Справа № 816/2030/15
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 р.Справа № 816/2030/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015р. по справі № 816/2030/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 20 травня 2015 року №Ф-037671701/736 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 20 травня 2015 року №Ф-037671701/736.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на те, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % встановлено заниження суми цього доходу за період, що перевірявся, оскільки позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за період, що перевірявся, суми витрат на оплату комунальних послуг, електроенергії та оплати праці, які не пов'язані безпосередньо з отриманими доходами від здійснення діяльності з надання маркетингових послуг та послуг по просуванню товару.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець Кременчуцьким міським управлінням юстиції 14.06.2011, номер запису про реєстрацію 0018883, взятий на облік у Кременчуцькій ОДПІ 15.06.2011 за №48185 /т.1, а.с.12/

В період з 27.04.2015 по 13.05.2015 працівниками Кременчуцької ОДПІ проведена документальна планова перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 15.06.2001 по 31.12.2014, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

20 травня 2015 року відповідачем було складено акт №647/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 про результати перевірки та зафіксовано порушення позивачем, з - поміж іншого, п.2 ст. 7, п.11ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого за період, що перевірявся, донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн. в т.ч. по періодах: за 2013 рік у розмірі 9 158,55 грн.; за 2014 рік у розмірі 50 031,78 грн. /т.1, а.с. 11-37/.

На підставі висновку акту перевірки, Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2015 №Ф-/736, якою визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 65 229,20 грн. /т.1, а.с.10/

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана вимога відповідача грунтується на тому, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді було занижено доходи від реалізації послуг з надання в оренду майна, з надання маркетингових, інформаційних та інших подібних послуг в зв'язку з неправомірним віднесенням до складу витрат за період, що перевірявся, суми витрат на оплату комунальних послуг, електроенергії та оплати праці, які не пов'язані безпосередньо зі здійсненням діяльності з надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та інших подібних послуг.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками податкового органу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 вказаного Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця, та пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, з аналізу вказаних вище статей випливає, що розмір сукупного оподатковуваного доходу платника податків залежить від суми витрат, документально підтверджених та пов'язаних з провадженням господарської діяльності такого платника.

Відповідно до п.138.1. ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих витрат на оплату праці.

Відповідно до пп. 138.8.2 п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Підпунктом 138.10.2 п. 138.10. ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством включають витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Відповідно до пп.138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг включають оплату праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Отже, до складу прямих витрат пов'язаних з наданням послуг включаються витрати на оплату комунальних послуг, електроенергії та оплати праці.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, установлених розділом II Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог та реальності понесених витрат позивачем було долучено до матеріалів справи копії квитанцій по сплаті єдиного соціального внеску, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, щодо підтвердження наявності у ФОП ОСОБА_1 найманих працівників /т.1, а. с. 104-251/. А також на підтвердження здійснення відповідних видів господарської діяльності позивачем надано реєстри виданих та отриманих податкових накладних, видаткові накладні, рахунки на вивезення та захоронення ТПВ, квитанції сплати збору на розвиток винарства та хмелярства, докази оплати технічного обслуговування РРО, абонентської плати за необмежений доступ до мережі Інтернет, комунальних послуг та оренди приміщення /т.2, а.с.1-244, т.3, а.с.1-74/.

Отже, ФОП ОСОБА_1 документально підтверджено витрати понесені у ході здійснення своєї господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Згідно п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 документально підтверджено витрати понесені у ході здійснення своєї господарської діяльності з метою отримання прибутку, а тому донарахування позивачу єдиного внеску з підстав заниження, на думку відповідача, позивачем доходу є протиправним.

Крім того, як вбачається з доводів апеляційної скарги, податковим органом реальність відповідних витрат не ставилась під сумнів.

Натомість податковий орган посилався виключно на те, що позивачем неправомірно віднесено до складу витрат по видам господарської діяльності, по яким фактично такі витрати не були понесені, тобто зазначено витрати, які не пов'язані безпосередньо з отриманими доходами від здійснення діяльності з надання маркетингових послуг та послуг по просуванню товару.

Висновки податкового органу про завищення позивачем валових витрат у 2013 році на суму 61057 грн. ґрунтуються на тому, що позивачем по виду діяльності-82.99 «надання інших допоміжних комерційних послуг» отримано дохід в розмірі 16.65 % від загальної суми одержаного доходу, тому, на думку податкового органу, до валових витрат по даному виду доходу не може бути віднесено валових витрат більше ніж 16,65%. Між тим, колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки діючим законодавством наведений податковим органом розрахунок валових витрат у відсотковому відношенні до отриманого доходу не передбачено.

Враховуючи помилковість висновків податкового органу про те, що витрати на оплату комунальних послуг, електроенергії та оплати праці не пов'язані безпосередньо зі здійсненням діяльності з надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та інших подібних послуг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем норм чинного законодавства, про які стверджує податковий орган, що б спричинило заниження оподаткованого доходу, та відповідно, заниження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень ФОП ОСОБА_1 п.2 ст. 7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та про протиправність оскаржуваної вимоги №Ф-/736 від 20.05.2015 про донарахування Кременчуцькою ОДПІ позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015р. по справі № 816/2030/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 28.09.2015 р.