Справа № 826/5713/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 вересня 2015 року 08:30 № 826/5713/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Федорчука А.Б., Гарника К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до 1) Державної виконавчої служби України 2) Міністерства юстиції України
про визнання протиправними дій та бездіяльності, висновку виконавця, скасування рішення, а також зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України (відповідач-1), Міністерства юстиції України (відповідч-2), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність ДВС України, що проявилася в невиконанні в повному обсязі рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 р. по заяві № 59834/09, в частині справи "Дегтяренко проти України" згідно з виконавчим документом, що проявилось в не підготовці та не надісланні вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 542,59 грн. з недовиплаченої заборгованості з 108 517 грн. 91 коп. присуджених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 по справі № 2-2038/2010 та щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів по виплаті ОСОБА_1 173,93 грн. з недовиплаченої суми 34 786,92 грн. (2000 євро) присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 р. у справі "ІНФОРМАЦІЯ_2";

- визнати протиправними дії державного виконавця ДВС України Медведєва О.В., що проявилися в написанні висновку в постанові ДВС України від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962, що платіжні доручення Міністерства юстиції України від 19.09.2014 № 5760, від 22.09.2014 № 5812, від 27.02.2015 № 621 є підтвердженням виплати ОСОБА_1 присуджених коштів рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі "ІНФОРМАЦІЯ_2" заява № 59834/09 таким, що не відповідає вимогам ст. 46 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- визнати незаконними та необґрунтованими дії ДВС України, головного державного виконавця ДВС України Медведєва О.В., що проявились у винесенні постанови від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962;

- визнати протиправною та скасувати постанову ДВС України від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962;

- зобов'язати ДВС України вжити заходів щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 542,59 грн. з недовиплаченої заборгованості з 108 517 грн. 91 коп. Присуджених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 № 2-2038/2010;

- зобов'язати ДВС України вжити заходів щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів по виплаті ОСОБА_1 173,93 грн. з недовиплаченої суми 34 786,92 грн. (2000 євро) присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі "ІНФОРМАЦІЯ_2" заява № 59834/09.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули. Про дату час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справ. Відповідач-1 проти позову заперечив, про що подав відповідні письмові заперечення.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 року у справі №2-2038-10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові Київської області про зобов'язання перерахувати та виплатити пенсію позов задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові Київської області по невиплаті ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 15 липня 2007 року до 15 липня 2010 року із зарахуванням проведених виплат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області у справі №22а-13150/11 за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові Київської області про зобов'язання перерахувати та виплатити пенсії апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові Київської області задоволено частково, постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 року змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини у такій редакції: "Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у місті Васильків Київської області перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю недоотриманої ним пенсії з 15 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 15 липня 2010 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком передбаченому ст. 50, 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у решті постанову залишено без змін.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2013 року у справі №2-2038/10 (провадження №6-а/362/57/13), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013 року, за результатами розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду ухвалено стягнути з Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові та Василівському районі Київської області на користь ОСОБА_1 108 517,91 грн. боргу.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "ІНФОРМАЦІЯ_2" від 13.02.2014 року, згідно п. 15 якого, враховуючи схожість заяв, наведених в Додатку 1, в контексті основних правових питань, про які в них йдеться, суд визнав за потрібне об'єднати їх, серед яких під номером 150 Додатку 1 "Прийняті заяви" до вказаного рішення зазначено заяву №74233/12 від 15.11.2012 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання Васильків щодо виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 року (зі змінами, внесеними Апеляційним судом Київської області від 12.07.2011 року), постановлено:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Враховуючи зазначене, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєвим О.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2014 року (ВП №42581962).

В подальшому, 02.03.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєвим О.В. винесено оскаржувану в рамках даної справи постанову про закінчення виконавчого провадження № 42581962.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець встановив, що грошові кошти перераховані стягувану платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 5760 від 19.09.2014 у розмірі 34786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 5812 від 22.09.2014 сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 108517,91 грн., платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 621 від 27.02.2015 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 1871,57 грн.

Враховуючи вказані обставини, держаний виконавець дійшов переконання, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі, згідно з виконавчим документом.

Позивач, в свою чергу, зазначає, що насправді на її банківський рахунок надійшли грошові кошти у розмірі 107 975,32 грн. (за рішенням національного суду) та 34 612,99 грн. (відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат (справедлива сатисфакція) на виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014, в той час як в дійсності кошти мали надійти в сумі 108 517,91 грн. та 34 786,92 грн. відповідно.

Тобто, суть спору зводиться до того, що за наслідками закінчення виконавчого провадження № 42581962 позивач не доотримала коштів всього в сумі 716,52 грн.

За таких обставин, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №606).

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV (надалі - Закон № 3477-IV), протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення (ч.ч. 1 та 2 ст. 8 Закону №3477-IV).

Так, представник позивача під час судового розгляду справи зазначив, що доводи відповідача-1 про нібито перерахування позивачу коштів в сумі 34 786,92 грн. та 108 517,91 грн., не відповідають дійсним обставинам справи, а державний виконавець при примусовому виконання рішення національного суду та Європейського суду з прав людини не переконався в повноті виконання вказаних рішень.

Суд встановив, що згідно наявної у матеріалах справи копії виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 (а.с. 134 Том ІІ), на рахунок останньої надійшли грошові кошти у розмірі 107 975,32 грн. (за рішенням національного суду) та 34 612,99 грн. (відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат (справедлива сатисфакція) на виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014 року.

Водночас, як вбачається зі змісту рішення національного суду, у зв'язку з невиконанням якого і прийнято рішення Європейського суду з прав людини № 59834/09 від 13.02.2014 (з урахуванням ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2013 року у справі №2-2038/10 (провадження №6-а/362/57/13)) стягненню з Управління Пенсійного фонду України у місті Василькові та Василівському районі Київської області на користь ОСОБА_1 підлягають грошові кошти у розмірі 108 517,91 грн. Крім того, у вимозі державного виконавця №14-726/16 від 19.02.2015 року №14-726-2/16 також зазначено суму основного боргу у розмірі 108 517,91 грн. та 34 786,92 грн. в якості справедливої сатисфакції.

З огляду на викладене вище вбачається, що на банківський рахунок позивача надійшло грошових коштів менше, ніж передбачено рішенням Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014 року, а саме: замість 108 517,91 грн., зараховано 107 975,32 грн., а замість 34 786,92 грн. - 34 612,99 грн. Протилежного суду на час розгляду справи не доведено.

При цьому, слід зазначити, що у відповідності до наявної у матеріалах справи копії виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 (а.с. 134 Том ІІ), сума комісії при наданні банківських послуг за результатами зарахування вищезазначених грошових коштів складає « 0,00».

Однак, згідно довідки ПАТ «Приватбанк» від 12.08.2015 (а.с. 193 Том ІІ), комісія за поповнення картки в Приват24 безготівковим платежем зі своїх карток, через термінал самообслуговування, касу банку, безготівковим платежем від третіх осіб, складає 0,5% від суми (поповнення, перерахування).

Суд встановив, що, в даному випадку, кошти зараховувались на рахунок позивача № 1079552, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», а при перерахуванні коштів на вказаний рахунок 30.09.2014, 07.10.2014, 27.02.2015 банком була списана комісія в 0,5% від суми платежу (а.с. 193 Том ІІ).

Таким чином, оскільки іншого, судом, згідно письмових доказів, наявних в матеріалах справи, не встановлено, а відповідачами не доведено, то суд дійшов висновку, що причиною недоотримання позивачем коштів в загальній сумі 716,52 грн., стала комісія банку.

Разом з тим, пп. 3 п. 2 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 № 408, визначено, що бюджетні кошти спрямовуються, зокрема, на витрати, пов'язані з наданням банківських послуг у разі здійснення перерахування грошових сум на рахунок стягувача (його представника).

Також, суд звертає увагу, що відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не зазначено причин зарахування на банківський рахунок позивача грошових коштів у меншому розмірі, ніж це зазначено у платіжних дорученнях, а саме: замість 108 517,91 грн. - 107 975,32 грн., замість 34 786,92 грн. - 34 612,99 грн. відповідно, враховуючи банківську комісію у розмірі 0,00 грн., як це вбачається з наявної у матеріалах справи копії виписки з банківського рахунку позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що державним виконавцем передчасно закінчено виконавче провадження № 42581962, оскільки фактично грошові кошти у повному обсязі ОСОБА_1 сплачені не були, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Отже, враховуючи не здійснення остаточного розрахунку належної позивачу суми коштів до виплати, як це передбачено п. «b» резолютивної частині рішення Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014, у ДВС України були відсутні законодавчо мотивовані підстави для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Водночас, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які підтвердження виконання рішення суду від 14.11.2014 по справі № 826/15909/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В той же час, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «Войтенко проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

Суд звертає увагу на те, що у Рекомендації Rec (2003) 16 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у галузі адміністративного права, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи на 851 засіданні заступників міністрів 9 вересня 2003 року, Комітет Міністрів на підставі статті 15 (b) Статуту Ради Європи, уважає, що примусове виконання судових рішень в галузі адміністративного права, зокрема в тому разі, коли вони спрямовані на адміністративні органи, є вимогою ефективного правосуддя.

У додатку до Рекомендації Rec (2003) 16 визначено, що Держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили.

За таких обставин постанова від 02.03.2015 ВП № 42581962 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки передумовою прийняття протиправної постанови від 02.03.2015 ВП № 42581962, стала протиправна бездіяльність відповідача-1 щодо повного виконання судових рішень, то суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ДВС України, що проявилася в невиконанні в повному обсязі рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 по заяві № 59834/09, в частині справи «Дегтяренко проти України» згідно з виконавчим документом, що проявилось в не підготовці та не надісланні вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 542,59 грн. з недовиплаченої заборгованості з 108 517 грн. 91 коп. присуджених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 по справі № 2-2038/2010 та щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів по довиплаті ОСОБА_1 173,93 грн. з недовиплаченої суми 34 786,92 грн. (2000 євро) присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

З метою відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати ДВС України вжити заходів щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 542,59 грн. з недовиплаченої заборгованості з 108 517 грн. 91 коп., присуджених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 № 2-2038/2010 та зобов'язати ДВС України вжити заходів щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів по до виплаті ОСОБА_1 173,93 грн. з недовиплаченої суми 34 786,92 грн. (2000 євро), присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «ІНФОРМАЦІЯ_2» заява № 59834/09.

Позовна вимога про визнання незаконними та необґрунтованими дії ДВС України, що проявилися в винесенні постанови від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962, підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідач-1 хоч і мав повноваження на винесення такої постанови, проте, як встановлено судом, не мав на це законних підстав.

Позовна вимога про визнання протиправними дій державного виконавця ДВС України Медведєва О.В., що проявилися в написанні висновку в постанові ДВС України від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962, що платіжні доручення Міністерства юстиції України від 19.09.2014 № 5760, від 22.09.2014 № 5812, від 27.02.2015 № 621 є підтвердженням виплати ОСОБА_1 присуджених коштів за рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «ІНФОРМАЦІЯ_2» заява № 59834/09 таким, що не відповідає вимогам ст. 46 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, адже сама по собі мотивувальна частина постанови про закінчення виконавчого провадження не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача, а належним способом захисту, в такому випадку, є визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії, що власне і зроблено судом вище.

При цьому, в даній частині позовних вимог позивач не довів наявність матеріально-правового інтересу від визнання протиправними дій по написанню висновку. Самі по собі дії по складанню та написанню висновку в постанові про закінчення виконавчого провадження жодним чином не порушують охоронюваних законом прав та інтересів позивача, внаслідок чого в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України, що проявилася в невиконанні в повному обсязі рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 по заяві № 59834/09, в частині справи «Дегтяренко проти України» згідно з виконавчим документом, що проявилось в не підготовці та не надісланні вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 542,59 грн. з недовиплаченої заборгованості з 108 517 грн. 91 коп., присуджених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 по справі № 2-2038/2010 та щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів по довиплаті ОСОБА_1 173,93 грн. з недовиплаченої суми 34 786,92 грн. (2000 євро), присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

3. Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962

4. Визнати протиправною та скасувати постанову ДВС України від 02.03.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 42581962;

5. Зобов'язати ДВС України вжити заходів щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів щодо виплати ОСОБА_1 542,59 грн. з недовиплаченої заборгованості з 108 517 грн. 91 коп., присуджених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2010 № 2-2038/2010.

6. Зобов'язати ДВС України вжити заходів щодо підготовки та надіслання вимоги державного виконавця до Міністерства юстиції України про вжиття заходів по до виплаті ОСОБА_1 173,93 грн. з недовиплаченої суми 34 786,92 грн. (2000 євро), присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «ІНФОРМАЦІЯ_2» заява № 59834/09.

7. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Гарник К.Ю

Федорчук А.Б.