Справа № 805/2434/15-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року справа №805/2434/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі № 805/2434/15-а (головуючий І інстанції Маслоід О.С.) за позовом Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод" про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Донецької області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п. "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 1583,12 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Донецької області суд першої інстанції дійшов висновку про те що відповідач будучи сільськогосподарським товаровиробником, який перейшов на спрощений порядок оподаткування та став платником єдиного податку четвертої групи (відповідно до п. 291.4 ст. 294 ПК України), зобов'язаний з 1 січня 2015 року відшкодовувати кошти Пенсійного фонду України, витрачені останнім на виплату та доставку пенсій особі, яка працювала у відповідача та якій призначена пенсія відповідно до пунктів "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - до досягнення цим працівником пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необ'єктивні висновки суду які не відповідають чинному законодавству України. Просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23.07.2015 року та постановити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Донецької області відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод", , зареєстровано в якості юридичної особи 21 вересня 2007 року за номером 1 000317; місцезнаходження відповідача: 87000, Донецька обл., Володарський район, смт. Володарське, вул. Пушкіна, буд. 140, знаходиться на обліку позивача в якості страхувальника (а.с. 10-15).

Позивачем призначено та виплачено пенсію на пільгових умовах пенсіонеру - ОСОБА_2, який працював в підприємстві відповідача та був зайнятий на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці відповідно до п.п. "б-з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Список № 2), що підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсій, довідкою про підтвердження трудового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відомостями про зарахування пенсії.

Позивачем складені та надані відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період квітень-травень 2015 року на загальну суму 1583,12 грн., що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача про їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені розрахунки відповідачем не оскаржені, станом на час розгляду справи не оплачені, що підтверджується карткою особового рахунку відповідача.

Ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 9 липня 2003 року (надалі Закон № 1058) на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464 від 8 липня 2010 року (надалі Закон № 2464) Пенсійний фонд України - орган, уповноважений вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 (надалі Положення № 384/2011) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, позивач у справі - орган владних повноважень, який виконує у даних правовідносинах владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством.

П. 2 р. XV Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Як встановлено за матеріалами справи ОСОБА_2, який працював в підприємстві відповідача та був зайнятий на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, було призначено та виплачено пенсію на пільгових умовах відповідно до п.п. "б-з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На момент набрання чинності Законом № 1058 питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було врегульовано Законом України від 26 червня 1997 року "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97 (надалі Закон № 400/97).

Згідно абз. 4 п.1 ст. 2 Закону № 400/97 для платників збору, визначених п.п. 1 та 2 ст. 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно абз. 3 п.1 ч. 1 ст. 4 Закону № 400/97 встановлена ставка збору у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абз. 4 п. 1 ст. 2 цього Закону.

Оскільки судом встановлено, що спір стосується стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "б"-"з" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд вважає, що на відповідача у справі покладений обов'язок щодо покриття витрат на виплату та доставку пенсій таким особам.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача про те, що, хоча з 1 січня 2015 року і була виключена глава у Податковому кодексі України щодо сільськогосподарських виробників та останні перейшли на спрощену систему оподаткування, фактично їх статус не змінився, вони і зараз знаходяться у спеціальному режимі оподаткування: базою оподаткування є, як і раніше, площа сільгоспугідь і земель водного фонду, які використовують для виробництва, що чітко відображені в 14 розділі "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України, але при цьому з 2015 року виділені в окрему четверту групу спрощеної системи, яка включає в себе підприємства, у яких частка сільгоспвиробництва дорівнює або більше 75 %, а замість фіксованого податку аграрії сплачують єдиний податок, - враховуючи наступне.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону № 400/97, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно абз. 4 п.1 ст. 2 Закону № 400/97, для платників збору, визначених п.п. 1 та 2 ст. 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до абз. 1 п. 301.1 ст. 301 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 1 січня 2015 року) (надалі ПК України) платниками сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених п. 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Главу 2 "Фіксований сільськогосподарський податок" розділу XIV "Спеціальні податкові режими" виключено з тексу ПК України.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства з 1 січня 2015 року в Україні не передбачено існування такої категорії платників податків як "платники сільськогосподарського податку".

При цьому, відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, були включені до четвертої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, тобто, є платниками єдиного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є платником єдиного податку, про що зазначено пенсійним органом у позовній заяві та відповідачем у наданих суду запереченнях.

Відповідно до п. 297.1 ст. 291 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 п. 293.3 ст. 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Аналіз наведених норм доводить, що відповідач, будучи сільськогосподарським товаровиробником, який перейшов на спрощений порядок оподаткування та став платником єдиного податку четвертої групи (відповідно до п. 291.4 ст. 294 ПК України), зобов'язаний з 1 січня 2015 року відшкодовувати кошти Пенсійного фонду України, витрачені останнім на виплату та доставку пенсій особі, яка працювала у відповідача та якій призначена пенсія відповідно до пунктів "б" - "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - до досягнення цим працівником пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.

Відповідно до Закону № 1058 та Закону № 400/97 розроблена Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (надалі Інстркція).

Згідно п. 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які надсилаються підприємствами до 20-го січня поточного року протягом десяти днів з новопризначених пенсій. Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що визначено п. 6.8 Інструкції.

Відповідно до п. 6.10 Інструкції відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідні розрахунки за спірний період (квітень-травень 2015 року) позивачем направлялись відповідачу і станом на час розгляду справи оскаржені не були.

Згідно наявної у матеріалах справи картки особового рахунку відповідача заборгованість, пред'явлена позивачем до відшкодування відповідачу за квітень-травень 2015 року за списком № 2 в сумі 1583,12 грн., не сплачена.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі № 805/2434/15-а - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць