Справа № 804/2899/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С.В.
Головуючий у 1 інстанції - Степаненко В.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2015 рокусправа № 804/2899/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В. суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. за участю секретаря судового засідання:Фірсік Д.Ю., за участю представників позивача - Щеглова М.М., Гауке Т.М., Познянського В.А., представника відповідача - Копань А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 р. у справі № 804/2899/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" (далі - позивач), звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.01.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при проведенні перевірки були проігноровані наявні первинні бухгалтерські документи, які були надані в повному обсязі та які повністю підтверджують реальність реальність вчинених господарських операцій, їх спрямованість на настання обумовлених ними правових наслідків.

Ними правомірно віднесено суми ПДВ за отриманими податковими накладними до податкового кредиту.

Діючим законодавством України не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку визнавати нікчемними або недійсними правочини і дані, вказані платником податків в податковій декларації.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 р. адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 28.01.2015 року.

Присуджено з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" судові витрати у розмірі 239,11 грн.

Відповідач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неврахування обставин справи, невірну оцінку наданим сторонам доказам та їх доводам, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки про вчинені позивачем порушення, зроблені в акті перевірки, відповідають фактичним обставинам, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України.

Зазначив, що трудомісткість згідно 14 актів прийняття виконаних контрагентом позивача робіт складає 8050 людино-годин, тоді як за формою 1-ДФ на ТОВ «Вермікуліт Трейд» штатна чисельність працівників - 1 особа, тобто відповідно до КЗпП 240 людино-годин. Наведені обставини свідчать про нереальність господарських операцій з зазначеним контрагентом.

Таким чином, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, в ході перевірки не встановлено факту поставок товарів/послуг по ланцюгу ТОВ «Вермікуліт Трейд» - ТОВ «Надія».

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Надія» з 16.09.1991 року зареєстроване Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, як юридична особа, згідно свідоцтва №100054323 від 20.07.2007 року є платником податку на додану вартість та з 03.03.1992 року перебуває на податковому обліку в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

З 19.12.2014 року по 22.12.2014 року посадовою особою Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" під час здійснення взаємовідносин з ТОВ "Вермікуліт Трейд" за період вересень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 22.12.2014 року №4872/22-03/13425445, у висновках якого встановлено: нереальність здійснення господарських відносин ТОВ "Надія", а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ "Надія" операцій по ланцюгу з ТОВ "Вермікуліт Трейд" за період вересень 2014 року на суму ПДВ 109 125 грн.; не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ТОВ "Надія", а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ "Надія" операцій по ланцюгу постачання ТОВ "Вермікуліт Трейд" - ТОВ "Надія" - Покупці (КП "Новомосковськтеплоенерго", ДП "Софіївкатеплоенерго" КП "Дніпротеплоенерго" ДОР") на суму 29 420 грн.; встановлено порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у вересні 2014 року на суму 79 705 грн.

28 січня 2015 року на підставі висновків акту перевірки від 22.12.2014 року №4872/22-03/13425445, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №, яким було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 119 557,50 грн., в тому числі за основним платежем на суму 79 705,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 39 852,50 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що фактично податкові зобов'язання донараховані позивачу на підставі висновків про вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вермікуліт Трейд».

Щодо взаємовідносин між позивачем та вказаним контрагентом судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

11 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вермікуліт Трейд" (виконавець) був укладений договір на виконання підрядних робіт №11/08-Р, згідно якого виконавець прийняв на себе зобов'язання за завданням замовника надати роботи (послуги) в порядку та на умовах, визначених договором. Згідно пункту 2.1 договору виконавець надає замовнику наступні роботи (послуги): розробка проектно-кошторисної документації, виконання монтажних та пуско -налагоджувальних робіт, режимно-налагоджувальні випробування котельного обладнання, електромонтажні роботи.

Протягом вересня 2014 року ТОВ "Вермікуліт Трейд" були виконані обумовлені договором підрядні роботи на загальну суму 654 750,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 109 125,00 грн. Зазначене підтверджується актами приймання виконаних робіт від 15.09.2014 року на суму 49 920,00 грн., від 16.09.2014 року на суму 49 050,00 грн., від 22.09.2014 року на суму 26 970,00 грн., від 02.09.2014 року на суму 46 890,00 грн., від 12.09.2014 року на суму 20 970,00 грн., від 17.09.2014 року на суму 20 970,00 грн., від 12.09.2014 року на суму 15 300,00 грн., від 03.09.2014 року на суму 47 940,00 грн., від 18.09.2014 року на суму 46 350,00 грн., від 11.09.2014 року на суму 52 800,00 грн., від 05.09.2014 року на суму 58 800,00 грн., від 09.09.2014 року на суму 59 250,00 грн., від 10.09.2014 року на суму 57 630,00 грн., від 08.09.2014 року на суму 57 960,00 грн., від 04.09.2014 року на суму 43 950,00 грн.

Також було виписано податкові накладні №123 від 15.09.2014 року на суму 49 920,00 грн., №133 від 16.09.2014 року на суму 49 050,00 грн., №178 від 22.09.2014 року на суму 26 970,00 грн., №14 від 02.09.2014 року на суму 46 890,00 грн., №107 від 12.09.2014 року на суму 20 970,00 грн., №149 від 17.09.2014 року на суму 20 970,00 грн., №106 від 12.09.2014 року на суму 15 300,00 грн., №23 від 03.09.2014 року на суму 47 940,00 грн., №164 від 18.09.2014 року на суму 46 350,00 грн., №94 від 11.09.2014 року на суму 52 800,00 грн., №47 від 05.09.2014 року на суму 58 800,00 грн., №74 від 09.09.2014 року на суму 59 250,00 грн., №84 від 10.09.2014 року на суму 57 630,00 грн., №63 від 08.09.2014 року на суму 57 960,00 грн., №31 від 04.09.2014 року на суму 43 950,00 грн.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, у рахунок оплати за виконані роботи ТОВ "Надія" були сплачені грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з п.п. 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України вказано, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. Лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

З акту перевірки позивача та доводів апелянта наведених у апеляційній скарзі вбачається, що відповідачем в ході перевірки були досліджені первинні документи, якими оформлювалось виконання умов договору: договір, податкові накладні, акти приймання виконаних робіт, платіжні доручення, журнали-ордери та відомість по рахункам 631, 361.

Посилання перевіряючого на те, що акти здачі-прийняття робіт оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України, чим не доведено факт отримання товару, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані акти мають обов'язкові реквізити, а саме: місце складання; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; дані, які дають змогу ідентифікувати осіб, які підписали документи. Крім того роботи, за наслідками яких складено акти виконаних робіт, виконані та оплачені сторонами в повному обсязі.

Первинні документи, копії яких були надані до суду містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Докази підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій в матеріалах справи відсутні.

Тобто, надані до суду первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а тому є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентом у перевіряємому періоді.

При цьому, податковим органом не надано доказів, що на момент здійснення господарської операції контрагент позивача - ТОВ "Вермікуліт Трейд", не було зареєстровано як платник податку на додану вартість.

Підставою для висновків акту перевірки від 22.12.2014 року №4872/22-03/13425445 про нереальність господарських операцій позивача були відомості про контрагента позивача - ТОВ "Вермікуліт Трейд", а саме відсутність основних засобів, відсутність трудових ресурсів, невизнання звітності як податкової.

Проте суд вважає, що така позиція не є аргументованою та не може бути доводом неможливості виконання зобов'язань за договором, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що контрагент позивача ТОВ "Вермікуліт Трейд" зареєстрований в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є платником податку на додану вартість та за спірний період надав до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість.

Суд зазначає, що з урахуванням статті 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.

При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.

Окрім того, товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" використано результати робіт, виконаних підрядником, у своїй господарській діяльності для виконання робіт на підставі відповідних господарських договорів. Всі ці операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача, у податковому обліку відбулися зміни у власному капіталі підприємства на суму отриманого прибутку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на недостатній штат чисельності працівників контрагента позивача для виконання робіт, не є беззаперечним доказом нереальності здійснення господарських операцій, оскільки ТОВ "Вермікуліт Трейд" має право залучати найманих працівників для виконання умов договору укладеного з позивачем, а обов'язки позивача не входить здійснювати перевірку того, якими саме працівниками виконувались роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав усі підтверджуючі документи, що засвідчують факт виконання укладених договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Факт реальності здійснення господарських операцій вчинених між позивачем та ТОВ "Вермікуліт Трейд" апелянтом не спростовано, правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не доведено.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 р. у справі № 804/2899/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 30 вересня 2015 року, в повному обсязі ухвала складена 01 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва