Справа № 2а/2570/2787/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/2787/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

24.05.2011 року до Чернігівського окружного адміністративного суду звернулось Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради з позовом до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ВП № 21872007 від 10.05.2011 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за виконавчим листом № 2-1690/10, виданим 25.08.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова.

Свої вимоги мотивує наступним. Постанова державного виконавця про накладення штрафу є такою, що підлягає скасуванню, так як існує неможливість виконати рішення суду за відсутністю коштів на рахунку та спеціального фонду надходжень власних коштів.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заперечення, в яких просив справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до вимог чинного законодавства та зазначив наступне. В провадженні підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавчий лист Новозаводського районного суду м. Чернігова № 2-1690/10 від 25.08.2010 року. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2010 року позивачу надано строк до 01.10.2010 року або семиденний строк з дня отримання для добровільного виконання рішення суду. Постанова останнім отримана - 13.10.2010 року, але рішення суду не виконано. За таких обставин, за невиконання рішення суду без поважних причин у строк, визначений державним виконавцем, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

Фіксування судового засідання відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду в м. Чернігові по справі № 21690/10 Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради зобовязано провести гр. ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2007, 2009 роки.

25.08.2010 року видано виконавчий лист № 2-1690/10.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 (на час виникнення спірних правовідносин), державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлює строк для добровільного виконання рішення суду, який не може перевищувати 7 днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій, передбачених даним Законом.

На виконання виконавчого листа старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області 24.09.2010 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №21872007, якою позивачу встановлено строк до 01.10.2010 року або семиденний строк з дня отримання для добровільного виконання рішення суду. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем отримана 13.10.2010 року, про що свідчить відбиток штампу про її реєстрацію (а.с.5).

23.11.2010 року старшим державним виконавцем на адресу позивача направлена вимога за вих. № 4521-1-1 про зобовязання виконати рішення суду в 10-денний термін з дня отримання вимоги та повідомити про виконання.

05.04.2011 року за вих. № 254/1 старшим державним виконавцем направлена друга вимога про зобовязання виконати рішення в строк до 14.04.2011 року та повідомити про її виконання. Крім того, державним виконавцем попереджено позивача про застосування до нього штрафних санкцій у разі невиконання без поважних причин законних вимог державного виконавця відповідно до ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання.

Суд зазначає, що реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органа державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. У справі Кечко проти України (Заява № 63134/00, рішення від 8 листопада 2005 року) Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Суд також відхиляє як необґрунтоване посилання позивача на відсутність внесення змін до відповідних нормативних актів щодо перерахунку та виплати недоплачених соціальних виплат, оскільки правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на соціальні виплати засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 2-1690/10 набрало законної сили, про що, на момент направлення вимог державного виконавця, також було відомо позивачу.

Частиною 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради, знаючи про існування постанови, яка набрала законної сили, не вчиняло жодних дій по її виконанню.

Незаконність постанови про накладення штрафу державного виконавця позивач обґрунтовує відсутністю коштів на рахунку.

Однак, відсутність на рахунку коштів на може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання.

Суд бере до уваги, що обовязкове виконання рішення суду, в тому числі, субєктами наділеними владними повноваженнями покладається також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997р. Отже, її положення є обовязковими для виконання Україною. Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України до яких відносяться також і Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки рішення суду по справі № 2-1690/10 набрало законної сили і не виконується боржником, то державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду без поважних причин, у встановлений державним виконавцем строк, тобто відповідно до вимог ст.75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, що спростовують вимоги позивача, а тому дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн., слід відмови.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 158-163, 167, 181, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної в м. Чернігові ради до Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.