Справа № 814/2229/14
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

28 жовтня 2014 року Справа № 814/2229/14

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Судносервіс", АДРЕСА_1, 54056

доДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській обл., вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.02.2013 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3,
В С Т А Н О В И В:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Судносервіс", звернувся до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС (правонаступником якої є ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.02.2013 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_4, № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3.

Постановою від 13.06.2013 р. Миколаївський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 21.02.2013 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3, у задоволенні решти вимог відмовив. Одеський апеляційний адміністративний суд залишив рішення без змін.

Ухвалою від 15.07.2014 р. Вищий адміністративний суд України скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.02.2013 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3. В цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги, в частині, яка досліджується під час нового розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що висновки відповідача стосовно нереальності господарських операцій не відповідають дійсності. Договірні відносини позивача з контрагентами виконані в повному обсязі, доказом чого є наявність первинних бухгалтерських документів, що досліджувалися при проведенні перевірки.

Відповідач не надав письмових заперечень проти позову.

Сторони подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

З'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

У січні 2013 р. відповідачем здійснена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 30.09.2012 р., за наслідками якої складено акт від 07.01.2013 р. № 361/22-22-/23619147.

Перевіркою встановлено наступні порушення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень:

- п. 135.1, 135.4 ст. 135, п. 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі ПК України), п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у результаті чого занижено податок на прибуток на суму 10293867,00 грн., у тому числі за 1 кв. 2012 р. у сумі 4595693,00 грн., за півріччя 2012 р. у сумі 7527759,00 грн., за три кв. 2012 р. у сумі 10293867,00 грн.,

- п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ на суму 234861,00 грн., у тому числі за січень 2012 р. на 109153,00 грн., за лютий 2012 р. на 21838,00 грн., за березень 2012 р. на 3724,00 грн., за квітень 2012 р. на 57480,00 грн., за травень 2012 р. на 32842,00 грн., за вересень 2012 р. на 1435,00 грн.,

- п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму відємного значення з ПДВ на 17281,00 грн., у тому числі за квітень 2012 р. на 8140,00 грн., за червень 2012 р. на 7178,00 грн., за липень 2012 р. на 1963,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.02.2013 р. № НОМЕР_1 на суму 15440801,00 грн., № НОМЕР_2 на суму 355236,00 грн. і № НОМЕР_3 на суму 18140,00 грн.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем податкового законодавства зроблені внаслідок неможливості встановити факт виконання робіт та поставки товару від ПП "Лотіан", ТОВ "Меркурій авто", ТОВ "Нафтор", ПП АФ "Агропром-Таврія", ПП ТД "Ділові дрібниці", ТОВ "Тел-Сервіс", ТОВ "Альянс інформація", ТОВ "Інтерагро-Союз", ТОВ "Бренфокс", ПП "АТ Агро", ТОВ "Реєл Естетик", ПП "Інтеренергобуд", ТОВ "Золотое руно М", ТОВ "Вегас Югрейн", ТОВ "Санлайф", ПП "Метлфорт", ТОВ "Компанія Скіфія", ТОВ "Агроінжинерінг", ТОВ "Мар-та", ПП "Укрспецсоюз", ТОВ "Аб Юг", ПП "Лист Юг", ПП "Мета-Ком", ТОВ "Либертин", у звязку з наявною податковою інформацією про неможливість проведення зустрічних звірок зазначених підприємств через їх відсутність за місцем реєстрації, ліквідації певних контрагентів-постачальників, банкрутством, відсутності в них необхідних умов для ведення господарської діяльності. На заниження податку на прибуток, на думку податкового органу, вплинув також продаж позивачем по експортному контракту зернових культур, отриманих від контрагентів-постачальників, за цінами, нижчими за звичайну ціну.

Збільшуючи грошове зобовязання з ПДВ за рахунок відрахування сум ПДВ з податкового кредиту по господарським операціям, із зазначеними контрагентами, відповідач також зазначав, що позивачем зменшено ПДВ за рахунок подвійного зазначення господарської операції з ТОВ "Сант Ніколас" на суму ПДВ 8389,00 грн. у червні та липні 2012 р.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У той же час, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання в господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Статтею 7 КАС України закріплено принцип офіційного зясування всіх обставин у справі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Позивач не надав суду договорів та всіх первинних документів, повязаних з виконанням договірних відносин з контрагентами, обставинами, які б підтверджували рух активів у процесі здійснення господарських операцій, а також доказів використання придбаних товарів у господарській діяльності позивача.

Таким чином, при дослідженні реальності господарських операцій позивача з контрагентами, суд не може виходити з відомостей про первинні бухгалтерські документи, зазначених в акті перевірки. Дослідженню судом підлягають самі документи, про наявність яких позивач зазначив в адміністративному позові.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, діяв у межах, спосіб та на підставі своїх повноважень, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська