Справа № 12/144 (2а-867/08)
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2011-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 12/144 (2а-867/08) (в 2-х томах) Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"12" квітня 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Драгирук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Шевченківського району міста Києва, Прокуратури м. Києва, Генеральної прокуратури України, Державного казначейства України про визнання протиправними рішення, дії, бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії; ОСОБА_5, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до Президента України ОСОБА_9, Верховного Суду України, Судді Верховного Суду України Балюка Миколи Івановича, Апеляційного суду м. Києва, Голови Апеляційного суду м. Києва та члена Вищої ради юстиції України ОСОБА_10, Вищої ради юстиції України, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії; ОСОБА_5, ОСОБА_3 в інтересах своїх та неповнолітнього сина ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Президента України ОСОБА_9, Вищої ради юстиції України, третя особа суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_11, про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2008 року справу за вказаними позовами було обєднано в одне провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 квітня 2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять її скасувати, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Прокуратури Шевченківського району міста Києва, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.198 ч.1 п.1 та ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися до суду з вимогами про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилалися на порушення Генеральною прокуратурою України та прокуратурою м. Києва норм Закону України «Про звернення громадян», а саме ненадання відповіді на звернення від 29.12.2006 року, порушення Верховним судом України, Апеляційним судом м. Києва прав учасників судового процесу, права на справедливий і безсторонній суд при розгляді цивільних справ та просили суд, у звязку з цим спонукати Президента України ОСОБА_9, Верховну раду України та Вищу раду юстиції України звільнити суддю Верховного суду України Балюка М.І. та суддю Шевченківського суду м. Києва Притулу Н.Г. за порушення присяги судді.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зважає на наступне.

Щодо вимог про порушення Закону України «Про звернення громадян», необхідно відзначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно пункту 3.11 Інструкції «Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України", затвердженою наказом Генеральної прокуратури від 28.12.2005, № 9гн, звернення громадян та юридичних осіб, які надійшли до Генеральної прокуратури України вперше і за ними не приймалися рішення прокурорами обласного рівня (первинні звернення), передаються в управління розгляду звернень та прийому громадян для розгляду і надсилання до підпорядкованих прокуратур (відповідних відомств) для вирішення.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_3 від 29.12.2006 року було надіслано Генеральною прокуратурою України до прокуратури м.Києва для розгляду по суті, яка в свою чергу 09.02.2007 року надала відповідь ОСОБА_3 на її звернення.

Тому, на думку колегії суддів, відповідачами прокуратурою м.Києва та Генеральною прокуратурою України не було порушено вимог Закону України «Про звернення громадян»при наданні відповіді ОСОБА_3 на її заяву від 29.12.2006 року.

Стосовно вимог про порушення Верховним судом України, Апеляційним судом м. Києва прав позивачів, як учасників судового процесу та спонукання Президента України ОСОБА_9 Верховної ради України та Вищої ради юстиції України звільнити суддів за порушення присяги при розгляді ними цивільних справ, необхідно зазначити наступне.

Пунктом 4.2 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року, встановлено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Тому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судді, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі фактично оскаржують відповідні процесуальні рішення тсудів, оспорюючи викладені в них обставини, зокрема рішення та дії судді Верховного Суду України Балюка М.І., Апеляційного суду міста Києва, голови Апеляційного суду міста Києва та члена Вищої ради юстиції ОСОБА_10, судді Шевченківського суду м. Києва Притули Н.Г. вчинені при здійсненні ними правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що оскаржувані позивачами дії суддів є не управлінськими, а процесуальними, вчиненими при виконанні ними своїх обов'язків по здійсненню правосуддя, законність яких може перевірятися лише судами вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від 21.05.2002, № 9-рп/2002 визначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 131 Конституції України тільки Вища рада юстиції має виключне конституційне повноваження вносити подання про звільнення суддів з посади і що будь-яких застережень чи обмежень у реалізації цього повноваження Конституція України не передбачає. Це конституційне повноваження Вищої ради юстиції конкретизується положенням частини першої статті 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції України»про те, що таке подання про звільнення судді за загальними обставинами може бути внесене за пропозицією кваліфікаційної комісії суддів або за власною ініціативою, тобто за пропозицією члена Вищої ради юстиції за наслідками перевірки відповідних даних.

Тобто ані президент України, ані Верховна рада України не можуть звільнити суддю без подання Вищої ради юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачами позовні вимоги є безпідставними та не підтверджуються належними доказами, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2010 року ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у звязку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196,198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Ключкович В.Ю.

Судді: Губська О.А..

ОСОБА_2