Справа № 820/4752/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 р.Справа № 820/4752/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Сайтарли А.П.,

представника відповідача Губської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2015р. по справі № 820/4752/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Кепітал Груп ЛТД"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Кепітал Груп ЛТД", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - відповідач, ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області), в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 29.04.2015 р. № на суму 493385,00 грн. та №1 на суму 129263,75 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 року вказаний позов задоволено у повному обсязі. Скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 29.04.2015 р. на суму 493385,00 грн. Скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області №1 від 29.04.2015 р. на суму 129263,75 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, п. 44.1., п. 44.2 ст. 44., ст. 138, п.188.1 ст.188, п.39.4 ст.39 ПК України, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу на проведення планової виїзної перевірки від 20.02.2015 р. №389, направлення від 02.03.2015 року № 471, № 472, №479, № 499, №500, №505, №506, направлення від 27.02.2015 року №460 та відповідно до плану-графіка у період з 02.03.2015р. по 30.03.2015р. була проведена перевірка ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД".

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Кепітал Груп ЛТД", податковий номер 37461422, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.".

Згідно з висновкам акту №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року, перевіркою встановлено порушення ТОВ "АКГ ЛТД", а саме: - порушення п. 44.1. п. 44.2 ст. 44. ст. 138 Податкового кодексу України від 28.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) внаслідок порушень, призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 455 948 грн.. в тому числі: - 2012р. заниження у сумі 78 575,00 грн.; - 2013р. заниження у сумі 61 239,00 грн.; - 2014р. заниження у сумі 316 133,00 грн.; - порушення п. 188.1 ст. 188 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України від 28.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) підприємством було занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 103 411,00 грн., у тому числі: - лютий 2013р. заниження у сумі 27 013,00 грн.; - березень 2013р. заниження у сумі 22 449,00 грн.; червень 2013р. заниження у сумі 53 949,00 грн.

На підставі акту №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № від 29.04.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 493385,00 грн., з них за основним платежем - 394708,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 98677,00 грн.

Також, контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення № від 29.04.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі - 129263,75 грн., - з них за основним платежем - 103411,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями - 25852,75 грн.

Позивач в досудовому порядку оскаржував рішення контролюючого органу, що підтверджується матеріалами справи.

Так, на адресу контролюючого органу позивачем надіслані заперечення на акт №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "АКГ ЛТД" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 о. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. ,за вих. №20/40-1 від 20.04.2015 року.

27 квітня 2015 року контролюючим органом надіслана відповідь на заперечення позивача №7290/10/20-30-22-01-22, якою зазначено, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що необхідно скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 29.04.2015 р. № на суму 493385,00 грн. та №1 на суму 129263,75 грн., оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено правомірність винесених податкових повідомлень - рішень.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача та у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до абз.1 п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України до витрат не включаються витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податковою) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище різня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків. нарахованих (сплачених) платником податку заставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з мстою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи) у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки відповідачем зменшено значення рядків декларації з податку на прибуток: 06.1 Декларації "Адміністративні витрати" 5774846 грн. за 2012-2014 роки; 06.2 Декларації "Витрати на збут" на 3524738 грн. за 2013-2014 роки; 06.4 Декларацій "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" на 11079324 грн. за 2012-2014 роки; 06.5 Декларації "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" на 1862223 грн. за 2014 рік. та збільшено значення рядків декларації з податку на прибуток: 05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на суму 17892574 грн. за 2012-2014 роки; 06.3 Декларації "Фінансові витрати" на 33561 грн. за 2013-2014 роки.

Зазначене коригування проведено в акті перевірки шляхом перерозподілу витрат по рядках Декларації з податку на прибуток та самостійно здійсненого відповідачем розрахунку виробничих витрат, що мають формувати собівартість реалізованих послуг. При цьому, в акті перевірки відсутнє чітке посилання та відображення порушення платникам податків норм податкового законодавства щодо невірного віднесення витрат у бухгалтерському обліку.

На підтвердження правильності нарахування податку на прибуток підприємств позивачем були надані наступні документи: договір №20021 на переробку соняшника на давальницьких умовах (т.1 а.с.115-118), додаткова угода (т.1 а.с.119), акти здачі-прийняття робіт (т.1 а.с. 120-131), податкові накладні (т.1 а.с.132-143), податкові декларації з податку на прибуток (т.1 а.с.145-171).

Враховуючи, що п. 138.10 ст.138 ПК України передбачено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, витрати на збут, інші операційні витрати, фінансові витрати, інші витрати звичайної діяльності та відображаються в податковому обліку так, як і в бухгалтерському обліку, в акті перевірки відповідачем необґрунтовано зазначено, що адміністративні витрати складаються з витрат на збут, інших операційних витрат, фінансових витрат, інших витрат звичайної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" бухгалтерському та податковому обліку формувало витрати відповідно до вимог ПКУ та виходячи з суті господарської операції та відображало їх по рахункам бухгалтерського обліку, згідно до вимог Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій" затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999р. № 291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.12.1999 р. за № 893/4186 (далі по тексту - Інструкція № 291).

Так, по рахунку 92 обліковувались наступні витрати: заробітна плата адміністративного апарату, соц.відрахування, послуги банку, знос основних засобів загальногосподарського використання; по рахунку 93 обліковувались витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме послуги по аналізу насіння та масла, знос устаткування (ваги та т.і.), списання запчастин на дрібний ремонт транспорту та на його заправку; по рахункам 94 "Інші витрати операційної діяльності" та 95 "Фінансові витрати" обліковувались інші витрати звичайної діяльності, не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме % по кредиту, різні послуги (обслуговування ліфту, аварійно-держ.служби послуги по дослідж.питной води, ремонт ел.двигуна, ел.енергія, зв'язок, експертизи).

Колегія суддів зауважує, що при проведенні перевірки, відповідачем не встановлено відображення фінансово-господарських операцій в бухгалтерському обліку позивача не у відповідності з вимогами Інструкції № 291 та не здійснено коригування витрат підприємства по рахункам 92, 93, 91, 94, 95.

Позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2012, 2013, 2014 роки, згідно яких визначено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Вказані показники у відповідності до ст.44 підтверджені відповідними первинними документи, що досліджені ревізорами контролюючого органу при проведення планової перевірки та відповідають бухгалтерському обліку підприємства. (т.1 а.с.145-171).

В акті перевірки відсутні посилання, на підставі яких саме первинних документів та по яким конкретно операціям господарської діяльності встановлено порушення розподілу витрат платники податків, що містять своє відображення у податковій та бухгалтерській звітності підприємства. Також в Акті не наведено розрахунку, проведеного відповідачем, з документальним його обґрунтуванням, собівартості послуг, що надає підприємство.

Виходячи з вищенаведеного, відповідачем безпідставно проведено зменшення витрат задекларованих позивачем по рядку 06.1, 06.2, 06.04, 06.05 та збільшення рядку 05.1, 06.03 Декларацій з податку на прибуток за 2012-2014р.р. та донараховано податку на прибуток в сумі 455947,00 грн. за 2012-2014 роки.

Згідно акту перевірки контролюючим органом встановлено, що у період з 01.02.2013 року по 30.09.2013 року підприємством занижена база оподаткування з ПДВ на суму різниці між вартістю, за якою надавалася послуга з переробки насіння соняшника та звичайною ціною послуги, що становить 517058,00 грн.

Відповідач, шляхом використання Методу порівняльної неконтрольованої ціни згідно зі cт.39 ПКУ, при встановленні даного порушення виходили з того, що при проведенні перевірки ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" щодо визначення бази оподаткування з ПДВ, контролюючим органам використано єдиний реєстр податкових накладних, визначений п.14.1.60 п.14.1 cт.14 Податкового кодексу України, який містить відомості щодо податкових накладних та розрахунків коригування. Згідно даного інформаційного ресурсу, а саме "Архів податкової звітності" за період з 01.02.2013 р. по 30.09.2013 р. як джерело інформації щодо встановлення рівня звичайних цін на послугу з переробки соняшника відповідачем використано зареєстровані податкові накладні одного й того ж платника податків ТОВ "Пересічанський маслоекстракційний завод" згідно яких вбачається рівень звичайних цін у розмірі 366,67 грн. без ПДВ.

На підставі такого аналізу податкових накладних, відповідачем встановлено порушення ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" щодо заниження бази оподаткування з ПДВ за послугу з переробки насіння соняшника та звичайною ціною за договорам ДГ-000005 від 20.02.2013 р. з ТОВ "ТД Агродар". Проте, з таким висновком контролюючого органу погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 ПК України, звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.

Пунктом 39.2 ст.39 ПК України закріплено, що визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни: а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); б) ціни перепродажу; в) "витрати плюс"; г) розподілення прибутку; ґ) чистого прибутку.

В пункті 39.4 статті 39 ПК України встановлено, що за методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) застосовується ціна, яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов'язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.

Для визначення звичайної ціни товару (роботи, послуги) згідно з методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у порівнянних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. "а" п. 185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 ПК України.

При цьому постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно із загальним правилом визначення бази оподаткування, встановленим п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Аналізуючи наведені правові положення, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що в акті перевірки ДПІ взагалі не були проаналізовані договори, обсяги наданих послуг, умови поставок, не враховувались відповідні фактори, зокрема, кількість (обсяг) послуг, характеристика ринку послуг, на якому здійснено господарську операцію, звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну тощо. Отже, при визначенні звичайної ціни, відповідачем документально не доведено основний принцип її визначення, а саме що ТОВ "АКГ ЛТД" та ТОВ "Пересічанський маслоекстракційний завод" надавали послуги у співставних умовах.

Таким чином, в акті перевірки ДПІ документально не доведено, що договірна вартість послуг реалізованих ТОВ "АКГ ЛТД" за договорам ДГ-000005 від 20.02.2013р., видатковими накладними, рахунками-фактури з ТОВ "ТД Агродар" нижча за звичайні ціни на ці послуги.

В акті перевірки ДПІ донарахування ПДВ проведено з суми, яка розрахована як різниця між вартістю, за якою надавалася послуга з переробки насіння соняшника та ціною послуги наведеною в податкових накладних ТОВ "Пересічанський маслоекстракційний завод". Такий метод розрахунку ПДВ, що підлягає донарахуванню в бюджет не передбачено нормами ПКУ зі змінами та доповненнями.

Згідно з п. 39.11 ст. 39 ПК України для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ; ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування; довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних; звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном; інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку.

Водночас, відповідачем використано при проведенні планової перевірки ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" тільки статистичні дані податкових органів з залученням до вивчення лише взаємовідносини одного й того самого платника, але не здійснено аналізу офіційних джерел інформації для встановлення об'єктивного рівня ціни.

Відповідно до п.39.14 ст.39 Податкового кодексу України податковий орган несе обов'язок належного доведення самого факту, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни з посиланням на наявність достовірної інформації про укладені на момент продажу товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах, що дозволило б йому висунути обґрунтовані претензії до фактичної ціни договору.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України, зокрема в мотивувальній частині Постанови Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Зап-Екоресурс" до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

При проведенні перевірки запит про надання обґрунтування рівня звичайних цін Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова до ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" не направлявся. ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" вартість послуг, обчислених за критерієм "звичайні ціни" з урахуванням п.п.14.1.71 п.14.1ст.14 ПКУ. Відповідно до вказаної норми звичайна ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Таким чином, в акті перевірки ДПІ не доведено, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни.

З вищенаведеного вбачається, що відповідачем не дотримано процедури визначення звичайної ціни відповідно до статті 39 ПК України, а тому не доведено належними засобами доказування того, що ціна реалізації ТОВ "Агро Кепітал Груп ЛТД" послуг не відповідає рівню звичайних цін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрутнованими висновки суду першої інстанції про незаконність податкових повідомлень - рішень ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 29.04.2015 р. № на суму 493385,00 грн. та №1 на суму 129263,75 грн

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2015р. по справі № 820/4752/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бегунц А.О.
Судді Старостін В.В. Рєзнікова С.С.

Повний текст ухвали виготовлений 28.09.2015 р.