Справа № 814/2172/15
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

24.09.2015 р. № 814/2172/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гордієнко Т.О., суддів Біоносенка В.В., Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Ополинського О.В., позивача ОСОБА_1, пр. відповідачів ОСОБА_2, пр. третьої особи Кабінету Міністрів України ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, Проспект Праці, 1/58, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200

доДержавної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. В. Морська, 41, м. Миколаїв, 54030

треті особиКабінет Міністрів України, вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ 8, 01008 Міністерство фінансів України, вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ 8, 01001
провизнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії,стягнення коштів в сумі 51456,28 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації, Теруправління державної судової адміністрації про визнання протиправною бездіяльність ДСА, ТУ ДСА щодо неперерахування та виплати заробітної плати згідно чинного законодавства, зобовязання ДСА України з 01.05.2008 року проводити перерахування та виплату заробітної плати суддям з розрахунку мінімальної заробітної плати за відповідний період, внести зміни у штатний розпис судів на 2008 рік з метою приведення посадових окладів суддів у відповідність до чинного законодавства, стягнути з ТУ ДСА України у Миколаївській області 51456,28 грн. недонарахованої та невиплаченої заробітної плати та зобовязання проіндексовати належну суму до сплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженого Постановою КМУ України від 21.02.2001 № 159, стягнути витрати зі сплати вартості проведеної судово-економічної експертизи у сумі 1126 грн.80 коп., зобовязання ТУ ДСА України у Миколаївській області провести перерахунок з 01.06.2005 року виплаченої премії ( позовні вимоги з урахуванням заяви від 05.11.2009 року про збільшення позовних вимог , арк.с.124).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до п.2 ст.44 Закону України « Про статус суддів» від 15.12.1992, постанови Кабінету Міністрів України № 514 від 30.06.2005 року з 01.06.2005 року посадовий оклад повинен складати 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати. Постановою КМУ № 865 від 03.09.2005 року посадови оклади суддів місцевих судів з 01.01.2006 встановлені на рівні 7,5 мінімальних заробітних плат, а не з розрахунку 332 грн. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Відповідачі позов не визнають, просять у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачу здійснювалась зарплата із встановленим і незміненим розміром посадового окладу у спірний період в межах встановлених кошторисів. Відповідачі діяли відповідно до вимог Конституції та законів України.

Третя особа Кабмін України надав заперечення проти позу, просить відмовити у задоволенні позовних вимоги, оскільки заробітна плата суддям сплачувалась відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа- Мінфін України, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутністю їх представника, в раніше наданих поясненнях просила суд відмовити у позові до Мінфіна.

Заслухав пояснення позивача, відповідачів та третьої особи- КМУ, дослідив матеріали справи, суд встановив:

Позивач працював на посаді судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2005-2008 роки. Позивач надав суду висновок судово-економічної експертизи (ар.с.114-116) який свідчить, що за період з 01.09.2005 по 01.10.2008 року недонарахована та недоплачена заробітна плата складає 51456,28 грн.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 1 січня 2006 року) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя, та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України" від 30.06.2005р. № 514 встановлено, що з 1 червня 2005 року посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому посадовий оклад суддів не може бути нижче 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

03.09.2005р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 865 "Про оплату праці суддів", якою затверджено схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, якою привів оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя, яка набрала чинності з 01.01.2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865" від 31.12.2005р. № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: "ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10.07.1995р. № 584, від 19.09.1996р. № 856, від 05.03.2002р. № 220, від 25.11.2002р. № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11.12.2002р. № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23.02.2002р. № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів".

Тобто нові посадові оклади суддям можуть бути застосовані лише з одночасною втратою чинності зазначених указів Президента України в частині оплати праці суддів.

Зазначені укази Президента України втратили чинність з 01.01.2006р., тому підстав для перерахунку заробітної плати позивача за період з 01.06.2005 року по 31.12.2005 року немає.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про оплату праці суддів" від 03.09.2005р. №865, було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи. Відповідно до додатку 6 постанови Кабінету Міністрів України 03.09.2005р. №865 посадовий оклад суддів місцевих загальних судів становить 7,5 розмірів мінімальних заробітних плат, голови суду 9 мінімальних заробітних плат. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р. № 1310 доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 пунктом 4-1, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. № 865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. № 865 залишено без змін.

Постановою Кабінету Міністрів України "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. № 1243 встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України "Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від 31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. № 865.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування постанови Кабінету Міністрів України "Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від 31.12.2005р. №1310 та пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. № 865 відмовлено. Відповідно до положень частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. За правилами частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Враховуючи викладене, постанова Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року була обов'язковою з 03.12.2007р. (дати набрання нею законної сили) до 01.01.2012р. (дати втрати чинності скасованої нею постанови Кабміну), а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року - з 19.08.2009р. (дати набрання нею законної сили) до 13.04.2011р., дати її скасування постановою Вищого адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки нею визнано протиправним та скасовано лише пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. №865, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були передбачені також постановою Кабінету Міністрів України "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. №1243, якою встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 незаконною та нечинною не визнавалась, а тому підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. № 865, постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865" від 31.12.2005р. №1310 були визнані незаконними постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року (набрала законної сили 19 серпня 2009 року). Обов'язковому виконанню підлягає рішення суду, резолютивна частина якого ухвалена відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

У справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади відповідно до положень частини 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов'язаний у резолютивній частині постанови вирішити питання не тільки про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, але й обов'язково зазначити у резолютивній частині постанови про визнання нормативно-правового акта нечинним. Тобто нормативно-правовий акт у відповідності до положень статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України втрачає чинність лише при умові наявності відповідного запису про це у резолютивній частині рішення суду.

У резолютивній частині постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року суд визнав незаконними постанови Кабінету Міністрів України "Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865" від 31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р.№ 865. Рішення про визнання зазначених нормативно-правових актів нечинними судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову у випадку, якщо суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення. Додаткова постанова у зазначеній справі судом не приймалась.

Отже, зазначені положення постанов Кабінету Міністрів України, були визнані судом незаконними, а нечинними не визнавались і тому підлягали виконанню.

Розміри посадових окладів, премій встановлювались Кабінетом Міністрів України, розміри надбавок за кваліфікаційні класи суддів та інших надбавок у різні періоди визначались указами Президента України та (або) постановами Кабінету Міністрів України.

При цьому відповідно до положень статті 13 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України.

Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі і суддів, повинен виходити з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Встановив сталу величину посадових окладів суддів, Кабінет Міністрів України регулював розмір заробітної плати суддів у спірний період за рахунок розміру премій та інших доплат у межах визначених Державним бюджетом України обсягів.

Позовні вимоги по визнанню протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати ґрунтуються на тому, що на думку позивача відповідачі повинні були розраховувати заробітну плату з урахуванням посадового окладу позивачу 7,5 мінімальних заробітних плат, але постанова КМУ № 865(п.4-1) та постанова КМУ № 1243, якими встановлюється посадовий оклад, виходячи з 332 грн, нечинними не визнавались, тому відповідачі правомірно нараховували заробітну плату з розрахунку посадового окладу 332 грн., тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 17.06.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Т.О. Гордієнко

Суддя В.В. Біоносенко

Суддя Н.В. Лісовська

Повний текст постанови складено відповідно до частини 3 статті 160 КАС України та підписано судом 28.09.2015р.