Справа № 815/1548/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 р. Справа № 815/1548/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача Афанасьєвої М.В. та представника відповідача Бутрик А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

06.03.2014р. ТОВ «Автотехцентр» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, в якому просило суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення камеральної електронної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за липень 2013 року, оформленої актом №11/15-03-22-03/30851352 від 20.09.2013 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.10.2013 року № - збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 124 533 грн., з яких за основним платежем у розмірі 83022 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 41511 грн.,

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2013 року № - збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 17 570 грн., з яких за основним платежем у розмірі 11713 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5857 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Автотехцентр» відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, директор ТОВ «Автотехцентр» 15.04.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

20.09.2013р. спеціалістами податкового органу було проведено камеральну електронну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Автотехцентр», при якій використано податкову декларацію з ПДВ за липень 2013р. (від 20.08.2013р. №), надану до ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області в електронному вигляді засобами електронного зв'язку.

За наслідками вказаної перевірки складено акт №11/15-03-22-03/30851352 від 20.09.2013р. «Про результати камеральної електронної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість», у висновках якого наголошено, що позивачем, до складу податкового кредиту липня 2013р., повторно віднесено суму ПДВ у розмірі 39962,78грн., у зв'язку з чим, порушено вимоги п.п.201.6, 201.10 ст.201, п.п.198.2, 198.6 ст.198 ПК України, а також до складу податкового кредиту за липень 2013р. включено 5 податкових накладних з датою виписки понад 365 днів, у зв'язку з чим, порушено вимоги п.198.6 ст.198 ПК України.

На підставі вказаного акта перевірки №11/15-03-22-03/30851352 від 20.09.2013р., уповноваженою особою ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області 08.10.2013р. винесено податкове повідомлення-рішення № - про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 124 533 грн. (з яких 83022 грн. - за основним платежем, а 41511 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням від 08.10.2013р. №, ТОВ «Автотехцентр» звернулось до ГУ Міндоходів в Одеській області з первинною скаргою (вих.№269 від 08.11.2013р.) про його скасування, за результатами розгляду якої ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято рішення №1513/10/15-32-10-02-07 від 22.11.2013р., яким залишено без змін це податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 08.10.2013р. №, а первинну скаргу директора ТОВ «Автотехцентр» Травинова Д.О. - без задоволення, та, в свою чергу, збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 11713 грн. і суму застосованих штрафних (фінансових) санкцій з даного податку на 5857 грн.

Враховуючи вимоги п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України та прийняте ГУ Міндоходів в Одеській області рішення за результатами розгляду поданої позивачем скарги, ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області винесено та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 06.12.2013р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 17570 грн., з яких 11713 грн. - основний платіж, 5857 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

12.12.2013 року ТОВ «Автотехцентр» звернулось з повторною скаргою (вихід.№312) до Міністерства доходів і зборів України, за результатами розгляду якої Міністерством 10.02.2014р. прийнято рішення №1500/6/99-99-10-01-15 про результати розгляду скарги, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 08.10.2013р. № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуюсь з зазначеними рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позовну, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається зі змісту вимог п.76.1 ст.76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм ПК України видно, що камеральна перевірка даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, проводиться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення, при цьому, камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вищенаведені положення ПКУ фактично не встановлюють спеціальних норм щодо камеральної перевірки податкових декларацій з ПДВ, а тому, при проведенні камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість контролюючий орган має керуватись загальними нормами, що регулюють порядок проведення камеральних перевірок.

Так, зокрема, положеннями п.76.1 ст.76 ПК України не визначено будь-яких конкретних строків для проведення камеральної перевірки податкової декларації.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 08.02.2013р., з метою спрощення надання податкової звітності з використанням телекомунікаційних каналів зв'язку, між ДПІ у м.Іллічівську Одеської області ДПС та ТОВ «Автотехцентр» було укладено договір №080220132 про визнання електронних документів, відповідно до п.п.1-3 якого, предметом цього Договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. Цей Договір надає платнику податків можливість (а не зобов'язує його) подавати до органу ДПС податкові документи у електронному вигляді, якщо інше не передбачено законом. Включення платником податків до системи подання податкових документів в електронному вигляді виконується органом ДПС безкоштовно.

Судами обох інстанцій по справі встановлено, що ТОВ «Автотехцентр» засобами телекомунікаційного зв'язку подало до Державної податкової інспекції у м.Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2013р., яка, в свою чергу, була фактично доставлена до податкового органу після закінчення робочого дня, т.б. о 18 год. 02 хв. 20.08.2013р. за №, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №2.

Як вже зазначалося вище, 20.09.2013р. ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області проведено камеральну електронну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ ТОВ«Автотехцентр», при якій було використано податкову декларацію з ПДВ за липень 2013р. (від 20.08.2013р. №).

При цьому, апеляційним судом відхиляються та не приймаються до уваги посилання представника позивача на порушення податковим органом строків проведення камеральної перевірки, передбачених п.200.10 ст.200 ПК України, оскільки даний пункт ст.200 ПКУ необхідно застосовувати в системному зв'язку з попередніми пунктами статті 200 - «Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків», зокрема, з пунктами 200.7, 200.8.

Так, зокрема, згідно із приписами п.200.7 ст.200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

А у відповідності до п.200.8 ст.200 ПК України, до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Пунктом 200.10 ПКУ, в свою чергу, передбачено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, на думку суду, передбачений п.200.10 ст.200 ПК України 30 денний строк для проведення камеральної перевірки застосовується лише до податкової декларації з ПДВ у разі подання, разом з декларацією, заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, натомість даний випадок жодним чином не стосується спірних правовідносин, оскільки ТОВ «Автотехцентр» не надавало разом з Декларацією відповідну заяву про повернення бюджетного відшкодування, і предметом камеральної електронної перевірки фактично були лише показники податкової декларації з ПДВ за липень 2013 рік.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії ДПІ у м.Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, пов'язані з проведенням камеральної електронної перевірки даних ТОВ «Автотехцентр», задекларованих у податковій звітності з ПДВ за липень 2013р., за результатами якої складено Акт №11/15-03-22-03/30851352 від 20.09.2013р., є правомірними та відповідаючими діючому податковому законодавству України.

Також, судом 2-ї інстанції встановлено, що ТОВ «Автотехцентр» до складу свого податкового кредиту за період липень 2013р. по постачальниках товарів (робіт, послуг) - ТОВ «Веста Сервіс», та ТОВ «Інтерія ЛТД» було включено суму ПДВ у загальному розмірі 39962,78 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», які є додатком до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2013р.

При цьому, судом з'ясовано, що вищезазначена сума ПДВ у розмірі 39962,78 грн. була включена позивачем до складу податкового кредиту за період липень 2013р. на підставі, виписаних контрагентами позивача - ТОВ «Веста Сервіс» та ТОВ «Інтерія ЛТД» податкових накладних, зокрема: від 19.12.2012р. №1535 - на загальну суму 60720 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 10120 грн.), від 11.12.2012р. №826 - на загальну суму 60720 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 10120 грн.), від 14.12.2012р. №1133 - на загальну суму 30360 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 5060 грн.), від 25.12.2012р. №2131 - на загальну суму 39920 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 6653 грн.), та від 27.12.2012р. №2616 - на загальну суму 118336,70 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 19722,78 грн.).

Як слідує зі змісту вимог п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у т.ч. у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

А згідно із п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При чому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Зокрема, як встановлено судами обох інстанцій з наданого податковим органом Акту ДПІ у м.Іллічівську від 17.06.2013р. №1448/22-0302/01/30851352 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автотехцентр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.», в ході цієї перевірки фахівцями контролюючого органу було встановлено, що ТОВ «Автотехцентр», в порушення вимог п.44.1 ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, на підставі отриманих від ТОВ «Веста Сервіс» та ТОВ «Інтерія ЛТД» податкових накладних на загальну суму 39962,78 грн., було безпідставно сформовано податковий кредит у т.ч. за грудень 2012р., у зв'язку з чим, зазначену суму ПДВ було виключено зі складу податкового кредиту.

При цьому, необхідно звернути увагй на те, що ані висновки вищевказаного акту перевірки від 17.06.2013р. №1448/22-0302/01/30851352, ані прийняте за його наслідками податкове повідомлення-рішення щодо донарахування відповідної суми ПДВ, позивачем - ТОВ «Автотехцентр» у законодавчо визначеному порядку оскаржено не було.

Так, у вказаному вище акті перевірки від 17.06.2013р. №1448/22-0302/01/30851352 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автотехцентр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р.», ДПІ у м.Іллічівську Одеської області ДПС було встановлено неправомірність віднесення до податкового кредиту грудня 2012р. сум ПДВ по фінансово-господарських операціях із ТОВ «Веста Сервіс» та ТОВ «Інтерія ЛТД» збільшуючи, при цьому, значення ПДВ за перевіряємий період, у зв'язку з чим у подальшому позивач був позбавлений права на повторне включення вказаних сум ПДВ за податковими накладними, виписаними ТОВ «Веста Сервіс», та ТОВ «Інтерія ЛТД» до складу податкового кредиту, оскільки платник податку не має права повторно відображати податкову накладну у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних та враховувати у складі податкового кредиту в податковій декларації з податку на додану вартість після того як ці суми ПДВ було виключено зі складу податкового кредиту за податковими накладними, оформленими з порушенням законодавчо встановлених вимог.

Окрім того, як встановлено судом 2-ї інстанції та відповідно було зазначено у акті перевірки №11/15-03-22-03/30851352 від 20.09.2013р. «Про результати камеральної електронної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість», ТОВ «Автотехцентр» до складу свого податкового кредиту за липень 2013р. було включено 5 податкових накладних з датою складення понад 365 днів, чим, в свою чергу було порушено вимоги п.198.6 ст.198 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Автотехцентр» до складу податкового кредиту липня 2013р. по постачальниках товарів (робіт, послуг) - ПП «Танграм-СВ», ПП «Вірінея 2007», ПП «Автоком-Кабріо» та ТОВ «П'ятий елемент 777» було включено суму ПДВ у загальному розмірі 43059 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», які є Додатком до податкової декларації з ПДВ за липень 2013р.

При цьому, судом також з'ясовано, що сума ПДВ у загальному розмірі 43059 грн. до складу податкового кредиту липня 2013р. була включена ТОВ «Автотехцентр» на підставі виписаних його контрагентами податковими накладними, зокрема: від 03.09.2010р. №21030903 на загальну суму 4080 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 680 грн.), від 16.02.2011р. №111 на загальну суму 9216,20 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 1536 грн.), від 23.07.2010р. №78230706 на загальну суму 9360 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 1560 грн.), від 23.07.2010р. №78230707 на загальну суму 8268 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 1378 грн.), від 28.02.2011р. №33 на загальну суму 227430 грн. (у т.ч. ПДВ у сумі 37905 грн.).

Відповідно до вимог п.198.6 ст.198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм ПКУ вбачається, що платник податків має право включити до податкового кредиту поточного податкового кредиту також суми ПДВ за податковими накладними, які виписані у попередніх періодах, якщо такі податкові накладні були отримані платником податків із запізненням.

Водночас, судом встановлено, що позивачем до складу свого податкового кредиту липня 2013р. було включено суму ПДВ за податковими накладними, з порушенням передбаченого п.198.6 ст.198 ПК України 365-денного строку.

При цьому, слід зазначити, що даний факт, зокрема, фактично підтвердив і представник позивача у судових засіданнях суду 1-ї та 2-ї інстанцій.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до аналогічного, що і окружний суд висновку про те, що ТОВ «Автотехцентр» до складу свого податкового кредиту віднесло суму ПДВ у розмірі 43059 грн. з порушенням, передбаченого п.198.6 ст.198 ПК України, 365-денного строку.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, судова колегія, оцінивши наявні докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності винесених ДПІ у м.Іллічівську оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 08.10.2013р. № та від 06.12.2013р. №.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр» - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко