Справа № 128/1553/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/1553/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гриценко І.Г.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

24 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представники на підставі довіреності

представника відповідача - Сторож М.Г., представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступника начальника відділу екологічного контролю природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Маланського Сергія Миколайовича, Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступника начальника відділу екологічного контролю природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Маланського Сергія Миколайовича, Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.08.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що судом не у повній мірі досліджено усі обставини справи, а зроблені судом висновки не підтверджені ніякими доказами. Так суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків та довідки гідрометеорологічного центру, а також той факт, що позивач зрізуючи сухі та напівсухі дерева діяв у стані крайньої необхідності.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Представник відповідача2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, суд апеляційної інстанції ухвалив здійснювати розгляд за відсутності відповідача 1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.04.2015 року старшим інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області заступником начальника відділу екологічного контролю природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Малайським Сергієм Миколайовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення № 004844 щодо голови Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_5. У вказаному протоколі зазначено, що в квітні 2015 року позивач без належного оформлення дозвільних документів здійснив зріз окремих дерев породи береза в кількості п'яти штук, різних діаметрів на вул. Леніна «Майдан Вариченка» в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, що є порушенням ст. 10 ЗУ «Про рослинний світ» та п. 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1045 від 01.08.2006 року (а.с.6).

20.04.2015 року Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 004844 від 16.04.2015 року було винесено постанову № 4/023. Постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.153 КУпАП. Також у цій постанові зазначено, що в результаті видалення дерев без належного оформлення дозвільних документів позивачем заподіяно шкоду на 7050,00 грн., тому останньому запропоновано добровільно відшкодувати заподіяну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що у ході судового розгляду встановлено, що позивач порушив норми Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, а тому до нього правомірно застосовано адміністративне стягнення та шкоду заподіяну у результаті вчинення адміністративного правопорушення шкоду від незаконного знищення зелених насаджень.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі, орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані дотримуватись вимог земельного та природоохоронного законодавства України.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв, при цьому, видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 25 Закону України «Про рослинний світ» встановлено, що охорона рослинного світу передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження просторової, видової, популяційної та ценотичної різноманітності і цілісності об'єктів рослинного світу, охорону умов їх місцезростання, збереження від знищення, пошкодження, захист від шкідників і хвороб, а також невиснажливе використання. Охорона рослинного світу здійснюється центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, власниками та користувачами (в тому числі орендарями) земельних ділянок, на яких знаходяться об'єкти рослинного світу, а також користувачами природних рослинних ресурсів.

Так, старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області розглянувши протокол про адміністративне правопорушення виніс постанову про накладення адміністративного стягнення №4/023 від 20.04.2015 року, якою на ОСОБА_5 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. та запропоновано відшкодувати заподіяну у результаті вчинення адміністративного правопорушення шкоду від незаконного знищення зелених насаджень у розмірі 7050 грн.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення позивачу ставиться в провину те, що він порушив ст. 10 Закону України «Про рослинний світ» та п. 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 № 1045 (далі - Порядок), зокрема він здійснив знищення окремих дерев породи береза в кількості 5 шт., різних діаметрів по вул. Леніна «Майдан Вариченка» в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області. Видалення дерев провів без належного оформлення дозвільних документів.

Відповідно до п. 3 Порядку видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7 - 10 цього Порядку); на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Так, позивачу ставиться в провину те, що він зрізав дерева на території населеного пункту с. Степанівка без отримання належних дозволів.

Однак відповідно до п. 8 Порядку у процесі ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації, а також у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров'ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно з подальшим оформленням акта відповідно до пункту 4 цього Порядку.

Отже позивач враховуючи складні погодні умови та прогнози погоди на найближчі дні у квітні 2015 року вирішив зрізати аварійні дерева. Крім того, суд першої інстанції у оскаржуваній постанові зазначив, що свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, підтвердили ті обставини, що зрізані дерева становили загрозу для перехожих. До того ж на території Вінницької області оголошувалось штормове попередження про це свідчать довідки Вінницького обласного центру з гідрометеорології про максимальну швидкість вітру в квітні 2015 року за даними спостережень авіаметеостанції Вінниця (найближча до с. Степанівка Вінницького району) від 07.05.2015 року, у яких зазначено, що на вказаній території 13.04.2015 року та 27.04.2015 року вирував шквал зі швидкістю вітру 21-24 м/с. При цьому позивач вказує, що змушений був зрізати вказані дерева, оскільки 12.04.2015 року було православне свято Великдень та до населеного пункту мало з'їхатись багато людей, не зрізані сухостої могли заподіяти значну шкоду здоров'ю та життю людей, а також нанести матеріальної шкоди майну громадян, оскільки, як вже зазначалось, вказані дерева росли на головній вулиці населеного пункту.

Стосовно відсутності відповідного акта, то суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням позивача, що даний документ міг бути складений і пізніше, що також визначено у п. 8 Порядку.

Таким чином сільський голова діяв у стані крайньої необхідності задля збереження безпеки у населеному пункті.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Так, згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це суб'єктивне право кожної людини. Однак для працівників правоохоронних органів крайня необхідність - юридичний обов'язок, передбачений їхнім службовим становищем. Водночас ухилятися від виконання своїх функцій, посилаючись на стан крайньої необхідності, працівники правоохоронних органів не можуть.

Правомірність крайньої необхідності визначається низкою умов, які зазвичай ділять на дві групи: а) умови, що характеризують небезпеку; б) умови, що характеризують дії з її усунення.

До першої групи умов належать:

1) реальність - небезпека дійсно існує, а не уявляється особою, що її усуває;

2) наявність - загроза для правоохоронюваних об'єктів уже виникла, вона не викликає сумніву, безпосередньо існує, ще не минула та вимагає дій для її усунення;

3) неминучість - усунення небезпеки не може бути здійснено іншим способом, окрім завдання шкоди іншим інтересам, що охороняються державою.

До другої групи (умов правомірності заподіяння шкоди в стані крайньої необхідності) умов належать:

1) наявність небезпеки заподіяння шкоди інтересам, які охороняються законом;

2) неможливість усунення наявної небезпеки без заподіяння шкоди іншим інтересам, що охороняються правом;

3) заподіяна шкода не повинна перевищувати шкоду відвернену, тобто не повинні бути перевищені межі крайньої необхідності.

Загроза заподіяння шкоди для визнання дій особи як вчинених у стані крайньої необхідності має бути наявною, існуючою реально, а не в уяві особи. Якщо реально загрози заподіяння шкоди не існує, або ж вона вже минула, чи можливість заподіяння шкоди віддалена в часі, а не є негайною і неминучою, то заподіяння шкоди інтересам, які охороняються, не може бути визнане правомірним і йому має даватися оцінка на загальних підставах із урахуванням положень про вплив помилки на кваліфікацію дій винного. Але якщо особа сумлінно помиляється щодо наявності загрози, її реальності, то її дії мають розглядатись як вчинені в стані крайньої необхідності.

Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ст. 2772 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Стаття 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ст. 279 КУпАП).

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином перед тим як винести оскаржувану постанову повинен був додержатись певного порядку, однак як встановлено з матеріалів справи уповноваженою особою взагалі не було сформовано справу про адміністративне правопорушення, до суду не було надано жодного доказу, крім протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, які б свідчили про повний склад правопорушення, також не надано доказів повідомлення позивача про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, доказів надіслання постанови винесеної за результати розгляду протоколу, отже посадовою особою було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також відсутні будь-які докази вчинення вказаного правопорушення саме позивачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже посадовою особою, яка винесла оскаржуване рішення не було у повному обсязі досліджено усі обставини справи не було враховано вищезазначені норми, не досліджено докази та не дано їм оцінку, що призвело до необґрунтованого вирішення справи.

Крім того, представником відповідача надано розрахунок збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев та кущів, однак не зрозуміло звідки брались заміри діаметру дерев, оскільки у протоколі вказана інформація не зазначена, а інших доказів проведення заміру дерев до суду не надано, тому сума, на думку суду є необґрунтованою та не підтвердженою відповідними доказами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області неправомірно прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення №4/023 від 20.04.2015 року, а тому дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів встановила підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступника начальника відділу екологічного контролю природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Маланського Сергія Миколайовича, Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення скасувати, прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області №4/023 від 20.04.2015 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 жовтня 2015 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.