Справа № 808/2810/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року (о 16 год. 30 хв.)Справа № 808/2810/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції

до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4

треті особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5, арбітражний керуючий ОСОБА_6

про зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015року ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (далі відповідач 1), до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (далі відповідач 2), треті особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_5, арбітражний керуючий ОСОБА_6, в якому просить зобовязати відповідачів припинити (зняти) в Державному реєстрі іпотек обтяження (іпотеку) за реєстраційним номером 11170974 від 16.05.2011 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно за реєстраційним номером 11170906 від 16.05.2015.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові. Зокрема, пояснює, що право власності на квартиру зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири, отримані від ОСОБА_3 грошові кошти за продаж квартири, яка перебувала в іпотеці банку, були перераховані на користь банку в рахунок погашення кредиторської заборгованості ОСОБА_5 за Кредитним договором. Вказує, що про проведення відкритих торгів банк був обізнаний, їх результати не були оскаржені банком до суду, договір купівлі-продажу на даний час є дійсним, а грошові кошти від реалізації предмету іпотеки були за згоди банку та на зазначені банком платіжні реквізити перераховані. На думку представника позивача, зазначені обставини свідчать про те, що банк у повному обсязі реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», а 25.11.2010 спірне нерухоме майно втратило статус іпотечного майна, а позивач правомірно набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вказує, що 16.05.2011 банком та приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 були здійснені дії щодо поновлення записів про реєстрацію обтяжень у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. На підставі викладеного, просить позов задовольнити та зобовязати відповідачів припинити (зняти) в Державному реєстрі іпотек обтяження (іпотеку) та в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно.

Представник відповідача 1 у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

30.06.2015 на адресу суду від відповідача 1 надійшли пояснення на позовну заяву (вх. №26987), у яких посилається на приписи ст.17 Закону України «Про іпотеку», ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.73-80 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та просить вирішення спірного питання передати на розсуд суду.

Відповідач 2 у судове засідання не зявився, проте 24.07.2015 надав суду клопотання (вх. №31195) про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 30.06.2015 №б/н (вх. №27021). Вважає, що обраний спосіб захисту є невірним та передчасним, оскільки для того, щоб зобовязати реєстраційну службу припинити обтяження іпотекою, слід спочатку визнати цю іпотеку припиненою у відповідності до норм спеціального Закону України «Про іпотеку», бо сам факт продажу квартири, яка є і залишається предметом іпотеки в силу ст. 23 вказаного Закону, не робить її автоматично такою, що позбавлена обтяження. Вказує, що позивачем не було надано до реєстраційної служби жодних необхідних документів для зняття обтяження, оскільки продаж іпотечного нерухомого майна був здійснений без згоди банку та в межах процедури банкрутства, а не виконавчого провадження. Крім того, зазначає, що у даному випадку відсутні підстави, перелічені у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а тому є незаконною вимога позивача про внесення відомостей про припинення іпотеки. Також посилається на приписи ч.34, 36 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та зазначає, що у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (ч.2 ст. 586 ЦК України), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в п. 2 ч. 2 ст.592 ЦК України установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме предявлення вимоги про дострокове виконання зобовязання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Ураховуючи викладене, просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, проте 30.06.2015 від нього надійшли пояснення щодо адміністративного позову (вх. №27019), у яких просить адміністративний позов задовольнити. Також просить розглянути дану справу без його участі.

Третя особа арбітражний керуючий ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, проте 13.07.2015 надав суду клопотання (вх. №2185) про розгляд справи без його участі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, судом встановлені наступні обставини.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вiд 01.07.2004 № 1952-IV, Закон України «Про нотаріат» № 3426-XII, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

Відповідно до ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України в силу застави (іпотеки, якщо у заставі нерухоме майно) кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За положеннями ст. ст. 73, 74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус чи посадова особа органу місцевого самоврядування за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження :

за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири);

за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона;

при посвідченні договору довічного утримання;

при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна;

за повідомленням іпотекодержателя;

в усіх інших випадках, передбачених законом.

Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит №ZРС173 від 04.02.2008 (далі - Кредитний договір) ОСОБА_5 отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 299 212,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.02.2038.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 04.02.2008 укладений іпотечний договір №ZРС173 (надалі - договір іпотеки), який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Згідно з договором іпотеки ОСОБА_5 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 60,98 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктами 63-72 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, визначено особливості державної реєстрації іпотеки.

Зокрема, під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель. У разі проведення державної реєстрації припинення іпотеки заінтересованою особою також є особа, якою припинена іпотека, особа, в інтересах якої припинено іпотеку, та у випадку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державний виконавець (пункт 63 Порядку). Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком (пункт 64 Порядку).

Відповідно до пункту 71 Порядку державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

24.02.2015 позивач звернувся із заявами до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою у найкоротший термін припинити (зняти) записи про реєстрацію обтяжень у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16.05.2011 щодо квартири АДРЕСА_1.

Однак, на вказані заяви отримано відповіді від відповідачів з відмовою задовольнити вказану вимогу щодо припинення (зняття) записів про реєстрацію обтяжень.

Так, згідно відповіді Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 02.03.2015 №49/01-16 ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.12.2010 по справі №26/277/10 було зобовязано приватного нотаріуса зняти заборону відчуження та вилучити запис про реєстрацію іпотеки на вищезазначене нерухоме майно. 20.04.2011 Постановою Вищого господарського суду України вищезазначена ухвала Господарського суду була скасована, таким чином, станом на 16.05.2011 було відсутнє будь-яке рішення (ухвала) суду про зняття вищезазначених обмежень/обтяжень. Інформація про проведення відкритих торгів з продажу заставного майна ФОП ОСОБА_5, посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що була предметом та перехід права власності в справах нотаріальної контори відсутня. Жодні документи не надавались ні ПАТ КБ «ПриватБанк», ні ФОП ОСОБА_5, або його ліквідатором, ОСОБА_3

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч.4 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця й має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ст.23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на позивача з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Запорізької області від 16.08.2010 у справі №26/227/10 ФОП ОСОБА_5 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_6, якого зобовязано здійснити ліквідаційну процедуру згідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (слід зазначити, що в межах зазначеної справи про банкрутство у ліквідаційній масі наряду з іншим перебувала й квартира, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, 4-179).

Згідно Протоколу проведення відкритих торгів з продажу майна від 25.11.2010, які проводились в межах ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_5, ОСОБА_3 стала переможцем торгів, які проводились з продажу квартири АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2011, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 реєстровий №1146, «Продавець» ОСОБА_5 продав, а «Покупець» ОСОБА_3 придбала квартиру №179, що знаходиться в будинку №4 по вул. Нижньодніпровська в м. Запоріжжя. Згідно п. 4 договору, продаж квартири вчиняється на підставі постанови Господарського суду Запорізької області від 16.08.2010, справа №26/277/10. Згідно протоколу проведення відкритих торгів з продажу майна від 25.11.2010 продаж квартири сторони здійснюють за 141 000,00 грн., котрі Продавець отримав від Покупця до підписання договору.

Зазначений договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (Витяг з Державного реєстру правочинів №11971040 від 15.10.2012).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.10.2012 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2011.

Також судом встановлено, що 20.04.2011 Вищим господарським судом України касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2011, ухвалу господарського суду Запорізької області від 16.12.2010 та постанову господарського суду Запорізької області від 16.08.2010 у справі №26/277/10 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області в іншому складі суду.

На підставі вищевказаного рішення суду, 16.05.2011 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 були поновлені записи про реєстрацію обтяжень у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В подальшому, за результатами розгляду справи №26/277/10-25/5009/2735/11 господарським судом Запорізької області прийнято ухвалу від 06.06.2011 про припинення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2011.

Касаційну скаргу ФОП ОСОБА_5 у справі №26/277/10-25/5009/2735/11 залишено без задоволення відповідно постанови Вищого господарського суду України від 28.09.2011, вказані рішення судів залишено без змін.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов, у разі скасування незаконного судового рішення про зобовязання зняти заборону відчуження, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, іпотечний договір від 04.02.2008, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 не припинено, оскільки останній не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, дійсним до 04.02.2038. Судових рішень щодо визнання вказаного договору недійсним позивачем суду також надано не було.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За таких обставин, зважаючи на сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у зв'язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

Так, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель/ПАТ КБ «ПриватБанк» за рахунок цього ж самого предмета іпотеки задовольнив свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, а саме: 01.11.2012 Орджонікдзевським районним судом м. Запоріжжя винесено заочне рішення у справі №0818/9125/2012 номер провадження 2/0818/2908/2012 про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором іпотеки від 04.02.2008, в розмірі 872 689,85 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 60,98 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу, з будь-якою особою-покупцем у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з передачею ПАТ КБ «ПриватБанк» в управління предмету іпотеки на період до його реалізації. Указане рішення суду набрало законної сили 12.11.2012, про що свідчить відповідна відмітка на його копії, яка долучена до матеріалів справи.

Рішенням Орджонікдзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2014 у справі №335/819/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.02.2015, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, арбітражний керуючий ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишений без задоволення.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про зняття вказаних обмежень/обтяжень та в подальшому взагалі припинення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5, в межах ліквідаційної процедури якого було реалізовано спірне нерухоме майно, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.

При цьому, суд не приймає до уваги та не надає правову оцінку твердженню представника третьої особи щодо незаконності факту переходу до ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, що вказані обставини не є предметом розгляду даної справи та не можуть бути встановлені у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак