених, відповідно до вимог законодавства фактів порушень, викладених в акті ревізії , а отже фактично оскаржує акт ревізії фінансово-господарської діяльності від 25.02.2015 року № 03-21/9.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ревізія позивача проведена згідно плану проведення ревізій на 1 квартал 2015р. Державної фінансової інспекції України в Полтавській області, програми планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. , затвердженої 05.01.20915р., яка отримана позивачем, при своєчасному повідомленні позивача про проведення ревізії, що підтверджується повідомленнями та направленням, з відповідними відмітками про їх отримання позивачем .

Позивачем не зазначено ні в позовній заяві , ні в апеляційній скарзі доказів на підтвердження його висновків про неправомірність проведення ревізії. Крім того, позивачем допущено до проведення ревізії відповідача .

Щодо доводів апелянта про недостовірність висновків викладених в акті ревізії колегія суддів зазначає, що у цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 17 КАС.

За змістом частини першої статті 13 Закону № 2939-XII дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає оскарження дій службової особи, які пов'язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад із порушенням трудового розпорядку такою особою під час проведення ревізії; дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження фінансової інспекції про виявлені порушення є висновками тільки фінансового органу, зазначення яких в акті ревізії не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження відповідно до статті 13 Закону № 2939-XII є дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що акт ревізії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі № 21-237а13 за позовом до Державної фінансової інспекції у Волинській області, головного контролера - ревізора відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг інспекції про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів зазначає, що законодавством передбачено оскарження дій службової особи, які пов'язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад із порушенням трудового розпорядку такою особою під час проведення ревізії; дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.

Згідно пункту 46 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Судом встановлено, що за наслідками ревізії відповідачем складено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень. Порушень при її складанні судом не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними при її винесенні .

Суд першої інстанції вірно зазначив, що незгода позивача із вимогою по суті не є підставою для визнання дій Державної фінансової інспекції в Полтавській області при її винесенні неправомірними, оскільки предметом розгляду даної справи є перевірка правомірності дій відповідача при проведенні ревізії та порядку оформлення її результатів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не шляхом заяви підконтрольною установою позову про скасування вимоги.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, № 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14), 21 квітня 2015 року (справа № 21-76а15), 23 червня 2015 року (справа № 21-358а15), від 7 липня 2015 року (справа № 21-1008а15) і колегія суддів бере її до уваги.

Таким чином колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушень у діях Державної фінансової інспекції в Полтавській області при проведенні ревізії, складанні акту ревізії та винесенні вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року відсутні.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2015р. по справі № 816/2201/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2015 р.