Справа № К/9991/26376/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"17" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/26376/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року, -

встановив:

У квітні 2010 року Управління Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області звернулося в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості у розмірі 487283,35 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року скасовано у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 487283,35 гривень, в цій частині прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 грудня 2010 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від

2 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року, позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області на користь позивача 20900,37 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня 2011 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області за період з 1 жовтня 2008 року по 1 березня 2010 року понесені витрати на загальну суму 487283,35 гривень, які складаються з: виплат підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам з квітня 2009 року по лютий 2010 року у розмірі 8647,22 гривень; виплат пенсій у зв'язку з втратою годувальника з листопада 2008 року по лютий 2010 року у розмірі 20900,37 гривень; виплат державної адресної допомоги з жовтня 2008 року по лютий 2010 року у розмірі 456581,92 гривень; виплати допомоги на поховання у розмірі 1153,84 гривень.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області не прийнято до відшкодування зазначені витрати.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога, передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26 березня 2008 року № 265, і підвищення до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 11 березня 2009 року № 198, як окремі види соціальної допомоги не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, то суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків) не може нести витрати на виплату і доставку державної адресної допомоги та підвищення до пенсії, обґрунтовано відмовивши Управлінню Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області витрат на виплату державної адресної допомоги і підвищення до пенсії.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області в частині стягнення з відповідача 20900,37 гривень у відшкодування понесених витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, суди попередніх інстанцій не встановили всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цих позовних вимог.

Так, статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині 1 цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який частково дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону № 1788-XII не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом № 1058-IV.

Згідно частин 1, 2 статті 36 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині 2 статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї, зокрема, вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а також чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

У частині 8 статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV).

За приписами статті 33 зазначеного Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону № 1105-ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, передбачений статтею 21 Закону № 1105-ХІV.

За змістом цієї статті у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо.

Статтею 28 Закону № 1105-ХІV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Тобто, згідно приписів наведеного Закону для здійснення Фондом соціального страхування від нещасних випадків відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника дружина померлого на момент смерті годувальника повинна досягти 55 років, перебувати на утриманні та не працювати, або мати інвалідність. При цьому факт знаходження на утриманні повинен бути доведений в установленому порядку.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що понесені позивачем витрати на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника підлягають відшкодуванню Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області, оскільки відповідними судовими рішеннями встановлено факт перебування осіб на утриманні годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, однак дійшовши такого висновку суди не врахували, що самого факту перебування дружини на утриманні чоловіка недостатньо для відшкодування витрат по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Даний факт встановлений судом для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а страхові виплати такої пенсії відповідно до Закону № 1105-ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті 21 цього Закону), перелік яких міститься у статті 33 зазначеного Закону.

Суди не з'ясували чи відносяться особи, яким Управління Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області виплатило пенсію у зв'язку з втратою годувальника, до тієї категорії осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат, перелік яких міститься у статті 33 Закону № 1105-ХІV, що впливає на правильність вирішення цього спору.

Підставою для стягнення витрат на виплату допомоги на поховання є наявність причинного зв'язку між смертю потерпілого та одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Суди відмовили Управлінню Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на виплату ОСОБА_4 допомоги на поховання її чоловіка ОСОБА_5 з підстав, що не надано доказів причинного зв'язку його смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

З матеріалів справи вбачається, що нещасний випадок на виробництві з ОСОБА_5 стався 18 серпня 1988 року і цього ж числа він помер, причина смерті перелом ребер з права та зліва.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а як вбачається з матеріалів даної справи, по ній з'ясовані не всі обставини, що мають значення для її правильного вирішення, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року - скасувати, а справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Новогродівці Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Новогродівці Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.