Справа № 406/3387/14
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ткач О.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року справа № 406/3387/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року у справі № 406/3387/14 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та сплати пенсії , -

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області (з урахуванням уточнень) про визнання неправомірними дій щодо відмови управління зарахувати позивачу стаж роботи як лікаря-хірурга з 01 вересня 1990 року по 31 серпня 1992 року в клінічній ординатурі м.Харкова до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років (на 30 серпня 2013 року спеціальний стаж склав 25 років 01 місяць 02 дні); зобов'язати відповідача зарахувати трудовий стаж роботи лікаря-хірурга з 01 вересня 1990 року по 31 серпня 1992 року у клінічній ординатурі м.Харкова до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років та призначити позивачу пенсію з часу звернення з заявою про призначення пенсії - з 30 серпня 2012 року (згідно ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення») (а.с. 1-3, 34-35).

Постановою Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області задоволено. Визнано дії управління щодо відмови в нарахуванні пенсії за вислугу років позивачу неправомірними. Зараховано до пільгового стажу за вислугу років період навчання позивача в клінічній ординатурі з 01 вересня 1990 року по 31 серпня 1992 року і період роботи в ТОВ «Світа-Мед» з 08 листопада 2010 року по 01 березня 2012 року; зобов'язано управління призначити пільгову пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 13 травня 2014 року (а.с. 46-47).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року у справі № 406/3387/14 про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та сплати пенсії та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування зазначеної скарги апелянт вказує на те, що період навчання в клінічній ординатурі в стаж роботи за вислугу років не має бути включеним на підставі ст. 53 Закону України «Про вищу освіту», якою визначено, що спірний період є навчанням, а не роботою, яка дає право на пенсію за вислугу років (а.с. 49-50).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року позовні вимоги позивача за період з 30 серпня 2012 року по 22 квітня 2014 року залишені без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

14 вересня 2015 року позивачем до канцелярії суду надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 71).

Апелянтом разом із апеляційною скаргою подано заяву про розгляд справи за відсутності представника управління (а.с. 50).

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі управління задовольнити частково, а постанову суду першої змінити, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, у 2012 році позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за результатами розгляду якої отримав відмову (а.с. 26-27). Зазначене рішення пенсійного фонду оскаржено не було.

23 квітня 2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області від 26 травня 2014 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку із не зарахуванням періоду навчання в клінічній ординатурі з 01 вересня 1990 року по 31 серпня1992 року та періоду роботи в ТОВ «Світа-Мед» з 08 листопада 2010 року по 01 березня 2012 року (термін дії акредитаційного сертифікату з 02 березня 2012 року по 02 березня 2015 року) у стаж роботи за вислугу років (а.с. 32).

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до положень п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що управління при відмові позивачу у призначені пенсії діяло з порушеннями чинного законодавства, при цьому задовольнив вимоги позивачу з 13 травня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо періодів роботи позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Світа-Мед» з 18 листопада 2010 року по 23 серпня 2012, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує наявність трудового стажу для призначення пенсії є трудова книжка, а за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з трудової книжки позивача, він з 18 листопада 2010 року по 23 серпня 2012 року працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Світа-Мед» на посаді лікаря-хірурга (а.с. 19), статус закладу охорони здоров'я підтверджено ліцензіями Міністерства охорони здоров'я України, які були досліджені судом першої інстанції (а.с. 41, 42).

Як зазначалось раніше, рішенням управління № 1695 від 26.05.2014 року відповідачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку із відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років-25 років, зокрема, не зарахуванням періоду роботи в ТОВ «Світа-Мед» з 08 листопада 2010 року по 01 березня 2012 року (термін дії акредитаційного сертифікату з 02 березня 2012 року по 02 березня 2015 року) у стаж роботи за вислугу років (а.с. 32). Зазначені обставини мають суттєво значення для захисту інтересів позивача, однак оскаржуючи відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років, позивач зазначений період в позовних вимогах не вказав.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності дій управління щодо не зарахування вищевказаного періоду роботи у товаристві до стажу роботи за вислугу років, оскільки приналежність Товариства з обмеженою відповідальністю «Світа-Мед» до закладу охорони здоров'я ,в період праці позивача,- підтверджено документально.

Щодо спірного періоду навчання позивача з 01 вересня 1990 року по 31 серпня 1992 року в клінічній ординатурі м. Харкова, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 12 від 29 січня 1998 року «Про затвердження Положення про клінічну ординатуру» затверджено Положення про клінічну ординатуру.

Відповідно до п.2.14 вказаного положення зарахування до клінічної ординатури проводиться наказом ректора (директора) вищого закладу освіти (наукової установи) в п'ятиденний термін після одержання списків осіб, затверджених Міністерством здоров'я України для зарахування до клінічної ординатури.

Наказ про зарахування до клінічної ординатури є підставою для звільнення лікаря з попереднього місця роботи за його ініціативою у зв'язку із вступом до клінічної ординатури (п. 2.15 Положення).

Пунктом 4.12 Положення встановлено, що термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості про проходження позивачем навчання з 01 вересня 1990 року по 31 серпня 1992 року в клінічній ординатурі м. Харкова , а довідкою підтверджується час його роботи лікарем-хірургом з повним робочим днем в Обласній клінічній травматологічній лікарні м.Харкова (а.с. 13,25).

Враховуючи те, що позивачем, виконані всі умови, встановлені п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме на час звернення до відповідача (23 квітня 2014 року) та при врахуванні вищевказаних періодів роботи та навчання його спеціальний стаж складає більш ніж 25 років, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність відмови управління в призначені пенсії позивачу.

Однак, суд першої інстанції, правильно вирішишся спір по суті допустив процесуальне порушення, а саме задовольнив позовні вимоги з 13 травня 2014 року, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд, зокрема, зобов'язати управління призначити йому пенсію з дня звернення до пенсійного органу з відповідною заявою, а саме з 30 серпня 2012 року (а.с. 35).

Колегія судів зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зазначив період з 30 серпня 2012 року ,який протирічить ст.99 ч.2 КАС України, однак не надав відповідної оцінки позовним вимогам позивача за цей період та не прийняв ніякого рішення за зазначеними обставинами та позовними вимогами, у зв'язку з чим ухвалою суду апеляційної інстанції позовні від 23.09.2015 року вимоги позивача з 30 серпня 2012 року по 22 квітня 2014 року залишені без розгляду.

Судом першої інстанції при задоволені позовних вимог, зокрема, зобов'язано управління призначити позивачу пенсію з 13 травня 2014 року( з часу звернення до суду з позовом), що, в свою чергу, тягне за собою необхідність зміни постанови суду першої інстанції та задоволення позовних вимог з 23 квітня 2014 року (з дня звернення до Пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії), що відповідає вимогам ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську Луганської області на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року у справі № 406/3387/14 - задовольнити частково.

Постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року у справі № 406/3387/14 - змінити.

У четвертому абзаці резолютивної частини постанови Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року у справі № 406/3387/14 змінити дату задоволення позовних вимог з «13 травня 2014 року» на дату «23 квітня 2014 року».

В решті постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 червня 2014 року у справі № 406/3387/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова