Справа № 2а-10705/11/2670
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2011-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № 1/254
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі (в частині)

01 серпня 2011 року № 2а-10705/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індагро Груп"
до Київської регіональної митниці
про скасування рішення № 100000006/2011/310286/1 від 01.02.2011 року, зобов'язання вчинити дії, стягнення надмірно сплачених коштів,
ВСТАНОВИВ:

22 липня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю "Індагро Груп" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Київської регіональної митниці про скасування рішення № 100000006/2011/310286/1 від 01.02.2011 року, зобов'язання вчинити дії, стягнення надмірно сплачених коштів. Позовні матеріали передані на розгляд судді 25.07.2011 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.07.2011 р. позовну заяву у справі № 2а-10705/11/2670 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) щодо формулювання позовних вимог в межах статті 105 КАСУ. Позивачу було встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви до 05 серпня 2011 року.

29 липня до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить скасувати рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів № 100000006/2011/310286/1 від 01.02.2011 р.; скасувати рішення Київської регіональної митниці вих. № 40/2-17/5789 від 13.05.2011 р.; зобов'язати Київську регіональну митницю визначити митну вартість товарів на підставі Договору, Інвойсу та Міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 0216150 від 26.01.2011 р. за методом № 1 відповідно до ст. 267 Митного кодексу України.

Судом встановлено, що оскаржуване позивачем рішення Київської регіональної митниці вих. № 40/2-17/5789 від 13.05.2011 р. є не рішенням, а листом, який був направлений на адресу позивача відповідачем у відповідь на звернення від 29.04.2011 (вх. № 13168/7 від 04.05.2011) щодо перегляду рішення про визначення митної вартості товарів від 01.02.2011 № 100000006/2011/310286/1.

Згідно частини 2 статті 107 КАСУ суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 109 КАСУ суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАСУ компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Зі змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Закріплення частиною 2 статті 2 КАСУ положення про можливість оскарження до адміністративних судів будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не означає спростування висновку про юридичне значення рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень як предмета судового оскарження, так само як не означає і нівелювання способу захисту порушеного права, свобод чи законних інтересів.

Необхідно враховувати, що правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваження суб'єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов'язків учасників конкретних правовідносин.

При цьому, правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень. уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта і відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Тобто, особливою відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність у ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов'язків для інших суб'єктів.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

При цьому, критерієм розмежування понять нормативного правового акта і ненормативного (індивідуального) правового акта є сфера його дії за суб'єктивним складом, оскільки правові акти індивідуальної дії, на відміну від нормативних, поширюють свою дію на конкретно визначеного суб'єкта.

Як нормативний, так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб'єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов'язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Ненормативні (індивідуальні) акти - породжують права і обов'язки у тих конкретних суб'єктів, яким вони адресовані, у конкретному випадку.

Зі змісту зазначених визначень вбачається, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їхня дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта і відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Тобто, особливою відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність в ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов'язки для інших суб'єктів.

За усталеними в теорії права підходами до класифікації актів нормативно-правовий акт - виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту / актів / щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта / суб'єктів /, якому він адресований.

Обов'язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта / суб'єктів /, дотримання якої забезпечується правовими механізмами.

Лист першого заступника начальника Київської регіональної митниці ОСОБА_1 від 13.05.2011 р. № 40/2-17/5789 не має юридичного характеру, оскільки безпосередньо не стосується прав і обов'язків позивача, не містить обов'язкового для нього припису, а відтак не є правовим актом індивідуальної дії та не може бути оскаржений до адміністративного суду.

Така позиція кореспондується з позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.06.2010 у справі № К-14217 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.08.2009 у справі № К-5417/07.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вищевказаний лист-відповідь відповідача на звернення позивача не є рішенням суб'єкта владних повноважень (нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії), оскільки в них жодним чином не реалізується компетенція їх видавця як суб'єкта владних повноважень, що уповноважений управляти поведінкою інших суб'єктів.

За таких обставин суд вважає, що законодавством не передбачено можливості для оскарження в судовому порядку та відповідно для скасування листа відповідача від 13.05.2011 р. № 40/2-17/5789, а обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає його змісту та не підлягає розгляду в суді.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині скасування листа Київської регіональної митниці вих. № 40/2-17/5789 від 13.05.2011 р., оскільки компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАСУ, на цей спір не поширюється.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 107, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі в частині скасування листа Київської регіональної митниці вих. № 40/2-17/5789 від 13.05.2011 р.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині скасування листа Київської регіональної митниці вих. № 40/2-17/5789 від 13.05.2011 р. надіслати позивачу негайно.

3. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо ухвалу не було оскаржено. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова