Справа № 826/5081/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/5081/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31 липня 2015 року 14 год. 45 хв. № 826/5081/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВМ Комплект» до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його, а представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2014 року на адресу позивача надійшов акт від 27.10.2014 року №1174/26-54-15-01-33741764 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань правомірності нарахування ТОВ «АВМ КОМПЛЕКТ» бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2014 року та від’ємного значення з податку на додану вартість за травень 2014 року, червень 2014 року та серпень 2014 року» (далі - акт перевірки).

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подано до скаргу від 10.11.2014 року №10/11/14-1.

Рішенням Головного управління ДФС у місті Києві від 01.12.2014 року №1398/10/26-15-10-06-15 скаргу позивача залишено без розгляду.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями, позивачем подано від 15.12.2014 року №15/12/14-1.

Рішенням ДФС України від 02.02.2015 року №2010/6/99-99-10-01-01-15 скаргу позивача залишено без розгляду.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних стало виявлення ним розбіжностей між даними податкового обліку та даними бухгалтерського обліку по залишках товарів на складі, також встановлено, що товар згідно контракту від 12.01.2014 року №1214/01 не міг фактично бути розвантаженим у місті Алчевську, оскільки відповідно до п. 2 наказу ДФС України від 07.08.2014 року №32 «Про роботу територіальних органів» в Алчевській об’єднаній державній податковій інспекції Головного управляння Міндоходів у Луганській області встановлено простій у роботі територіальних органів Міндоходів, що дислокуються у Луганській області. Отже, відповідач дійшов висновку, що товар фактично не міг бути розвантажений у Луганській області.

Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що у перевіряємий період, за даними декларації та уточнюючих розрахунків до них, а також за даними АРМ «Митниця» позивачем здійснювалися імпортні операції. Зазначені операції здійснювалися на підставі зовнішньоекономічних контрактів, факт здійснення яких підтверджено належним чином оформленими ВМД.

Вище зазначені операції стали причиною виникнення у позивача від’ємного значення - різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту.

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що згідно контракту від 12.01.2014 року №1214/01 товар дійсно розвантажувався у місті Одеса, що підтверджується наявними в матеріалах справи ВМД від 15.08.2014 року №500060001/2014/027526 та позивачем сплачено ввізне мито у розмірі 305930,22 грн.

Згідно з Класифікатором митних органів їх структурних підрозділів, митних організацій, спеціалізованих навчальних закладів та науково-дослідної установи митної служби України від 23.04.2013 року: відділ митного оформлення №1 митного поста встановлено «Одеса-порт».

Отже, суд прийшов до висновку, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про завищення податкового кредиту з ПДВ у сумі 305930,00 грн., оскільки судом встановлено, що товар дійсно був розвантажений у місті Одеса та ним у повній мірі сплачено ввізне мито у розмірі 305930,22 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за період який перевірявся, встановив, що загальна сума реалізованого товару складає 2851856,00 грн. та загальна сума придбання товарно-матеріальних цінностей - 3903223,00 грн., на підставі чого він дійшов висновку, що між даними податкового обліку та даними бухгалтерського обліку по залишках товарів існує невідповідність, а саме недостача товарів на загальну суму з ПДВ - 548356,64 грн.

Однак, з аналізу документів, наданих позивачем, суд зазначає, що відповідач дійшов хибного висновку стосовно наявності у позивача «зниклого товару», оскільки у податковий кредит декларації з ПДВ за травень-серпень 2014 включено саме податковий кредит у розмірі 3903223,00 грн., а тому знак рівності із придбання товарно-матеріальних цінностей не ставиться. Адже ціна за контрактом, що зазначена у ВМД, відрізняється від індикативної ціни, з якої платиться ввізне мито з ПДВ.

Відповідно до п. 3 Положення про індикативні ціни на товари при здійсненні суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності України експортно-імпортних операцій, затвердженого Указом Президента України від 18.11.1994 року №691/94, під індикативними цінами розуміються ціни на товари, які відповідають цінам, що склалися чи складаються на відповідний товар на ринку експорту або імпорту на момент здійснення експортної операції з урахуванням умов поставки та умов здійснення розрахунків визначених відповідно до законодавства України.

Позивачем зазначено, а відповідачем не спростовано, що до податкового кредиту позивачем віднесені послуги, які пов’язані з імпортом даного товару позивачем, а саме: послуги терміналу, експедиторські послуги, послуги зв’язку та кур’єрської доставки. Зазначені послуги були відображені у податковій декларації з ПДВ за травень-серпень 2014 року у рядку 17.

Даний рядок містить суму податкового кредиту позивача у розмірі 1316055,00 грн., який складається з рядка 12.1 «сплачений податок на додану вартість митним органам» - 1308055,00 грн. та рядка 10.1 «операції, що підлягають оподаткування за основною ставкою» у розмірі 8416,00 грн.

На підтвердження сплати ПДВ позивачем надано платіжні доручення та податкові накладні за серпень 2014 року на суму 8416,00 грн. Далі у рядку 9 вказані зобов’язання позивача у сумі 512377,00 грн.

На підтвердження реалізації всього обсягу товарів позивачем надано податкові накладні за серпень 2014 року, що містяться у матеріалах справи.

Згідно з ч. 187.1. ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до ч. 198.1. ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ч. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно з ч. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ч. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених пп. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених пп. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з ч. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-Х11, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом, в матеріалах справи у повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, а також підтверджують правомірність визначення сум від’ємного значення як різниці між сумою податкового зобов’язання і податкового кредиту за серпень 2014 року та правомірність формування податкових зобов’язань з ПДВ, а отже висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є хибними та не підтверджуються належними доказами.

Зазначені документи складені за результатами проведених операцій із дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704) та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що посилання відповідача на завищення позивачем податкового кредиту та завищення суми від’ємного значення з ПДВ є неправомірними та необґрунтованими, без належного документального підтвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч. ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «АВМ Комплект»» до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

3. Присудити на користь ТОВ «АВМ Комплект» (код ЄДРПОУ 33741764) здійснений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. (Чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) із Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (код ЄДРПОУ 39468697).

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин