Справа № 826/867/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2015 р. м. Київ К/800/4839/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання:Крапивки Л.А., представника позивача Петрів Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційному порядку справу за адміністративним позовом Державної судової адміністрації України (далі - ДСА) до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС) про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору за касаційною скаргою представника відповідача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року представник ДСА звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати незаконною та скасувати постанову ДВС від 20 грудня 2012 року № ВП 5375780 про стягнення виконавчого збору.

Посилався на те, що державний виконавець фактично не здійснив ніяких дій, направлених на виконання судового рішення, тому виконавчий збір не підлягає стягненню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 19 листопада 2013 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову про задоволення позову. Скасовано оскаржувану постанову.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що божник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження належним чином і повинен був виконати рішення суду у встановлений строк, проте цього не зробив, що є підставою для стягнення виконавчого збору.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 23 жовтня 2007 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва від 20.07.2007 року про стягнення з ДСА на користь ОСОБА_3 страхової суми в розмірі 81703,20 грн., яка присуджена за рішенням суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДСА, ВАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта» про стягнення страхових сум за нещасний випадок.

20 грудня 2012 року винесено постанови про закінчення виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, з таким висновком погодитися неможливо, оскільки він не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Виходячи з положень зазначених норм, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами статті 383 цього кодексу ( в редакції Закону України від 04.11.2010 р. N 2677-VI) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно фактичних обставин справи, встановлених судами, спір виник щодо рішення державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, тому такий спір не підлягає розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З урахуванням зазначених обставин справи та норм права, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України (якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства), із закриттям провадження у справі.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 157, 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року скасувати, а провадження у справі за позовом Державної судової адміністрації України до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - закрити у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Роз'яснити, що спір, який виник між сторонами, може бути вирішений в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман