Справа № 22-а-5678/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Олійника О.І.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації, третя особа ДП «Чорнобильсервіс», про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю,

ВСТАНОВИЛА:

25 березня 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю за період 2006 2008 років в розмірі 28212 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 недоотриману доплату працюючому в зоні відчуження ЧАЕС з січня 2006 року по 31 грудня 2008 року в сумі 29761 грн. 43 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Вишгородським районним судом Київської області норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є працюючим в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 року Вишгородський район віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Вказане підвищення оплати праці виплачувалося позивачу за місцем його роботи у 2006-2008 роках на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. у меншому розмірі.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що виплата підвищення до заробітку пенсіонеру, працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Судом не враховано, що відповідно до п.5 "Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженим постановою КМ України № 936 від 20.09.2005 року, соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами організаціями.

Відповідно до п.6 вказаного Порядку підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, пов"язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обов"язок нарахування і виплати працюючим пенсіонерам компенсацій, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", покладений на підприємства, установи, організації, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

З урахуванням наведеного вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обов'язку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст.39 вказаного Закону.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і прийняти нову постанову про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Іванківської райдержадміністрації - задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області, третя особа ДП «Чорнобильсервіс», про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіологічного контролю відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :