Справа № П/811/1780/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року справа № П/811/1780/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Кочубій"

до Маловисківської обєднаної державної податкової інспекції

Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.12.2014 року № та №,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Кочубій" (далі-позивач, ТОВ "Агрофірма "Кочубій") звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маловисківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 24.12.2014 року № та №.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями й мотивує позовні вимоги тим, що вказані рішення порушують права позивача, суперечать діючому законодавству, прийняті на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Позивач вважає, що висновки Акта перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірних податкового повідомлення-рішення та рішення на його підставі, являються неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваних рішень обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає, що оскаржувані рішення винесені правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.08.2015 року подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ТОВ "Агрофірма "Кочубій" зареєстроване в якості юридичної особи Новоархангельською РДА Кіровоградської області 04.08.2005року (т.1,а.с.22). Види діяльності за КВЕД: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11); вантажний автомобільний транспорт (49.41); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21); вирощування овочів і баштанних культур, корнеплодів і бульбоплодів (01.13); допоміжна діяльність у рослинництві (01.61) (т.1,а.с.23).

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На підставі наказу №506 від 20.10.2014 посадовими особами податкового органу проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Агрофірма "Кочубій" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.06.2014року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.06.2014року, результати якої оформлено актом №4/2200/33708245 від 10.12.2014р. (т.1,а.с.24-42).

В акті перевірки податковим органом зафіксовано порушення:

- п.198.1, 198.2, п.198.6 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 164191,00 грн., в тому числі за серпень 2011 року 9075,73 грн., вересень 2011 року 22066,20 грн., серпень 2012 року 1961,00 грн., вересень 2012 року 2093,00грн., грудень 2012 року 737,00 грн.; березень 2013 року 34444,00 грн., травень 2013р.- 50710,00грн., червень 2013р. 11626,00 грн., грудень 2013р. 2631,00грн., березень 2014р. 28847,00 грн.;

- п. 164.5 ст.164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб за 2011 2013 рік в сумі 38958,71грн., в тому числі за ІІ півріччя 2011 року 15104,52 грн., 2012 рік 15493,87 грн., 2013р.- 8360,32 грн.

- п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України донараховано податку з фізичних осіб за 2011 2013 роки в сумі 22454,53 грн., в тому числі за ІІ півріччя 2011 року 18807,87 грн., 2012 рік 1683,15 грн., 2013 рік 1963,51 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 24.12.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 166312,00 грн., в том числі за основним платежем 133049,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -33263,00 грн. (т.1,а.с.43);

- податкове повідомлення - рішення № від 24.12.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 76766,55 грн., в том числі за основним платежем 61413,24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -15353,31 грн. (т.1,а.с.45).

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач оскаржив їх до ГУ ДФС у Кіровоградській області та ДФС України, рішеннями ГУ ДФС у Кіровоградській області від 11.03.2015 року та ДФС України від 05.05.2015року, скаргу підприємства залишено без задоволення, а податкові повідомлення рішення без змін (т.1,а.с.46-52).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Приписами п. 1.1 ст. 1 ПК України визначено, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

- постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

- ввезення товарів на митну територію України;

- вивезення товарів за межі митної території України;

- виключено;

- постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 ПК України, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Водночас, ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва -підприємцями.

Проведення господарських операцій підприємства підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги первинні документи, які складені на підтвердження фактичного здійснення господарської операції, а також враховуватись повнота складання всіх підтверджуючих господарські операції документів.

Згідно п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені ПК України. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Підпунктом 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України визначено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

До діяльності у сфері сільського господарства, відповідно до п. 209.15.2 ст. 209 Податкового кодексу України, зокрема відноситься виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація.

Відповідно до п. 5 розділу 1 "Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за №1490/20228, платники податку, які згідно зі ст. 209 Податкового кодексу України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, подають податкову декларацію з ПДВ (скорочену), що є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, встановленого зазначеною статтею.

Спеціальним режимом оподаткування передбачено, що сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, акумулюється на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Суб'єкт спеціального режиму оподаткування має право використовувати кошти, акумульовані на спеціальному рахунку, з моменту їх перерахування на такий рахунок до повного використання для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей, без урахування строків давності.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновок відповідача, наведений ним в акті перевірки, ґрунтується на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про безтоварність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та його контрагентами, на підставі яких був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ "ТД "Євротех" судом встановлено наступне.

Відповідно до договору поставки №1415 від 06.08.2012 р. підприємство у серпні 2012 року придбало у ТОВ "ТД "Євротех" шини 260R508 (9,00 R 20)ИН-142 та обідну стрічку 6,7-20 на суму 11760,05 грн., у тому числі ПДВ 1960,01 грн., що підтверджується рахунком на оплату, видатковими накладними та податковими накладними (т.1,а.с.53-55).

Відповідно до договору поставки б/н від 13.09.2012 р. підприємство у вересні 2012 року придбало у ТОВ "ТД "Євротех" шини 320R508 (12.00R20) НкШЗ И-368 та обідну стрічку 7,7-20 на суму 12560,02 грн., в тому числі ПДВ 2093,34 грн., що підтверджується рахунком на оплату видатковими накладними та податковими накладними (т.1,а.с.57-59).

Оплата отриманих товарів підтверджується долученими до справи копіями банківських виписок (т.1,а.с.56, 60).Всі документи підписані відповідальними особами та скріплені печатками як позивача так і контрагента.

Судом також враховано, що відповідно довідки з ЄДРПОУ, основним видом діяльності ТОВ "ТД "Євротех" є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.31) (т.2,а.с.55).

Матеріалами справи встановлено, що придбані запчастини були використані позивачем для утримання, ремонту та експлуатації транспортних засобів, про що складено акти установки запчастин( т.1,а.с.61-66).

За вказаними господарськими операціями суми ПДВ позивачем віднесено до складу податкового кредиту за серпень та вересень 2012 року (сільськогосподарська декларація для суб'єктів спеціального режиму оподаткування) (т.2, а.с.168-184).

Крім того, з метою підтвердження наявності автотранспортних засобів у ТОВ "Агрофірма "Кочубій" позивачем надано копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (т.1,а.с.71-76).

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача про наявність у нього об'єктів, на яких встановлювались запчастини, придбані у ТОВ "ТД "Євротех ".

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Айова" судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ "Айова" укладено договір про надання послуг сушіння зерна №1-суш від 01.02.2013 року. Предметом укладеного договору є надання послуг сушіння кукурудзи (т.1,а.с.77-79).

Долучені до матеріалів копії первинних документів, а саме товарно транспортні накладні (т.1,а.с.82-115), акт здачі-прийняття робіт та рахунок-фактура свідчать про фактичне виконання сторонами умов даного договору.

При цьому, в судових засіданнях представник позивача пояснив наступне.

Згідно даних статистичної звітності в 2012 році площа посівів кукурудзи у підприємства склала 2239 га, отриманий врожай склав 129458 ц (12945,8 тонн). При цьому підприємством у 2012 році реалізовано кукурудзи в кількості 8101,4 тонн, залишок станом на 01.01.2013 року складав 4844,4 тонн (т.2,а.с.58-67).

Судом встановлено, що підприємством у лютому 2013 року, згідно долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, передано ТОВ "Айова" кукурудзу для виконання робіт по доведенню до необхідних якісних показників зерна кукурудзи вагою 635,49 тонн.

Так, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що ТОВ "Айова" виконало роботи по доведенню до необхідних якісних показників зерна кукурудзи, про що складено акт №71 здачі-приймання робіт від 20.05.2013 року на загальну суму 304260,12 грн., в тому числі ПДВ 50710,02 грн. (т.1,а.с.116). Згідно долученого до матеріалів справи акту виконаних робіт, судо

За наслідками виконання умов укладеного договору, ТОВ "Айова" виписало позивачеві податкову накладну №1/2 від 20.05.2013 року на загальну суму 304260,12 грн., в тому числі ПДВ 50710,02 грн. (т.1,а.с.118).

Розрахунки між позивачем та ТОВ "Айова" проведено шляхом перерахування відповідних сум на банківський рахунок, що підтверджується випискою з рахунку (т.1,а.с.110).

За вказаною господарською операцією суму ПДВ в розмірі 50710,02 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за травень 2013 року (спеціальна декларація) (т.1, а.с.121-134).

Судом також враховано, що оброблене зерно кукурудзи в подальшому реалізовано за договором поставки №16/2012-К від 01.07.2012 року, укладеного з ТОВ "Українські Аграрні Інвестиції" (т.2,а.с.112- 114). Фактичне виконання умов договору підтверджується долученими до матеріалів справи накладними (т.2,а.с.115-128), товарно-транспортними накладними (т.2,а.с.129-151) та копіями банківських виписок (т.2,а.с.152-164).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Українські аграрні інвестиції" судом встановлено наступне.

01.01.2012 року між позивачем(орендар) та ТОВ "Українські аграрні інвестиції" (орендодавець) укладено договір №16/12-оренда оренди рухомого майна. Предметом укладеного договору є передача в строкове платне користування рухомого майна. Перелік майна, що передається і оренду та його загальна вартість визначається в Додатках до даного договору. Цільове призначення об'єкту оренди сільськогосподарське виробництво (т.1,а.с.135).

Відповідно до укладеного договору та додаткових договорів, ТОВ "Українські аграрні інвестиції" передало позивачеві в оренду транспортні засоби та сільськогосподарську техніку (т.1,а.с.136-166).

За наслідками виконання умов укладеного договору, ТОВ "Українські аграрні інвестиції" виписало позивачеві податкову накладну №116 від 31.03.2013 року на загальну суму 595908,37 грн., в тому числі ПДВ -99318,05 грн. (т.1,а.с.176а), податкову накладну №54 від 30.06.2013 року на загальну суму 830393,54 грн., в тому числі ПДВ 138398,92 грн. (т.1,а.с.177-178), податкову накладну №35 від 30.09.2013 року на загальну суму 1063265,43грн., в тому числі ПДВ 177210,90 грн. (т.1,а.с.179-180), податкову накладну №65 від 31.12.2013 року на загальну суму 1082166,13грн., в тому числі ПДВ 180361,01 грн. (т.1,а.с.181-182) та податкову накладну №46 від 31.03.2014 року на загальну суму 1118881,20 грн., в тому числі ПДВ 186480,19 грн.(т.1,а.с.183-184).

Розрахунки між позивачем та ТОВ "Українські аграрні інвестиції" проведено шляхом перерахування відповідних сум на банківський рахунок, що підтверджується випискою з рахунку (т.1,а.с.189-199).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що орендована с/г техніка використовувалась підприємством в процесі здійснення господарської діяльності по вирощуванню сільськогосподарських культур. На підтвердження даного факту позивачем надано копії актів виконаних робіт (т.1,а.с.167-174).

Отже висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентами не підтверджуються належними та допустимими доказами і спростовуються фактичними обставинами справи, встановленими судом під час розгляду справи.

Зазначене свідчить про необґрунтованість та упередженість висновків податкового органу щодо встановлених порушень.

Контрагенти позивача на час виписки податкових накладних були зареєстровані відповідно до чинного законодавства, не перебували в процесі припинення, щодо них не було внесено відомостей про відсутність за місцем реєстрації, та були зареєстровані як платник податку, в тому числі податку на додану вартість.

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочину, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат та податкового кредиту.

Так, у разі якщо дії платника податків свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції, не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних.

Таким чином, право платника на формування податкового кредиту залежить від дотримання ним наступних вимог, а саме реальне придбання товарів, робіт (послуг) з господарською метою та наявність податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог п.201.1 ст.201 ПК України. При цьому наведені вимоги законодавства передбачають не лише наявність усіх обов'язкових реквізитів, але й достовірність відомостей, що містяться у них.

Враховуючи викладене вище та враховуючи норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11.

Аналіз норм ПК України дає підстави зробити висновок, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року, справа № 21-47а10.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно визначено позивачу грошове зобов'язання з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 24.12.2014 року.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 24.12.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 76766,55 грн., в том числі за основним платежем 61413,24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -15353,31 грн. судом встановлено наступне.

Відповідно до облікових даних, наданих під час проведення перевірки, та податкової звітності за перевіряємий період ТОВ "АФ "Кочубій" допустило порушення правильності оподаткування заробітної плати та інших доходів, виплачених натурплатою працівникам підприємства, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 38958,71 грн., в тому числі за ІІ півріччя 2011 року 15104,52 грн., 2012 року 15493,87 грн., 2013р. 8360,32 грн.

Згідно з п.п.164.2.5 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п.170.1 ст.170 цього Кодексу.

Податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар (п. п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України).

Доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1. 170.1.3. цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх виплати за їх рахунок.

У відповідності до п. п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу (п. п. 168.1.1 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Згідно з абзацами першим та одинадцятим п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на 01.10.14) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм п. 164.6 ст. 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Пп. 170.7.3 п.170.3ст.170 Податкового кодексу України встановлено, що не включається до оподатковуваного доходу сума нецільової благодійної допомоги, у тому числі матеріальної, що надається резидентами юридичними або фізичними особами на користь платника податку протягом звітного податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно абз.1 пп.169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу, встановленого на 1 січня такого року.

Сума перевищення допомоги над вказаним розміром включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку згідно з пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України і підлягає оподаткуванню у джерела виплати за ставками встановленими п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що під час проведення перевірки працівникам податкової інспекції були надані заяви громадян про проведення їм виплати матеріальної допомоги, яка і була виплачена ТОВ "АФ "Кочубій" фізичним особам протягом звітного податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з абзацом першим пп.164.4.1 п.169.4 ст.169 цього Кодексу, встановленого на 1 січня такого року.

На підтвердження даного факту позивачем надано копії вказаних заяв до матеріалів справи (т.1,а.с.211-217).

Підпунктом 168.1.4 п.168.1ст.168 Податкового кодексу України визначено, що якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Так, до матеріалів справи долучено копії актів прийому-передачі продукції до договорів оренди землі, зі змісту яких встановлено, що передача продукції здійснювалась у серпні 2011 року (т.1,а.с.218-227).

Відповідно до абзацу першого п.п.170.7.3 п.170.7 ст.170 Кодексу не включається до оподатковуваного доходу сума нецільової благодійної допомоги, у тому числі матеріальної, що надається резидентами - юридичними або фізичними особами на користь платника податку протягом звітного податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з абзацом першим п.п.169.4.1 п.169.4 ст.169 ПК України, встановленого на 1 січня такого року (в 2011 році - 1320 грн.). Сума перевищення допомоги над вказаним розміром включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку згідно з п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України і підлягає оподаткуванню у джерела виплати за ставками встановленими п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України.

Отже, виплата матеріальної допомоги прирівнюється до заробітної плати і вся сума такої допомоги включається до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку і оподатковується за ставками, встановленими п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог п.164.6 ст.164 Кодексу лише за наявності в сукупності 2 обставин: 1) має систематичний характер, 2) така допомога надається всім або більшості працівників.

Відсутність хоча б однієї зі складових таких ознак виключає можливість прирівнювати матеріальну допомоги до заробітної плати і включення всієї суми такої допомоги до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку та оподаткування її за ставками, встановленими п.167.1 ст.167 Кодексу, з урахуванням вимог п.164.6 ст.164 Кодексу.

Оскільки встановлені ПК України застереження щодо одержання податкової соціальної пільги стосуються лише розміру заробітної плати, то у непрацюючих громадян, які не одержують заробітної плати (заробітна плата дорівнює - 0 грн.) - незалежно від того, проводиться їм виплата нецільової благодійної (матеріальної) допомоги колишнім працедавцем чи іншою особою - не працедавцем - така допомога у визначеному пп.169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу України розмірі не підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб у джерела виплати. Сума перевищення допомоги над зазначеним розміром підлягає оподаткуванню у джерела виплати за ставкою п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що підприємством при виплаті (у натуральній формі) доходу на користь фізичних осіб-орендодавців, не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно донараховано податок з доходів фізичних осіб за період з 2011 року по 2013 рік в сумі 38958,71 грн.

Перевіркою правильності нарахування податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати, інших виплат та винагород встановлено порушення в нарахуванні податку з нарахованих сум орендної плати за земельні частки /паї/ орендодавцям.

Так, у другому півріччі 2011 року орендодавцям нараховано орендної плати, в сумі - 2194 689,35 грн. (кредитовий оборот по рахунку 6856 "Розрахунки по паях"),

Відповідно вимог п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, - ставка податку з доходів фізичних, становить - 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Таким чином, податок з доходів фізичних осіб, становить - 329 203,40 грн. (2 194 689,35 грн.х15%).

Однак, господарством нараховано податку, в сумі - 310 395,53 грн., що підтверджено даними Головної книга та бухгалтерськими проводками: Дт-рахунку 6856 "Розрахунки по паях" та Кт-рахунку 6411 "Податок з доходів фізичних осіб по оренді земельних паїв", різниця, становить - 18 807,87грн.(329203,40грн.-310395,53 грн.).

В 2012 році орендодавцям нараховано орендної плати, в сумі - 3 662 333,82 грн., відповідно податок з доходів фізичних осіб, складає - 549 350,08 грн. (З 662 333,82 грн. х15%).

При цьому, перевіркою встановлено, що ТОВ АФ "Кочубій" нараховано податку в сумі - 547 666,93 грн. (546 474,38 грн. + 1 192,55 грн.), що підтверджено бухгалтерськими проводками: Дт- 6411 «Податок з доходів фізичних осіб по оренді земельних паїв» та Кт-6856 «Розрахунки по паях», на суму - 546 474,38 грн. та Дт - рах. 6411 та Кт рах.31 -1 192,55 грн., різниця становить- 1 683Д5 грн. (549 350,08 грн. - 547 666,93 грн.).

У 2013 році орендодавцям нараховано орендної плати, в сумі 3 626 404,89 грн. (кредитовий оборот по рахунку 6856 «Розрахунки по паях»), відповідно, податок з доходів фізичних осіб, складає - 543 960,74 грн.

ТОВ АФ «Кочубій» нараховано податку, в сумі - 541 997,23 грн., що підтверджено бухгалтерськими проводками: Дт - 6411 "Податок з доходів фізичних осіб по оренді земельних паїв" та Кт - 6856 "Розрахунки по паях", на суму - 541 997,23 грн., різниця становить - 1963,51 грн. (543 960,74 грн. - 541 997,23 грн.).

Під час перевірки встановлено, що позивач мав нарахувати податок з доходів фізичних осіб за ІІ півріччя 2011 року в розмірі 328203,40 грн., 2012 рік 549350,08 грн., 2013р. 543960,74 грн. Поряд з цим, підприємством нараховано за ІІ півріччя 2011 р. 310395,53 грн., 2012 рік 547666,93 грн., 2013 рік 541997,23 грн., як наслідок, на думку податкового органу, підприємством занижено податок з доходів фізичних осіб за ІІ півріччя 2011 р. 18807,87 грн., 2012р.-1683,15 грн., 2013р- 1963,51 грн.

Судом встановлено, що для здійснення господарської діяльності позивач орендує землі у фізичних осіб - власників земельних ділянок (паїв). Оренда земель сільськогосподарського призначення здійснюється відповідно до договорів оренди землі, укладених між ТОВ "АФ "Кочубій" та власниками земельних ділянок (паїв) фізичними особами (т.1, а.с.202-210).

Перевіркою правильності застосування ставок податку щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у формі орендної плати орендодавцям - фізичним особам, встановлено порушення вимог п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: сума орендної плати в календарному місяці перевищила десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, і до суми такого перевищення ТОВ "АФ "Кочубій" не було застосовано ставку податку 15 відсотків.

Посилання позивача на сплив строку визначення суми грошових зобов'язань, судом до уваги не беруться з огляду на те, що нормами Податкового кодексу чітко зазначено базу оподаткування та ставку податку 15% або 17%. Норми законодавства, які регулюються зазначені обставини, описані вище по тексту постанови, а тому висновки відповідача щодо встановлених порушень у вказаній частині та визначенні грошового зобов'язання є правомірними.

Позивачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтувань щодо неправомірності відповідача по встановленому порушенню.

Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 24.12.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 166312,00 грн., в том числі за основним платежем 133049,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 33263,00 грн.

3.У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Кочубій" (код - 33708245) на користь Державного бюджету України (на розрахунковий рахунок: 4002, отримувач коштів: УК у м.Кіровогр./м.Кіровоград/ 22030001; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО: 823016; Код ; Код класифікації доходів бюджету: 22030001; Призначення платежу: судовий збір за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Кочубій", Кіровоградський окружний адміністративний суд) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1051 (одна тисяча п'ятдесят одна) грн. 40коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук