Справа № 819/2209/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2209/15

22 вересня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5, ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 (далі Уповноважена особа ОСОБА_2, відповідач 1), ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (далі ОСОБА_2, відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (далі ПАТ «ІМЕКСБАНК», Банк, третя особа), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 щодо не включення ОСОБА_4 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі, визначеному законодавством за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб за договором про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року № 660047644;

- зобов'язати уповноважену особу ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 включити ОСОБА_4 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року № 660047644 у розмірі, передбаченому законодавством;

- зобов'язати ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_4 на підставі додаткової інформації, наданої Уповноваженою особою ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5, до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі, визначному законодавством.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2015 року між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року № 660047644. На виконання вищевказаного договору 20.01.2015 року ОСОБА_4 були внесені кошти на суму 150 000 грн. на депозитний рахунок банку 8202, що підтверджується квитанцією № 53229 від 20.01.2015 року.

В подальшому ПАТ «ІМЕКСБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію, з 27.05.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК» та призначено Уповноважену особу ОСОБА_2. З 04.06.2015 року ОСОБА_2 розпочав виплату коштів вкладникам Банку. Проте Уповноваженою особою ОСОБА_2 призупинено виплату коштів ОСОБА_4 через припущення про можливе укладення нікчемного правочину між позивачем та Банком. На думку позивача, такі дії Уповноваженої особи ОСОБА_2 неправомірні, оскільки будь-яких рішень, повідомлень з зазначенням підстав, передбачених законом, про визнання договору банківського вкладу ОСОБА_4 нікчемним не приймалось, відтак, останній набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів ОСОБА_2.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у адміністративному позові, просила позов задовольнити.

Відповідач 1 Уповноважена особа ОСОБА_2 подала до суду письмові заперечення проти позову від 06.08.2015 року № 4859, додаткові заперечення від 18.09.2015 року № 5933 (а. с. 24-29, 88-89), у яких зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки Уповноважена особа ОСОБА_2 діяла у відповідності з приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нормативно-правових актів ОСОБА_2.

З метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банку, зокрема, з метою забезпечення гарантованого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладами Уповноважена особа зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку. Під час такої перевірки було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта ОСОБА_6. Мало місце штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання позивачем сум гарантованого відшкодування, оскільки залишок коштів у січні 2015 року у касі відділення банку у місті Тернополі не дозволяв здійснити операцію щодо видачі грошових коштів ОСОБА_6, які в подальшому зараховані на депозитний рахунок позивача. Крім того, зареєстровані кримінальні провадження за фактами вчинення службовими особами банку кримінальних правопорушень. Також відповідач 1 зазначає, що договір про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) з позивачем укладено 20.01.2015 року у період, коли Банк було віднесено до категорії проблемних.

Відповідач 1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача 1 судове засідання не прибув повторно, причини неприбуття до суду не повідомив, а тому відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи здійснено за відсутності такого представника відповідача.

У судовому засіданні представник Відповідача 2 ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, позов не визнав, з підстав наведених у письмових запереченнях на позов від 07.08.2015 року (а. с. 52-54) та зазначив, що відповідно до статей 26, 27 та 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 року, ОСОБА_2 починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. Виконавча дирекція ОСОБА_2 затверджує Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою. Оскільки позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку вкладників, ОСОБА_2 гарантування не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру та виплаті відшкодування.

Посилаючись на викладені вище обставини, відповідач 2 стверджує, що права позивача ОСОБА_2 не порушені, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ПАТ «ІМЕКСБАНК» у судове засідання не прибув повторно, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, свою позицію щодо заявлених позовних вимог не висловив, причини не прибуття до суду не повідомив, а тому відповідно до статті 128 КАС України розгляд справи здійснено за відсутності такого представника третьої особи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах адміністративної справи, звіривши копії документів, поданих позивачем з їх з оригіналами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2015 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір № 660047644 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року строком на 93 дні (а. с. 10, 71-75). Відповідно до пункту 3.1. публічного договору банк приймає від вкладника вклад, внесений на умовах, які визначені у цьому договорі та договорі про приєднання до договору, та зобовязується повернути вклад та сплатити проценти за його користування.

Відповідно до квитанції № 53232 від 20.01.2015 року (оригінал якої оглянуто у судовому засіданні) ОСОБА_4 внесено кошти на рахунок банку - відділення АТ «ІМЕКСБАНК» у місті Тернополі у розмірі 150 000,00 грн. з призначенням платежу «внесок готівки на рахунок» (а. с. 96).

26.01.2015 року постановою Правління Національного банку України № 50 віднесено ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних (а. с. 33). На підставі даної постанови Правління НБУ виконавчою дирекцією ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року за № 16 про запровадження з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації строком на три місяці з 27.01.2015 року по 26.04.2015 року та призначено уповноважену особу ОСОБА_2 на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 (а. с. 36-37). Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_2 від 23.04.2015 року № 84 продовжено здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІМЕКСБАНК» по 26.05.2015 року (а. с. 38).

27.05.2015 року виконавчою дирекцією ОСОБА_2 відповідно до постанови Правління НБУ від 21.05.2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» прийнято рішення за № 105 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноважену особу ОСОБА_2 на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 (а. с. 39-40).

Також судом встановлено, що 13.05.2015 року Уповноваженою особою ОСОБА_2 направлено повідомлення ОСОБА_4 про тимчасове призупинення виплат у зв'язку із попередніми висновками про те, що за участі позивача в банку були проведено операції, які можуть містити ознаки нікчемності та підпадати під критерії нікчемності, визначені підпунктом 7 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 92). В подальшому позивач двічі 25.05.2015 року та 10.06.2015 року звертався до Уповноваженої особи ОСОБА_2 з вимогами виплати коштів за вкладом (а. с. 93-94), на які отримав відповідь від 17.07.2015 року про проведення досудового розслідування, порушеного СУ ГУ МВС України в Одеській області та СУ ГУ МВС України в м. Києві, на предмет встановлення в діях посадових осіб банку та можливо клієнтів банку ознак протиправності (а. с. 95).

24.06.2015 року ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб через ПАТ «Альфа-Банк» позивачу здійснено часткову виплату вкладу у розмірі 329,05 грн. (а. с. 15).

У звязку з припиненням виплати коштів за вкладом за рахунок ОСОБА_2 в межах гарантованої суми відшкодування та відсутністю ОСОБА_4 в переліку вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», позивач звернувся до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ОСОБА_2), порядок виплати ОСОБА_2 відшкодування за вкладами, а також відносини між ОСОБА_2, банками, Національним банком України, повноваження та функції ОСОБА_2 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені та регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), тут і надалі в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Основним завданням ОСОБА_2 є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання ОСОБА_2 у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників ОСОБА_2; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (частини перша-друга статті 4 Закону № 4452-VI).

Згідно із статтею 26 Закону № 4452-VI ОСОБА_2 гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ОСОБА_2 відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення ОСОБА_2 банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Адміністративна рада ОСОБА_2 не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_2 в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», відповідно до якого уповноважена особа ОСОБА_2 складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2 відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів ОСОБА_2 станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа ОСОБА_2 протягом трьох днів з дня отримання ОСОБА_2 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа ОСОБА_2 зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання ОСОБА_2 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція ОСОБА_2 затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою ОСОБА_2 переліку вкладників. ОСОБА_2 публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання ОСОБА_2 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа ОСОБА_2 протягом трьох днів з дня отримання ОСОБА_2 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Судом встановлено, що Уповноважена особа ОСОБА_2, керуючись рішенням щодо тимчасового призупинення виплати коштів за рахунками фізичних осіб на час дії тимчасової адміністрації, не включила позивача до переліку, сформованого відповідно до статті 27 Закону № 4452-VI, що призвело до не включення останнього і в затверджений ОСОБА_2 реєстр вкладників.

Надаючи оцінку доводам відповідачів про правомірність невключення позивача до переліку, та в подальшому до Загального реєстру, суд виходить із редакції нормативних актів, що діяли станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 37 Закону № 4452-VI Уповноважена особа діє від імені ОСОБА_2 відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів ОСОБА_2, та має право, зокрема:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Згідно із статтею 38 Закону № 4452-VI Уповноважена особа ОСОБА_2 зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

При цьому, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа ОСОБА_2 зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За змістом частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

- банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

- банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

- банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

В запереченнях проти адміністративного позову відповідач 1 посилається на те, що позивач, отримав кошти від інших осіб з метою отримання окремими кредиторами (первинними вкладниками) переваг, не передбачених законодавством (коштів більш ніж 200 000,00 грн.), тобто вказує на те, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Проте, з поданих сторонами доказів, вбачається, що відповідач 1 не вжив заходів та не вчинив дій, передбачених законом, в частині перевірки правочину укладеного Банком з ОСОБА_4 на предмет його нікчемності з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI, зокрема, з підстав, які наводить Уповноважена особа ОСОБА_2 в запереченні проти позову, не проаналізував наявність або відсутність підстав для визнання правочину, укладеного з позивачем, нікчемним, не вирішував питання про наявність/відсутність підстав направлення повідомлення про нікчемність правочину.

Доводів щодо протиправності дій із вкладами позивача та первісного власника коштів в межах цивільно-правового поля не наведено.

Уповноважена особа ОСОБА_2 протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи ОСОБА_2 про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Надаючи оцінку посиланням відповідача 1 на нікчемність правочину, яку має самостійно застосувати суд в обґрунтування підстав відмови у задоволенні цього адміністративного позову, суд зазначає, що Цивільний кодекс України, з врахуванням змін, що внесені Законом України від 02.12.2010 року №2756-VI до статей 203, 234, 228, розділяє недійсні правочини на оспорювані, ті що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, та неоспорювані - нікчемні, ті, що не потребують їх визнання недійсними у судовому порядку.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі посилання відповідачем 1 на нікчемність угоди у зв'язку із порушенням публічного порядку, такі обставини мають бути доведеними. Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України та Закону № 4452-VI, суд приходить до висновку, що Уповноважена особа ОСОБА_2 наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

У спірному випадку відповідачем 1 не надано суду будь-яких доказів про те, що ним приймалось рішення про визнання правочину, укладеного з позивачем, нікчемним, з відповідним обґрунтуванням та з визначенням конкретної підстави, передбаченої частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI. Також Уповноваженою особою ОСОБА_2 не повідомлено позивача, як сторону за договором, у відповідності до частини другої статті 37, частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI про нікчемність договору, у разі наявності підстав для такого визнання.

У спірному випадку, відповідачем 1 не наведено обставин, що свідчили б про порушення публічного порядку в розумінні статті 228 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідач 1 не зазначає підстав протиправності укладення договору про приєднання до банківського рахунку та перерахування коштів, окрім наміру іншої особи ОСОБА_6 отримати додаткові кошти за рахунок ОСОБА_2, не надає будь-яких доказів на підтвердження таких обставин та на доведення умислу осіб.

Щодо мотивації відповідача 1 з посиланням на зареєстровані кримінальні провадження за фактами вчинення службовими особами банку кримінальних правопорушень, то суд зауважує, що Уповноваженою особою ОСОБА_2 не представлено належних доказів про те, що відносно позивача або конкретної операції, що розглядається в цій справі, провадиться досудове розслідування.

Разом з тим, позивачем на підтвердження обґрунтування правомірності своїх вимог щодо права на відшкодування вкладу за рахунок Фонду надано суду квитанцію № 53232 про внесення ОСОБА_4 на рахунок банку 20.01.2015 року 150 000,00 грн., банк отримувача акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», код банку отримувача 328384. На квитанції міститься підпис уповноваженої особи банку, відтиск штампу банківської установи, зокрема відділення банку у місті Тернополі (а. с. 96).

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок банку позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 були внесені.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача 1 з посиланням на те, що внаслідок «розбивки» вкладу іншого клієнта ОСОБА_6 виникло три вклади, у тому числі і вклад позивача в сумі 150 000,00 грн., оскільки Уповноваженою особою ОСОБА_2 не надано жодного доказу про рух коштів на даних рахунках, даних про те, що позивачем кошти фактично не вносились на рахунок за спірним договором. Крім того, відповідачем не спростовано наявність у позивача квитанції, яка є доказом внесення на рахунок банку грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. (оригінал був досліджений в суді).

Також суд не бере до уваги обґрунтування відповідача 1 про те, що договір банківського вкладу позивачем було укладено 20.01.2015 року, тобто після прийняття рішення про визнання ПАТ «ІМЕКСБАНК» проблемним, з огляду на наступне.

Частиною шостою статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07.12.2000 року передбачено право Національного банку України запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленими статтею 73 цього Закону.

Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку, Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Статтею 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено обов'язок Національного банку України прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних відповідно до критеріїв, визначених в ньому.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Отже, наведені положення Закону не встановлюють заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти. Крім того, як зазначено вище, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Отже, позивач не міг знати про віднесення Банку до категорії проблемних.

З огляду на викладене, укладення позивачем договору банківського вкладу після прийняття рішення про визнання ПАТ «ІМЕКСБАНК» проблемним, на думку суду, не є підставою для не включення позивача до переліку вкладників згадуваного банку.

Статтями 26, 38 Закону № 4452-VI визначено виключні підстави для не включення вкладника до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок ОСОБА_2, та обов'язок уповноваженої особи ОСОБА_2 протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляти сторони за договорами про нікчемність цих договорів.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, Уповноваженою особою ОСОБА_2 не надано відповідного повідомлення ОСОБА_4 про нікчемність договору банківського вкладу - договору про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року № 660047644, та наявності правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», а тому така бездіяльність Уповноваженої особи ОСОБА_2 суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм права та обставин справи, судом встановлено, що Уповноваженою особою ОСОБА_2 у спірних правовідносинах не реалізовані повноваження, передбачені статтею 37 Закону № 4452-VI, та не вжито заходів, визначених статтею 26 цього ж Закону, а відтак, допущено протиправну бездіяльність щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 09.06.2015 року К/800/16057/15, від 25.06.2015 року К/800/19839/15, К/800/18572/15, постанові від 04.08.2015 року К/800/24809/15.

На відновлення порушеного права ОСОБА_4 суд вважає за необхідне задовольнити і позовну вимогу про зобов'язання Уповноваженої особи ОСОБА_2 включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки такі дії передбачені Законом № 4452-VI.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 на підставі додаткової інформації, наданої Уповноваженою особою ОСОБА_2, включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок ОСОБА_2, то, на думку суду, така вимога є передчасною, оскільки заявлена на майбутнє, а захисту у судовому порядку підлягають лише порушені права. В цій частині в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

У зв'язку із частковим задоволенням позову суд присуджує на користь позивача за рахунок Державного бюджету України судовий збір в розмірі 36,54 грн. згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 щодо не включення ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у гарантованому розмірі, визначеному законодавством, за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб за договором про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року № 660047644.

Зобов'язати уповноважену особу ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_5 включити ОСОБА_4 до переліку вкладників акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року № 660047644 у розмірі, передбаченому законодавством.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки, сплачений згідно з квитанцією від 29 липня 2015 року № 0.0.415776242.1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.