Справа № 826/13744/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства надзвичайних ситуацій України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Міністерства надзвичайних ситуацій України про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом Міністерства надзвичайних ситуацій України та просила стягнути з відповідача заборгованість за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 2 230 091 грн. та земельного податку у сумі 313,56 грн., шляхом стягнення коштів з належних відповідачу розрахункових рахунків у банках на бюджетний рахунок УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що за приписами ст.183-3 КАС України податковий орган повинен був звернутися до суду з поданням про стягнення коштів за податковим боргом з платника податків протягом двадцяти чотирьох годин після спливу 60 календарних днів з моменту надсилання податкової вимоги, що останнім зроблено не було, а тому підстави для стягнення податкового боргу відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.11.2012 податковим органом винесено відносно Міністерства надзвичайних ситуацій України податкове повідомлення-рішення №, яким донараховано суму грошового зобов'язання за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 2 767 777,00 грн.

17 Червня 2013 року податковим органом винесено податкову вимогу №1937-19, якою встановлено, що сума узгодженої заборгованості Міністерства надзвичайних ситуацій України станом на 16.06.2013 становить 2 232 057,30 грн., та прийнято рішення №486/19.1-28 про опис майна відповідача в податкову заставу.

Крім того, згідно довідки КОР із земельного податку юридичних осіб за 2013-2015 рік, станом на 30.01.2014 відповідачем самостійно нараховано в декларації від 01.02.2013 № земельний податок у сумі 313,56 грн.

На час розгляду справи судом першої інстанції вищеозначені суми заборгованості відповідачем сплачені не були, що і стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення коштів з рахунків платника податків.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що суми заборгованості є узгодженими та не сплачені в добровільному порядку, - з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:

Відповідач у відповідності до п. 15.1 ст. 15 ПК України є платником податків та згідно пп.16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В свою чергу, п. 57.1 ст. 57 ПК України передбачає, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ч. 1 п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було надіслано на адресу Міністерства надзвичайних ситуацій України податкову вимогу від 17.06.2013 №1937-19 на суму 2 232 057,30 грн., яка отримана представником відповідача 05.09.2013.

Проте, у встановлені податковим законодавством строки відповідач самостійно вищеозначені податкові зобов'язання не сплатив.

Посилання апелянта на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки стягнення податкового боргу з розрахункових рахунків у банках платника податків можливе виключно шляхом звернення до суду із поданням у порядку ст. 183-3 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, з огляду на таке.

За приписами абз. 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

При цьому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення чинного законодавства встановлюють імперативні умови звернення податкового органу виключно в порядку статті 183-3 КАС України із поданням про стягнення податкового боргу, однак при цьому надають можливість органам ДФС звертатися до суду з позовом про стягнення податкового боргу у порядку, передбаченому ст. 183-2 КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і посилання апелянта на недотримання податковим органом процесуальних строків звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункту 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Відтак, процесуальний закон прямо передбачає можливість встановлення іншими законами строків звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З наведеного випливає, що строк для стягнення податкового боргу починає свій перебіг з дня виникнення податкового боргу, в той час як строк для визначення грошового зобов'язання контролюючим органом обраховується з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Тобто, з дня виникнення податкового боргу починається відлік строку тривалістю 1095 днів для звернення податкового органу до суду з вимогою, пов'язаною зі стягненням такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в листі від 10.02.2011 року №203/11/13-11.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно та обґрунтовано заявлено позов про стягнення узгодженої та непогашеної заборгованості з Міністерства надзвичайних ситуацій України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що підстави для її задоволення відсутні.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, і дав їм належну правову оцінку, - з огляду на що підстави до скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства надзвичайних ситуацій України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 29 вересня 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С