Справа № 22-а-7053/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області на постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 23 грудня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області про зобов»язання здійснити перерахунок пенсії та доплати,

В С Т А Н О В И Л А :

16.12.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області про визнання неправомірними дій та зобовязання провести перерахунок розміру її пенсії, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 4-ої категорії та постійно проживає на території радіоактивного забруднення, в зв»язку з чим та відповідно до вимог ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, в розмірі не менше 15% мінімальної пенсії за віком, як особа, віднесена до 4-ої категорії, та на доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за постійне проживання на території радіоактивного забруднення. Відповідачем же всупереч вищевказаних вимог закону пенсія позивачу виплачується в значно нижчому розмірі, що остання вважає порушенням гарантованих їй прав та охоронюваних інтересів, в зв»язку з чим і просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов»язати його здійснити перерахунок розміру її пенсійного забезпечення відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2008 року.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 23 грудня 2009 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду. Визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області у відмові ОСОБА_1 провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеній до 4-ої категорії, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов»язано Управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі провести донарахування та виплату недоотриманих сум пенсії ОСОБА_1, а саме: щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 09 липня 2007 по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплачених сум вказаної доплати. Зобов»язано Управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі провести ОСОБА_1 донарахування та виплату недоотриманих сум щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеній до 4-ої категорії, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 січня 2007 року, з урахуванням виплачених сум вказаної доплати. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необєктивність рішення суду, порушення Рокитнянським районним судом Київської області норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи 4-ої категорії та постійно проживає в смт. Рокитне, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року за № 106 віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіологічного контролю одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем позивачу виплачувалась щомісячна доплата відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5 грн. 20 коп.

Також встановлено, що позивач, як особа, потерпіла від наслідків Чорнобильської катастрофи, отримує додаткову пенсію за шкоду, завдану здоров»ю, розмір якої відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинен становити не менше 15% мінімальної пенсії за віком.

ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача, вважала, що отримує вищевказані виплати значно нижчі, ніж це передбачено ч. 1 ст. 39 та ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про порушення відповідачем норм ч. 1 ст. 39 та ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з огляду на наступне.

Дію положень ст.39 вказаного Закону було зупинено на 2006 рік і на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законами України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" та "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Законом України,,Про державний бюджет України на 2008 рік " внесені зміни в ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", до цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала.

Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було доповнено вказаний Закон ст.71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач має право на перерахунок щомісячної доплати як особа, яка постійно проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі, передбаченому ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також на перерахунок додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров»ю, як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ої категорії в розмірі, передбаченому ст. 51 вищевказаного Закону, однак при цьому помилився з періодом, за який належить зобов»язати відповідача провести відповідні перерахунки. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не було надано доказів поважності причин пропущення вищевказаних строків, а відповідач наполягав на застосуванні ст. 99 КАС України, тому позов підлягає задоволенню в межах річного строку звернення з позовом до суду, тобто з 16.12.2008 року по 31.12.2008 року, як про це просила в позові позивач ОСОБА_1

Таким чином, в зв»язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 207 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області задовольнити частково.

Постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 23 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління пенсійного фонду України у Рокитнянському районі Київської області у відмові ОСОБА_1 провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеній до 4-ої категорії, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі провести донарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 16 грудня 2008 по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплачених сум вказаної доплати.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі провести ОСОБА_1 донарахування та виплату недоотриманих сум щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеній до 4-ої категорії, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 16 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплачених сум пенсії.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: