Справа № 807/1242/15
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2015 рокум. Ужгород№ 807/1242/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: Свалявської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Свалявської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 15 вересня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 20 вересня 2015 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Свалявської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, якою просив суд: визнати дії щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № 1385-07 Свалявською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області протиправними; визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення № 1385-07 від 12.06.2015 року.

Позивач у позовній заяві вказав, що 07.10.2013 року ним було укладено з Воловецькою селищною радою договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивачу було передано в оренду земельну ділянку площею 0,0230 га, за адресою вул. Фабрична 52, смт. Воловець, Закарпатської області. Вказана земельна ділянка була надана позивачу для будівництва та обслуговування павільйону, який належав йому на праві власності та знаходиться на даній земельній ділянці. Відповідно до умов договору позивач сплатив орендну плату за жовтень 2013 року.

30.10.2013 року позивач уклав договір дарування з громадянином України ОСОБА_4 та подарував йому зазначену нежитлову будівлю. Відтак, зважаючи на те, що з 30.10.2013 року договір оренди припинив дію з вказаного моменту позивач не являється землекористувачем земельної ділянки, а тому не має обов'язку плати за землю та податкових зобов'язань згідно п.3 ст.287 ПК України, у звязку з чим вважає дії відповідача протиправними та просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення №1385-07 від 12.06.2015 року. Вважає, що за користування земельною ділянкою має сплачувати власник магазину.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд такі задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з мотивів наведених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.10.2013 року між позивачем та Воловецькою селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_1 було передано в оренду земельну ділянку площею 0,0230 га, що знаходиться за адресою вул. Фабрична 52, смт. Воловець Закарпатської області.

Як вбачається із Договору оренди земельної ділянки від 07.10.2013 року (а.с.7-10) зазначена земельна ділянка була надана позивачу для будівництва та обслуговування павільйону, що знаходиться на вищевказаній земельній ділянці та який на час укладення договору належав позивачу на праві власності.

Пунктом 4.1 Договору оренди було визначено розмір орендної плати, а саме: 5880,87 грн. на рік.

Згідно банківської виписки (а.с.15) позивачем було сплачено орендну плату за жовтень 2013 року в сумі 379,44 грн.

30.10.2013 року між позивачем та громадянином України ОСОБА_4 було укладено договір дарування нерухомого майна (а.с.11), згідно якого позивач подарував йому нежитлову будівлю, яка згідно правовстановлюючого документу іменована як павільйон, що розташована за адресою - Закарпатська область, Воловецький район, смт. Воловець, вул. Фабрична, буд. 52.

П.п. 7 п. 12.2 Договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється у випадках передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об'єкти.

Ч. 3 ст.7 Закону України Про оренду землі, передбачено, що до особи якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на будівлю, будинок або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташовані будинок, будівля або споруда.

Крім того, згідно листів від 28.05.2014 року (а.с.12) та від 03.10.2014 року (а.с.13), позивач повідомляв Воловецьку селищну раду Закарпатської області, про те що вищевказана споруда була подарована ним громадянину ОСОБА_4, який 25.11.2013 року подав заяву до Воловецької селищної ради про передачу йому вказаної земельної ділянки в оренду в зв'язку з набуттям ним права власності на нерухоме майно (а.с.14) та який має на меті сплачувати орендну плату. Вказана заява сільської ради на момент розгляду справи не реалізована.

Стосовно позовної вимоги про визнаня дій щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № 1385-07 Свалявською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області протиправними суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 287.6. ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути дострокове розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Про що вказує і п.12.4 договору оренди.

Порядок припинення договору оренди землі шляхом його розірвання встановлений статтею 32 Закону України "Про оренду землі".

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачається, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи норми статті 654 Цивільного кодексу України та норми статті 31 Закону України "Про оренду землі", розірвання договору оренди землі здійснюється у формі договору. Відповідні відомості такого договору повинні вноситись до державного реєстру земель.

Разом з тим, пунктом 12.1 договору оренди землі від 30.10.2013 передбачено, зміни умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Передбачене ст. ст. 13, 142 Конституції України, право ради від імені територіальної громади самостійного розпорядження землею, яка є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, адже, доходи від її використання є складовими у формуванні доходів місцевого бюджету.

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Проте, відповідачу не було відомо, чи розглядалось питання щодо земельної ділянки на сесії ради, і чи прийняте органом місцевого самоврядування у встановленому законом порядку позитивне рішення щодо цього питання або рішення про відмову у його вирішенні.

Ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, регулює питання переходу права (власності або користування) на земельну ділянку при придбанні за договором житлового будинку, будівлі або споруди, що розміщені на ній, від відчужувача майна до набувача.

Пунктом 12.6 договору оренди передбачено, що перехід права на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відтак, законом не передбачено автоматичний перехід до набувача майна права користування земельною ділянкою на умовах оренди від відчужувача майна, адже, виникнення такого права у набувача можливе лише за рішенням власника землі, що перебуває у державній або комунальній власності, яким є Воловецька селищна рада. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, унормований статтею 123 Земельного кодексу України, яка не містить імперативного обов'язку органу місцевого самоврядування прийняти рішення про укладання договору оренди землі з особою, яка придбала право власності на об'єкти нерухомості, які на цій землі розташовані, поза межами встановленої у кодексі процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, відповідач діяв законно при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки на момент винесення такого податкового повідомлення-рішення не було відомостей щодо права володіння, користування чи розпорядження майном (у даному випадку земельної ділянки) за громадянином ОСОБА_4, однак податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № 1385-07 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки на момент винесення такого право оренди за позивачем було припинено, через неналежність ОСОБА_1 споруди, яка знаходиться на орендованій земельній ділянці.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання про можливе часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Свалявської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Свалявської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області від 12.06.2015 року № 1385-07.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_5