Справа № 2а-1031/09
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Київ К/9991/68723/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації про оскарження дій посадових осіб органів виконавчої влади

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову начальника Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації у видачі їй дозволу на перереєстрацію автомобіля «Фольксваген», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1 (далі - автомобіль), яким був забезпечений її померлий чоловік ОСОБА_2, та зобов'язати відповідача видати їй дозвіл на перереєстрацію цього автомобіля.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 липня 2009 року позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду, залишивши в силі судове рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації автомобіль в якості адресної гуманітарної допомоги переданий інваліду ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації з проханням надати їй дозвіл на перереєстрацію автомобіля на своє ім'я. Листом від 1 липня 2009 року № 27-3-735-1 відповідач відмовив ОСОБА_1 в наданні зазначеного дозволу, посилаючись на пункт 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок 2006 року), відповідно до якого після смерті інваліда, автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається головному управлінню для подальшої передачі інваліду у порядку черговості.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_2

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999 був затверджений Порядок забезпечення інвалідів автомобілями (далі - Порядок 1997 року) у зв'язку з прийняттям законів України від 22 грудня 1995 року № 488/95-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з метою впорядкування забезпечення автомобілями різних категорій інвалідів та спрямований на захист інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку 1997 року в редакції, чинній на час надання спірного автомобіля, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 Цивільного кодексу України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда у його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, має вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому автомобіль надавався як гуманітарна допомога.

Таким нормативно-правовим актом є Порядок 2006 року, відповідно до пункту 41 якого у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, автомобіль, отриманий інвалідом як гуманітарна допомога, після його смерті повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Оскільки права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок 2006 року.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року (справа № 21-437а13) та від 10 лютого 2015 року (справа № 21-620а14), які відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України.

Отже, висновок апеляційного суду про правомірність відмови начальника головного управління праці у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.