Справа № 21-5464а15
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Гриціва М.І., Самсіна І.Л.,-

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасоване рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 30 липня 2003 року (далі - рішення № 185) в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира) з житлового в нежитлове. Визнане протиправним та скасоване рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 від 5 листопада 2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_3 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення під лікарський кабінет. Визнаний дозвіл, виданий ОСОБА_3 рішенням № 281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і таким, що підлягає скасуванню. У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковою постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2008 року скасовано свідоцтво про право власності на лікарський кабінет, переобладнаний із нежитлового приміщення № 7.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року постанова та додаткова постанова суду першої інстанції скасовані, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2011 року ухвалу апеляційного суду скасовано в частині скасування постанови суду першої інстанції і закриття провадження у справі, справу направлено в цій частині до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. У решті - ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14 березня 2013 року рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року постанова суду першої інстанції від 4 лютого 2008 року у справі скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення № 185 в частині переведення приміщення квартири з житлового в нежитлове відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 червня 2015 року останню ухвалу апеляційного суду змінив: у частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення № 185 в частині переведення приміщення квартири з житлового в нежитлове скасував та залишив позовні вимоги в цій частині без розгляду. У решті - ухвалу суду залишив без змін.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_2 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України, посилаючись на наявність підстави, встановленої пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

У заяві позивач посилається на невідповідність ухвали суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 100 КАС та частини першої статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

На обґрунтування заяви додано копії постанов Верховного Суду України від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11) та 21 травня 2014 року (справа № 6-7цс14), які, на думку заявника, підтверджують невідповідність ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року викладеним у цих постановах висновкам щодо правозастосування у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 КАС перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися з мотивів невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Так у справі, рішення в якій оскаржується заявником, суди встановили обставини пропущення позивачем строку позовної давності і розглядали питання про його застосування до спірних правовідносин на підставі клопотання про застосування строку позовної давності.

У постанові Верховного суду України від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11), вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування статті 100 КАС у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини справи і у зв'язку з цим не має права самостійно застосовувати наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, якщо про це не заявлялася вимога в суді першої інстанції і не встановлювалися обставини пропущення таких строків.

У постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року (справа № 6-7цс14), вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема частини першої статті 261 ЦК, колегія суддів дійшла висновку про те, що за змістом цієї норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Аналіз наведених судових рішень не дає підстав для висновку про невідповідність ухвали Вищого адміністративного суду України 11 червня 2015 року викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки суди ухвалили їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами. Крім того, у справі № 6-7цс14 нормативно-правове регулювання спірних відносин відмінне від нормативно-правового регулювання у справі, що розглядається.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Як убачається із самої заяви, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків касаційного суду у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів. Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Зазначене не дає підстави для висновку про обґрунтованість поданої заяви.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення; за заявою ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачО.Б. Прокопенко
Судді: М.І. Гриців І.Л. Самсін