Справа № 826/7231/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2015 року № 826/7231/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного територіального управління юстиції у Київській області
провизнання незаконним та скасування наказу,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі по тексту - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу від 10.03.2015р. №18/6 про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ прийнято незаконно.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що оскаржуваний наказ прийнято правомірно.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Головного управління юстиції у Київській області №805/3 від 01.08.2014р. позивача призначено на посаду головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 10.03.2015р. №18/6 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» застосовано до позивача захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Незгода позивача з вказаним наказом обумовила звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 10.11.2014р. за позивачем закріплено територіальну дільницю №6.

Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 10.02.2015р. було проведено цільову перевірку стану роботи відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

За результатами перевірки дільниці №6 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 встановлено неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків та порушення вимог ст.ст. 11, 28, 33, 38, 40, 41, 52, 57, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у ВП №№45853429, 45852570, 45848078, 44420281, 34278742, 34278299, 35248280, які перебувають у нього в провадженні та запропоновано вирішити питання щодо дисциплінарної відповідальності позивача.

По результатам опрацювання довідки позивач 23.02.2015р. надав письмові пояснення, з яких вбачається, що ним заперечувався факт перебування в провадження виконавчих проваджень, переданих згідно актів прийому - передачі в листопаді - грудні 2014 року, а також визнавався факт не надіслання відповідних запитів та винесення постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.

26 лютого 2015 року в.о. начальника управління державної виконавчої служби ОСОБА_2, в.о. начальнику Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 внесено подання за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та порушення вимог ст.ст. 11, 28, 33, 38, 40, 41, 52, 57, 75 Закону України «Про виконавче провадження» про застосування до позивача заходу дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

За результатами розгляду вказаного подання відповідачем було видано оскаржуваний наказ №18/6 від 10.03.2015р., яким застосовано до позивача захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та порушення вимог ст.ст. 11, 28, 33, 38, 40, 41, 52, 57, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи фактам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір.

Відповідно до норм статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону;

2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок арешту і вилучення майна боржника.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в поданому адміністративному позові не заперечується факт перебування зазначених вище виконавчих проваджень в провадженні позивача.

Оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд погоджується з доводами відповідача щодо допущених порушень вимог чинного законодавства позивачем при виконанні виконавчих дій, які зазначені в довідці складеної за результатами перевірки та поданні від 26.02.2015р.

Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, що 30.03.2015р. за наслідками усунення недоліків, виявлених управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області при проведення цільової перевірки відділу примусового виконання рішень, відповідачем проведено повторну перевірку та складено Довідку №б/н.

Як вбачається з її змісту, після видачі оскаржуваного наказу позивачем виявлені недоліки при здійсненні виконавчих дій у виконавчих провадженнях в повному обсязі не усунуті.

Статтею 14 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу:

попередження про неповну службову відповідність;

затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт неналежного виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження, у зв'язку із чим наказ Головного територіального управління юстиції у Київській області № 18/6 "Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1" є таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко