Справа № 2а-17588/10/2670
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2010-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

03 грудня 2010 року № 2а-17588/10/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за поданнямВідділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві
доОСОБА_1
про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2010 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із поданням до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2-2032/10 Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України»боргу в сумі 523 592,59 грн. Оскільки у встановлений виконавцем строк для добровільного виконання рішення боржником не сплачено заборгованість перед банком, а від останнього надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 систематично виїжджає за кордон ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві з посиланням на положення п.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України»та п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»просить суд тимчасово обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Згідно п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, крім іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 17 КАС України визначено юрисдикцію адміністративних судів, яка поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

В ч.4 ст.50 КАС України наведено вичерпний перелік позовних вимог з якими субєкт владних повноважень може звернутися до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх обєднань, юридичних осіб, які не є субєктами владних повноважень, а саме: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу»завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання (ст.2 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 5 цього Закону (в редакції на момент спірних правовідносин) державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право:

- звертатися до органу, який видав виконавчий документ, за розясненням рішення з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення (абзац девятий частини третьої статті 5 вказаного Закону);

- звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання (абзац десятий частини третьої статті 5 даного Закону).

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України».

Правові підстави для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон визначені статтею 6 цього Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», якими, зокрема, є дія неврегульованих аліментних, договірних чи інших невиконаних зобовязань до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; порушення проти громадянина України кримінальної справи; подання щодо громадянина України цивільного позову до суду.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

При цьому органам Державної прикордонної служби України на підставі пункту 4 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»надано право не пропускати через державний кордон України осіб, яким тимчасово обмежено право виїзду з України за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів.

З огляду на визначені законодавством повноваження державного виконавця при здійсненні ним необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, а також враховуючи вимоги статті 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України»якою встановлено, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обовязок запобігання і недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття адміністративного провадження у справі за поданням ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заявлені вимоги в порядку цивільного судочинства за умови дотримання правил Цивільного процесуального кодексу України.

Так, статтею 217 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі судового рішення за поданням державного виконавця.

Згідно п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.ст.109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві у відкритті провадження в адміністративній справі за його поданням до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому надіслані супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовні матеріали будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

5. Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок та строки, визначені ст.ст.185-187 КАС України.

Суддя: ОСОБА_2