Справа № 2а/1570/198/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/13422/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012

у справі №2а/1570/198/2011

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії посадових осіб державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси щодо порушення строків проведення планових виїзних перевірок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.04.2007 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт від 03.11.2010 №7704/17/НОМЕР_1.

Вказаною перевіркою було встановлене порушення позивачем п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а саме перевищення обсягу реалізації допустимого при застосуванні спрощеної системи оподаткування - 500000,00 грн. на 1207200,00 грн. у ІІ кварталі 2009 року; порушення п. 13,14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» з врахуванням положень ст. 9, п. 22 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме заниження податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 135810,00 грн.; пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 4.1. Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що полягають у нездійсненні реєстрації платником податку на додану вартість, неподанні до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість, недекларуванні обсягу оподатковуваних операцій у загальній сумі 1207200,00 грн. та податку на додану вартість у сумі 241440,00 грн.

На підставі акта перевірки 22.11.2010 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 135810,00 грн., у тому числі за основним платежем 135810,00 грн., та №007375171/0, яким визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 362160,00 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 241400 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 120720,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у періоді, що перевірявся, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку згідно Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб?єктів малого підприємництва». З 01.01.2010 по 31.03.2010 знаходився на загальній системі оподаткування.

01.10.2008 між позивачем та ПП «Стакатто» укладено договір купівлі-продажу № 55, згідно з яким позивачем придбано товар на суму 599497,00 грн., в тому числі ПДВ - 99916,17 грн. відповідно до накладної від 01.10.2008 № 55.

01.11.2008 між позивачем та ПП «Стакатто» укладено договір купівлі-продажу № 58, згідно з яким позивачем придбано товар на суму 556814,00 грн., в тому числі ПДВ - 92802,33 грн., відповідно до накладної від 01.11.2008 № 58.

02.12.2008 між позивачем та ПП «Стакатто» укладено договір купівлі-продажу № 59, згідно з яким позивачем придбано товар на суму 561076,00 грн., в тому числі ПДВ - 93512,67 грн., відповідно до накладної від 02.12.2008 № 59.

Висновки податкового органу про придбання позивачем за вказаними договорами купівлі-продажу товару на загальну суму 1717387,00 грн., в тому числі ПДВ - 343477,40 грн., визнано судами попередніх інстанцій доведеними.

З огляду на те, що станом на 01.01.2010 залишки товару у позивача відсутні, податковий орган дійшов висновку що його реалізація відбулася до 21.07.2009, у той час як у податковій звітності позивачем було задекларовано доходи за 4-й квартал 2008 року - у сумі 10200,00 грн., за 1-й квартал 2009 року -у сумі 13800,00 грн. Відповідно до звітів за останні податкові періоди валовий дохід за 2009 рік складав 13800,00 грн., тобто, суму доходу, отриманого у 1-му кварталі 2009 року.

Таким чином, за висновками податкового органу, позивач, придбавши товар на загальну суму 1717400,00 грн. та реалізувавши його до липня 2009 року, задекларував дохід за період з 4-го кварталу 2008 року по 4-й квартал 2009 року лише на загальну суму 24000,00 грн.

Документального підтвердження реалізації придбаного товару позивачем не надано з огляду на те, що вказану документацію було викрадено, що підтверджується довідкою Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Договір реалізації товарів від 04.12.2008 № 1, укладений між позивачем (замовник) та ОСОБА_4 (реалізатор), згідно з яким замовник надає товар під реалізацію, а реалізатор приймає товар та зобов'язаний реалізувати його від імені та за рахунок замовника у строк до 01.02.2012 за ціною не менш ніж 50% від суми товару, що передається за умовами вказаного договору, а також акти приймання-передачі товару за вказаним договором від 04.12.2008, від 14.12.2008 та від 28.12.2008, судами попередніх інстанцій не прийняті як доказ, з огляду на те, що не надавались до перевірки, крім того, зобов'язання реалізатора за вказаним договором містять ознаки підприємницької діяльності, тоді як договір укладений з фізичною особою, щодо якої відсутні відомості про її державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем. Будь-яких інших доказів реальності зазначеної господарської операції, зокрема, документів, які б підтверджували перерахування позивачу вартості реалізованого товару за умовами зазначеного договору, суду не надано.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про підставність висновків податкового органу про перевищення позивачем встановленого п.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб?єктів малого підприємництва» граничного розміру виручки від реалізації продукції, що давало йому право перебувати на спрощеній системі оподаткування, на 1207200,00 грн.

Виходячи з визначеної суми перевищення розміру виручки, відповідачем проведено розрахунок оподатковуваного доходу, з врахуванням положень розділу ІУ Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12, щодо визначення норми витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи та інших доходів, яка для торговельної діяльності становить 25% у разі відсутності документального підтвердження суми витрат позивача.

А також, за висновками податкового органу, які підтримані судами попередніх інстанцій, позивач у липні 2009 року,отримавши дохід від здійснення операцій з поставки товарів, що підлягають оподаткуванню згідно з Законом України «Про податок на додану вартість», перевищив 300000 грн., однак, не зареєструвався платником податку на додану вартість та не нарахував податкові зобов?язання з ПДВ, занизив податкові зобов?язання з податку на додану вартість на суму 241440,00 грн.

Однак, судова колегія не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Указом Президента України від 03.07.98 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 № 746/99, далі - Указ) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, для фізичних осіб, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи. Умовами переходу та перебування на спрощеній системі для громадян - суб'єктів малого підприємництва є перебування з ними в трудових відносинах не більше 10 осіб, включаючи членів їх сімей, та обсяг виручки від реалізації продукції, товарів (робіт, послуг) за календарний рік не повинен перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку. Форма Свідоцтва та Порядок його видачі затверджено наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 Указу, такий підприємець, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Доходи, отримані фізичними особами - підприємцями платниками єдиного податку з порушенням норм Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», підлягають оподаткуванню у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який, згідно із п. 22.10 ст. 22 «Прикінцеві положення» Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу (абзац 2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає як обов`язок переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, так і з оподаткування суми чистого доходу за період, в якому відбулося перевищення, у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Оскільки, за висновками податкового органу втрата позивачем права перебувати на спрощеній системі оподаткування пов?язана із перевищенням граничного розміру виручки, обов?язок перейти на загальну систему оподаткування виникає у нього, починаючи з наступного звітного періоду, при цьому оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб підлягають доходи, отримані позивачем після вчинення господарської операції, з якою пов?язується таке перевищення.

Суди попередніх інстанцій, приймаючи доводи податкового органу про перевищення позивачем граничного розміру виручки у вказаному розмірі, не зобов?язали відповідача надати докази на підтвердження визначеного ним розміру отриманої позивачем виручки у періоді, що перевірявся, не встановили господарську операцію, яка спричинила таке перевищення, тобто момент, з настанням якого, у позивача виникає обов?язок оподаткування доходів на загальних підставах.

Не зрозумілими є і висновки податкового органу, з якими погодились суди попередніх інстанцій, що при розрахунку оподатковуваного доходу підлягають застосуванню положення Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12, щодо визначення норми витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи та інших доходів, яка для торговельної діяльності становить 25% у разі відсутності документального підтвердження суми витрат позивача. Адже за доводами податкового органу, які визнані судами попередніх інстанцій, документально підтверджено придбання позивачем товару за договорами купівлі-продажу з ПП «Стакатто», внаслідок чого понесено витрати, на загальну суму 1717400,00 грн. У той час як отримання позивачем виручки від подальшої реалізації цього товару, у зазначеному відповідачем розмірі, податковим органом, всупереч положень ч.2 ст.71 КАС України, не надано.

Щодо визначення податкових зобов?язань з податку на додану вартість, то відповідно до ст. 6 Указу № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» статусу платника єдиного податку.

Таким чином, до перевищення граничного обсягу виручки і виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування положення Закону України «Про податок на додану вартість» до такого платника не застосовуються.

Після виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування при вирішенні питання щодо виникнення у нього обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з поставки послуг (товарів) таким податком слід керуватися Законом України «Про податок на додану вартість» який визначає порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до п. 2.1 ст.2 цього Закону платником податку є будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку, визначені у п. 2.3 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до пп. «а» п. 9.6 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що тільки у разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу, особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300000 гривень) від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг).

З огляду на викладене, з метою правильного вирішення справи підлягають встановленню такі обставини:

дата здійснення операції, яка зумовила перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу, з настанням якої пов'язується поширення на платника загальної системи оподаткування;

з метою визначення періоду, в якому виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплачувати такий податок, слід встановити дату здійснення операції, за якою позивачем перевищено граничний обсяг оподатковуваних операцій, встановлений п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону;

податковий період, у якому у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, оподатковувати поставки товарів (послуг) та сплачувати податок до бюджету;

визначити базу оподаткування ПДВ операцій, здійснених після виникнення обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість, з якої обчислити податок на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун