Справа № 2-а-2790/10
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2010-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2 а - 2790/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2010 рокум. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

при секретарі Петрухіной Т.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати винесену відносно нього постанову АР №314374 від 24.05.2010 року про притягнення його до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

В суді позивач підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його в повному обсязі та скасувати відносно нього постанову від 24.05.2010 року про притягнення його до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 24.05.2010 року, об 11 годині, він їхав автошляхом Харків-Сімферополь в потоці автомобілів. Інспектор ДПС його зупинив та взявши документи, пішов до свого авто. Повернувшись через пігодини, надав протокол для ознайомлення, де було зазначено, що він перевищив швидкість та рухався зі швидкістю 118 км/год. При цьому не зміг предявити даних про сертифікацію та метрологію технічного приладу вимірювання швидкості. Він намагався довести інспектору свою непричетність до правопорушення та посилався на те, що вимірювана швидкість належить не його автомобілю, а іншому, який рухався попереду, однак той його не слухав. Зауважив, що під час притягнення до адміністративної відповідальності його процесуальні права йому не розяснювались та інспектором не надано доказів на підтвердження того, що саме ним скоєне адміністративне правопорушення.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Письмових заперечень проти позову та доказів в обґрунтування правомірності дій субєкта оскарження суду не надав. Згідно п. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов з наступних підстав.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до вимоги Постанов Пленуму Верховного Суду України, а саме: від 11.06.2004 № 11 „Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення ", яка передбачає: згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом та відповідно № 14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", яка передбачає, звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою АР №314374 від 24 травня 2010 року на ОСОБА_1

за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Як слід з вищенаведеної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став протокол АР №244376 від 24.05.2010 року про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.71 КАС України кожна сторона має довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, окрім випадків, встановлених ст..72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень обовязок по доведенню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Субєкт владних повноважень зобовязаний надати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази по справі.

На підставі ст..138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення проти них, або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при винесенні судового рішення по справі. Для встановлення цих обставин в судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які приймають участь у справі, пояснення свідків, досліджуються письмові та речові докази, в тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Як встановлено судом, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача інспектору ДПС було відомо про невизнання позивачем факту скоєння ним правопорушення, однак він не вжив жодних заходів щодо збору доказів на підтвердження наявності вини в діях позивача.

Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України, обов'язок доказування правомірності своїх дій в даному випадку покладено на відповідача, однак відповідач не довів перед судом правомірності своїх дій та взагалі на письмову вимогу суду не надав матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Окрім того, відповідач взагалі не довів суду, що технічний прилад вимірювання швидкості, який використовувався працівником ДПС під час несення служби, сертифікований в Україні, пройшов метрологічну перевірку та має свідоцтво такої повірки, строк дії якого не сплив, та на нього заведений журнал обліку та використання технічних приладів та технічних засобів, як того вимагають п.п.18.10, 20.2, 20.4 Наказу МВС України від 27.03.2009 року №111.

Окрім того, при притягненні позивача до адміністративної відповідальності було порушено вимоги ст. 268 КпАП, щодо розяснення йому його прав, а тому він був позбавлений можливості реалізувати передбачені законом процесуальні права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема, права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

До того ж, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача посадова особа посилається на наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п.12.6 ПДР України, який визначає швидкісний режим руху транспортних засобів. Разом з тим, підпунктом «ґ» п.12.6 ПДР передбачено, що дозволяється рух іншим транспортним засобам на автомагістралях не більше 130 км/год, на шляхах для автомобілів не більше 110 км/год, на інших шляхах не більше 90 км/год. З протоколу та постанови видно, що місцем вчинення правопорушення є 450 км автошляху Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, при цьому іншої привязки та визначення типу дороги не має та не можливо визначити до якого типу доріг відноситься цей автошлях, та з якою швидкістю ( не більше 110 км/год чи не більше 90 км/год) має рухатись автотранспорт по цій ділянці дороги.

Відсутність в матеріалах справи доказів вчинення правопорушення унеможливлює взагалі перевірку судом наявності як самої події правопорушення, так і наявності в діях певної особи складу такого правопорушення.

За таких умов у діях позивача не має складу правопорушення, у якому визнано винним зазначеною постановою, у зв'язку з чим постанова АР №314374 від 24 травня 2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП підлягає скасуванню із подальшим закриттям провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 70, 71, 161-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову АР №314374 від 24 травня 2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження по справі закрити.

На постанову може бути подана апеляція Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів та подальшої подачі апеляційної скарги протягом 20 днів.

Постанову в повному обсязі виготовлено 26.07.2010 року

Суддя Дзюба М.В.