Справа № 152/804/15-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/804/15-а
Постанова

іменем України

22 вересня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретарів Палій М.Д., Дубчак Л.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

відповідача 1 ОСОБА_4,

представника відповідача 1 ОСОБА_5,

представника відповідача 2 ОСОБА_6,

третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - Шаргородського міського голови Вінницької області та Шаргородської міської ради Вінницької області про визнання протиправною бездіяльність міського голови та міської ради по питанню забезпечення житлових прав мешканців гуртожитку та стягнення моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю по агропромисловому будівництву «Шаргород райагробуд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,

у с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулися до суду із зазначеним вище адміністративним позовом, у якому, згідно уточнення позовних вимог (т. І а.с. 192, 193) просили:

1) визнати протиправною бездіяльність Шаргородського міського голови ОСОБА_4 та Шаргородської міської ради Вінницької області (далі відповідач 1 та відповідач 2 відповідно, а разом відповідачі), яка полягає у неналежному розгляді звернення позивачів від 2 березня 2015 року та інших їх звернень з приводу забезпечення житлових прав позивачів, як мешканців гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області;

2) зобовязати відповідачів відповідно до статей 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» повторно розглянути заяву (звернення) позивачів від 2.03.2015 про забезпечення їх житлових прав, як мешканців гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області, перевіривши доводи та прохання у цьому зверненні обєктивно, всебічно і вчасно та надати позивачам письмову відповідь і у разі відмови в задоволенні вимог, викладених у заяві, викласти мотиви такої відмови з посиланням на закон та надати розяснення порядку оскарження прийнятого рішення чи відповіді;

3) зобовязати відповідачів виконати вимоги пунктів 3 і 4 Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» і, у тому числі статей 1, 3, 4, 5, 14, 18, 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та забезпечити:

- розроблення та винесення на розгляд сесії і затвердження міської ради програми передачі гуртожитку (гуртожитків) у м. Шаргород, у тому числі гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області у 2015 році у власність територіальної громади міста Шаргород;

- розроблення та винесення на розгляд сесії і затвердження змін до міського бюджету на 2015 рік, у яких передбачити необхідні кошти для забезпечення виконання міської програми передачі гуртожитку (гуртожитків) у м. Шаргород, у тому числі гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області у 2015 році у власність територіальної громади міста Шаргород;

- передачу гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області у 2015 році у власність територіальної громади міста Шаргород;

- реалізацію позивачами їх конституційного права на житло, шляхом приватизації ними житлових приміщень, у яких вони проживають разом із сімями в гуртожитку по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області, після передачі цього гуртожитку від ТОВ «Шаргород райагробуд» у власність територіальної громади міста Шаргород.

4) стягнути з відповідача 1 на користь позивачів по 8400 грн на відшкодування моральної шкоди;

5) стягнути з відповідача 2 на користь позивачів по 3600 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що позивачі проживають у гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області.З 2005 року позивачі не можуть вирішити питання з оформлення права власності в порядку приватизації на кімнати, у яких вони проживають.

На усі свої звернення щодо забезпечення їх житлових прав, позивачі одержували від відповідачів, як вони вважають, лише відписки, у тому числі і на звернення від 2.03.2015 позивачі отримали відповіді від 6.04.2015 № 164 та від 22.04.2015 № 186, які позивачі вважають відписками, оскільки у відповідях не зазначено, яке законодавство забороняє передати (отримати) гуртожиток на компенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади міста та на підставі якого законодавства і на підставі якого документа та з якого часу цей гуртожиток перебуває у приватній власності.

На переконання позивачів, при розгляді звернення позивачів, відповідачі порушили статті 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», а в частині реалізації житлових прав позивачів, відповідачі не виконали вимоги пунктів 3 і 4 Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» та статей 1, 3, 4, 5, 14, 18, 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» в наслідок чого позивачі позбавлені можливості приватизувати кімнати в гуртожитку, у якому вони проживають.

Ухвалами від 23.06.2015 та від 8.09.2015 до участі у справі залучено третіх осіб (т. І. а.с. 100, 101, т. ІІ а.с. 20, 21).

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали.

Відповідач 1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідач 1 здійснив усі залежні від нього дії з метою прийняття на баланс територіальної громади м. Шаргород гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану, 302 у м. Шаргород Вінницької області. Проте власник гуртожитку відмовляється передавати гуртожиток на баланс. Також, відповідач 1 зазначив, що програма передачі гуртожитків у власність територіальної громади на 2012-2015 роки не приймалася, оскільки у бюджеті міста Шаргород відсутні кошти, які б можна було спрямувати на компенсацію вартості гуртожитків їх власникам.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, зокрема, що з метою прийняття на баланс територіальної громади м. Шаргород гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану, 302 у м. Шаргород Вінницької області до власника гуртожитку було направлено звернення з проханням передати гуртожиток на баланс громади. Проте ТОВ «Шаргород райагробуд» заперечило передачу на баланс, посилаючись на непорушність права власності. При цьому, представник відповідача 2 так, само, як і відповідач 1, вважає, що відповідачами було вжито усіх залежних від них дій з метою прийняття на баланс територіальної громади м. Шаргород гуртожитку. Також, на переконання представника відповідача 2, органи місцевого самоврядування не зобовязані звертатися до суду з позовом про передачу гуртожитків у власність територіальних громад.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Шаргород райагробуд» у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

У письмових поясненнях по суті позовних вимог (т. ІІ а.с. 2, 53) директор ТОВ «Шаргород райагробуд» посилається на те, що гуртожиток, розташований по вул. Леніна (ОСОБА_22), 302 у м. Шаргород Вінницької області включений до статутного фонду товариства та належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право власності, зареєстрованого 17 грудня 2001 року в Могилів-Подільському БТІ. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що гуртожитки передаються у власність територіальної громади за згодою власника та за умови попередньої повної компенсації його вартості, проте, на даний час, товариство не бажає передавати гуртожиток, до того ж, жодних пропозицій щодо повної компенсації вартості гуртожитку до товариства не надходило.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третіх осіб, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивачів та заперечення відповідачів, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Позивачі проживають у гуртожитку по вул. Героїв Майдану, 302 у м. Шаргород Вінницької області, власником якого згідно свідоцтва про право власності № 17 від 17 грудня 2001 року, яке видане на підставі рішення виконкому Шаргородської міської ради від 28 листопада 2001 року № 110 є ТОВ «Шаргород райагробуд» (т. І а.с. 248, т. ІІ а.с. 3-5).

Із рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, які набрали законної сили, вбачається, що гуртожиток, розташований за адресою: м. Шаргород, вул. Леніна (зараз ОСОБА_22), 302, в процесі приватизації був включений у статний фонд ТОВ «Шаргород райагробуд» (т. ІІ а.с. 45-47, 50-52).

2 березня 2015 року позивачі звернулися до відповідачів з заявою про забезпечення житлових прав, як мешканців гуртожитку міста Шаргород (т. І а.с. 13-15), у якій позивачі просили відповідачів виконати вимоги:

- пункту 3 Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки»;

- статей 1 - 5, 14, 17 - 19, 22, 26, 27, та пункти 2, 3 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»;

- постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року № 859 «Про затвердження порядку визначення розміру компенсації вартості гуртожитку, які включені до статутних капіталів товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації)».

Також у заяві позивачі просили врахувати їх неодноразові звернення з приводу забезпечення їх житлових прав, як мешканців гуртожитку.

На зазначену вище заяву позивачі одержали відповідь від 6 квітня 2015 року № 164 (т. І а.с. 16), у якій міський голова ОСОБА_4 повідомив їх про те, що 30.09.2014 виконавчим комітетом Шаргородської міської ради на імя директора ТОВ «Шаргород райагробуд» було направлено лист з пропозицією щодо передачі на компенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку, який включено до статутного фонду товариства та знаходиться за адресою: вул. Героїв Майдану, 302, м. Шаргород. 4 листопада 2014 року від керівника ТОВ «Шаргород райагробуд» надійшов лист з відмовою щодо передачі гуртожитку на компенсаційній основі у власність територіальної громади міста, пояснюючи це тим, що гуртожиток включений до статутного фонду ТОВ «Шаргород райагробуд» та належить на праві власності згідно свідоцтва на право власності, тому на даний час товариство не має бажання передавати гуртожиток у комунальну власність територіальної громади м. Шаргород. Враховуючи вище викладене, згідно ст. 41 Конституції України міська рада не має законних підстав зобовязати керівництво ТОВ «Шаргород райагробуд» передати гуртожиток у власність територіальної громади міста Шаргород.

З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі статтею 47 Основного Закону кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У преамбулі до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500-VI (далі Закон № 500-VI) цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 1 Закону № 500-VI сфера дії цього Закону поширюється, зокрема на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Як зазначалося вище, ТОВ «Шаргород райагробуд» є власником гуртожитку, який включено до статутного фонду товариства у процесі приватизації та знаходиться за адресою: вул. Героїв Майдану, 302 у м. Шаргород Вінницької області, а отже дія Закону № 500-VI поширюється на цей гуртожиток.

Статтею 2 Закону № 500-VIвстановлено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Відповідно до статей 3, 4 Закону № 500-VIзабезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів:

1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад;

2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону має бути здійснена в строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад;

3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону;

4) гуртожитки, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом;

5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд;

6) видатки, пов'язані з капітальним ремонтом гуртожитків (їх цілісних майнових комплексів), що передаються у власність територіальних громад згідно з цим Законом, здійснюються за рахунок передбачених на це відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад коштів державного та місцевих бюджетів;

7) допоміжні приміщення у гуртожитках передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у таких гуртожитках безоплатно і окремо приватизації не підлягають;

8) земельні ділянки, необхідні для утримання та експлуатації гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, не підлягають приватизації чи продажу у зв'язку з приватизацією жилих і допоміжних приміщень у них, а залишаються у власності відповідної територіальної громади (або передаються їй у власність) згідно з чинним законодавством;

9) утримання приватизованих та неприватизованих житлових, нежитлових і допоміжних приміщень у гуртожитках та прибудинкових територій здійснюється за рахунок коштів їх власників у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

10) власники житлових і нежитлових приміщень у гуртожитках є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням гуртожитку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку;

11) власники житлових та нежитлових приміщень у гуртожитку можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідно до закону;

111) громадяни, які на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживають у ньому, мають право, за наявності згоди власника гуртожитку, здійснювати за власні кошти ремонт житлових та допоміжних приміщень у гуртожитку з наступним відшкодуванням здійснених ними витрат у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

12) користування закріпленою за гуртожитками, на які поширюється дія цього Закону, прибудинковою територією здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Згідно зі статтею 4 Закону № 500-VI громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Змістовний аналіз наведених вище норм Закону № 500-VI дає підстави стверджувати, що усі без винятку гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, у тому числі й ті, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Пунктом 3 Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» від 21 червня 2012 року № 4995-VI (далі Закон № 4995- VI), зокрема органи місцевого самоврядування зобовязано: протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 22 липня 2012 року:

- розробити та затвердити відповідно до завдань Програми регіональні та місцеві програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад;

- під час розроблення та затвердження проектів місцевих бюджетів передбачати у них необхідні кошти для забезпечення виконання регіональних та місцевих програм (заходів).

Окрім того, як вбачається зі змісту Закону № 4995- VI, передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до місцевої програми, затвердженої органами місцевого самоврядування, мала бути проведена у продовж 2012 2015 років.

Отже, органи місцевого самоврядування до 22 жовтня 2012 року повинні були розробити та затвердити місцеву програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад, у проектах місцевих бюджетів передбачити необхідні кошти для забезпечення виконання місцевих програмта до кінця 2015 року провести роботу по прийняттю у власність громади гуртожитків, які підлягають передачі, з метою забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, які лише після цього матимуть можливість реалізувати своє право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках.

Разом із тим, як установлено судом, Шаргородська міська рада Вінницької області у строки, передбачені Законом № 4995- VI місцеву програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади навіть не розробила і відповідно кошти на реалізацію програми у бюджеті міста жодного разу не передбачалися.

Власне питання щодо місцевої програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади та виділення на неї коштів у Шаргородській міській раді Вінницької області за ініціативою останньої ніколи не піднімалося.

Як пояснив міський голова ОСОБА_4, програма не розроблялася, оскільки на таку програму у бюджеті міста не було коштів.

Згідно зі статтею 14 Закону № 500-VIгуртожитки (як цілісні майнові комплекси), на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність відповідних територіальних громад.

Гуртожитки, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку.

Розмір компенсації вартості гуртожитків розраховується відповідно до вартості гуртожитків, за якою їх було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), з урахуванням її зменшення внаслідок нарахованого фізичного зносу і збільшення в результаті фактичних витрат власників на проведення капітального ремонту за час перебування гуртожитків у їх власності. У разі наявності корпоративних прав держави у статутному капіталі таких товариств розмір компенсації визначається пропорційно обсягу таких прав відповідно до закону.

За згодою сторін компенсація вартості гуртожитків може здійснюватися грошима або майном (майновими правами).

Порядок визначення розміру компенсації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд.

Видатки, пов'язані з передачею гуртожитків у власність територіальних громад, здійснюються за рахунок передбачених на це відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад коштів державного та місцевих бюджетів.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, слід зробити висновок, що гуртожиток, що був включений до статутного капіталу товариства, створеного у процесі приватизації, передається у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку. Порядок визначення розміру компенсації встановлюється Кабінетом Міністрів України, а видатки на компенсацію вартості гуртожитку мають бути передбачені, зокрема у місцевому бюджеті.

Рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд.

Судом встановлено, що листами від 30.09.2014 № 513 та від 16.10.2014 № 551 (т. І а.с. 129, 130) Шаргородський міський голова ОСОБА_4 звертався до ТОВ «Шаргород райагробуд», у яких ставилося питання про передачу на компенсаційній основі у власність територіальної громади гуртожитку, який включено до статутного фонду товариства та знаходиться за адресою: вул. Героїв Майдану, 302 у м. Шаргород Вінницької області.

Проте листом, який надійшов на адресу відповідачів 4.11.2014 директор ТОВ «Шаргород райагробуд» ОСОБА_23 відмовився передавати зазначений гуртожиток у власність територіальної громади, посилаючись на те, що передача гуртожитку є правом, а не обовязком товариства, однак, на даний час ТОВ «Шаргород райагробуд» не має бажання реалізовувати це право (т. І а.с. 131).

Водночас, із листа директора ТОВ «Шаргород райагробуд» ОСОБА_23 вбачається, що товариство, будучи власником гуртожитку, відмовилось передавати його територіальній громаді.

Частиною четвертою статті 14 Закону № 500-VI передбачено, що рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд.

Пунктами 1 та 19 статті 16 Закону № 500-VI встановлено, що органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону та звертаються до суду з позовом про передачу гуртожитків у власність територіальних громад.

Отже, з урахуванням того, що відповідно до Закону № 500-VI передачі у власність територіальної громади підлягають усі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, у тому числі і гуртожиток, розташований по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області, як такий, що в процесі приватизації увійшов до статутного фонду ТОВ «Шаргород райагробуд», відповідачі зобовязані були, з метою забезпечення реалізації житлових прав мешканців цього гуртожитку, розробити місцеву програму приватизації, передбачити у бюджеті кошти на цю програму та здійснити усі дії, передбачені Законом № 500-VI, у тому числі і звернення до суду з позовом про передачу гуртожитку у власність територіальної громади, якщо власник відмовляється від передачі.

У такому разі, лише суд ухвалюватиме остаточне рішення про передачу гуртожитку у власність територіальної громади чи відмову у ній.

Проте, як установлено судом, відповідачі, після одержання зазначеного вище листа ТОВ «Шаргород райагробуд», не вчинилижодних дій, передбачених Законом № 500-VI для передачі гуртожитку у власність територіальної громади.

На переконання суду, така бездіяльність відповідачів призводить до позбавлення позивачів можливості реалізації житлових прав, як мешканців гуртожитку.

Суд також вважає, що при розгляді заяви позивачів від 2 березня 2015 року відповідачі допустили протиправну бездіяльність, оскільки зі змісту відповіді на заяву (т. і а.с. 16) вбачається, що розгляд заяви був проведений формально, відповідачами не було забезпечено обєктивну та всебічну перевірку питань, порушених у заяві.

Повивачам не була надана відповідь щодо усіх питань, зазначених у заяві, у відповіді відсутнє посилання на Закон і не викладено мотивів, з яких заява не задоволена, позивачам не розяснено порядку оскарження прийнятого рішення, що є порушенням статей 15, 19 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно зі статтями 19, 55 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу. У силу частини другої статті 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У порушення положень частини другої статті 71 КАС України відповідачі не довели належними та допустимими доказами правомірності своє бездіяльності при зверненні розгляді заяви позивачів та при невиконанні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та вимоги Законом України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» в частині вирішення питань, повязаних із передачею гуртожитку, розташованого по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області від ТОВ «Шаргород райагробуд» у власність територіальної громади міста Шаргород.

Згідно із частиною другою статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, оскільки судом встановлено протиправну бездіяльність відповідачів, то з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивачів, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково, вийшовши за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає у неналежному розгляді заяви позивачів від 2 березня 2015 року, зобовязавши їх повторно розглянути заяву, обєктивно та всебічно перевіривши доводи та прохання, викладені у зверненні, і вчасно надати позивачам письмову відповідь, а у разі відмови в задоволенні їх вимог, викласти мотиви такої відмови з посиланням на закон та надати розяснення порядку оскарження прийнятого рішення чи відповіді. Окрім того, відповідачів належить зобовязати в межах їх повноважень виконати вимоги Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та вимоги Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» для передачі гуртожитку, розташованого по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області від ТОВ «Шаргород райагробуд» у власність територіальної громади міста Шаргород.

При цьому, на переконання суду, саме у такий спосіб права, свободи та охоронювані законом інтереси позивачів будуть адекватно захищені, відтак буде досягнуто мети адміністративного судочинства, визначеної у частині першій статті 2 КАС України, суть якої полягає, зокрема, у захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень органів місцевого самоврядування, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого та неупередженого розгляду адміністративної справи.

Що стосується інших позовних вимог, то суд виходить із того, що визнання протиправною бездіяльність відповідачів при розгляді заяви позивачів, зобовязання повторно розглянути заяву та зобовязання в межах їх повноважень виконати вимоги Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та вимоги Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» для передачі гуртожитку, розташованого по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області від ТОВ «Шаргород райагробуд» у власність територіальної громади міста Шаргородє адекватним та вичерпним способом захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивачів, а тому у решті позовних вимог слід відмовити.

Суд вважає, що позивачі не довели належними та допустимими доказами завдання їм моральної шкоди та її розміру, оскільки у судовому засіданні з цього питання вони не дали жодних пояснень, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Окрім того, представник позивачів у судовому засіданні зазначив, що стягнення моральної шкоди заявлено, з метою стимулювати відповідачів виконувати свої функції.

Ураховуючи усе вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із місцевого бюджету.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Шаргородського міського голови ОСОБА_4 та Шаргородської міської ради Вінницької області, яка полягає у неналежному розгляді звернення позивачів від 2 березня 2015 року з приводу забезпечення житлових прав позивачів, як мешканців гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області.

Зобовязати Шаргородського міського голову ОСОБА_4 та Шаргородську міську раду Вінницької областівідповідно до Закону України «Про звернення громадян» повторно розглянути заяву позивачів від 2 березня 2015 року про забезпечення їх житлових прав, як мешканців гуртожитку ТОВ «Шаргород райагробуд» по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області, обєктивно та всебічно перевіривши доводи та прохання, викладені у зверненні і вчасно надати позивачам письмову відповідь, а у разі відмови в задоволенні їх вимог - викласти мотиви такої відмови з посиланням на закон та надати розяснення порядку оскарження прийнятого рішення чи відповіді.

Зобовязати Шаргородського міського голову ОСОБА_4 та Шаргородську міську раду Вінницької областів межах їх повноважень виконати вимоги Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та вимоги Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки» для передачі гуртожитку, розташованого по вул. Героїв Майдану (Леніна), 302 у м. Шаргород Вінницької області від ТОВ «Шаргород райагробуд» у власність територіальної громади міста Шаргород.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_2 по 158 (сто пятдесят вісім гривень) 70 копійок судового збору.

Згідно зі статтями 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено 28.09.2015.

Суддя І.Л.Строгий