Справа № 1017/10/2070
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2010-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 березня 2010 р. № 2-а- 1017/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д. ,

при секретарі судового засідання - Тайцеві А.Л.,

за участі: позивач - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення матеріальної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд, з урахуванням уточнень визнати бездіяльність відповідача неправомірною щодо невиплати йому матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань за 2008 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2008 рік та недоплати у розмірі 55 % грошової премії з нагоди 16-ї річниці Збройних Сил України; стягнути з відповідача матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань за 2008 рік у розмірі 2962,50 грн.; стягнути з відповідача грошову допомогу для оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2962,50; стягнути з відповідача 55 % грошової премії з нагоди 16-ї річниці Збройних Сил України у розмірі 1572,20 грн. Позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, вважав його безпідставним та необґрунтованим, надав заперечення на адміністративний позов, в якому виклав свою позицію проти доводів позивача та просить суд застосувати положення ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, належить до офіцерського складу Збройних Сил України та проходить військову службу з 1991 року по теперішній час у 155 військовому представництві Міністерства оборони України на посаді офіцерського складу.

Особовий склад 155 ВП МОУ, а саме військовослужбовці і працівники, відповідно до письмових розпоряджень вищестоящого органу військового управління перебувають на фінансовому забезпеченні в облвійськкоматі по виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям і заробітної плати працівникам.

Згідно наказу начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 12.08.2008р. № 104 передбачені виплати позивачу в розмірі його місячного грошового забезпечення: - грошової допомоги на оздоровлення, через його вибуття у чергову відпустку за 2008 рік; - матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2008р. та витяг з цього наказу, відповідним чином отриманий в облвійськкоматі, а також премія у розмірі 55 % грошової премії з нагоди 16-ї річниці Збройних Сил України.

Але, як вбається з матеріалів справи, виплата позивачу грошової допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008р., не здійснена у зв"язку з обмеженням фінансування Харківського обласноговійськового комісаріату. Грошові кошти виділяються лише для виплати основних видів грошового забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, а за ч. 4 цієї норми грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.

Згідно ст.23 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до п.п. 3 п.5 Постанови КМ України від 7.11.2007р. №1294 „Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім строкової військової служби) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Щодо порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Представник відповідача наполягав на застосуванні ст. ст. 99, 100 КАС України.

Щодо дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду з вимогою відшкодування 55% грошової премії з нагоди 16-ї річниці Збройних Сил України, суд вважає за необхідне зазначити, що частина зазначеної премії була виплачена позивачу у кінці грудня 2007р., а саме на його індивідуальний картковий рахунок була перерахована 25 грудня 2007р. Однак, будь-яких претензій, особисто позивач, до облвійськкомату не пред'являв та протягом двох років він особисто до облвійськкомату з питань доплати премії не звертався.

Оскільки позивач дізнався про виплату премії наприкінці грудня 2007р., але до суду звернувся лише в лютому 2010р., тобто з дня виплати пройшло понад 2 років, то позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду.

Щодо дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду з вимогами відшкодування грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2008р., суд зазначє, що наказ про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2008р. і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2008р. був виданий 12 серпня 2008 року, через що строк позовної давності треба обчислювати з 12 серпня 2008р.

Оскільки протягом всього 2008 року позивач знав, що йому не були виплачені грошова допомога на оздоровлення і матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2008 рік, то позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, оскільки згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Таким чином, вирішення спорів що стосується військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо) не регулюються нормами КЗпП України.

Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду та відповідач наполягає на застосуванні судом норм ст. ст. 99, 100 КАС України, а саме, відмови у задоволенні адміністративного позову у звязку з пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 99, 100, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення матеріальної допомоги - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня виготовлення повного тексту постанови та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 24.03.2010 року.

Суддя Кухар М.Д.