Справа № 817/2575/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2575/14

23 вересня 2015 року 15год. 31хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( по тексту постанови позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області №Ф-4-2 від 01.09.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Позивач вказує на протиправність прийнятого контролюючим органом оспорюваного у справі рішення.

Зазначає, що надані в ході проведених контролюючим органом перевірок докази свідчать про доведений факт надання позивачем послуг по перевезенню вантажів для ТОВ "Статус ІД", а відтак і право відносити пальне витрачене на подачу транспортних засобів під завантаження, повернення на місце стоянки (холостий пробіг) та пальне витрачене для перевезення для власних господарських потреб до господарських витрат.

При цьому, вказує і на те, що надані шляхові листи підтверджують факт надання позивачем послуг по перевезенню вантажів для ПФ "Терміт", згідно яких в 2013 році здійснював перевезення на території України. На думку позивача, ревізором при визначені бази оподаткування не було взято до уваги витрати на подачу автомобілів до пунктів завантаження та повернення автомобілів на місце стоянки. Крім того, до шляхових листів включено кілометраж по доставці автомобільних запчастин, які використовувалися у господарській діяльності позивача, що підтверджується податковими накладними продавців, видатковими накладними позивача, що також не було взято до уваги під час перевірки.

У судовому засіданні 23.09.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач письмових заперечень на позов не подав, у судове засідання 23.09.2015 не зявився, про дату, час та місце судового розгляду вважається повідомленим належним чином на підставі розписки уповноваженого представника (т. 2, а.с. 188).

Судом не визнавалася обовязковою явка відповідача, а відтак, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, проведення судового розгляду здійснюється за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Як встановлено судом, 27 березня 2013 року за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відповідачем було складено акт за №74/17-117/НОМЕР_1, на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08 квітня 2013 року та оспорювана вимога.

Підставами для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення та вимоги стало встановлення контролюючим органом в деклараціях про доходи за 2011 та 2012 року розбіжностей на суму 121 549,55 грн., які виникли у звязку з віднесенням позивачем до складу валових витрат витрат понесених на подачу автомобілів до пункту завантаження, з посиланням на те, що замовники, яким Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надавав транспортні послуги, оплачували вантажні перевезення з пункту навантаження до пункту розвантаження.

При цьому, в ході розгляду справи встановлено, що постановою від 15 вересня 2014 року по справі № 817/2374/14 Рівненський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 08 квітня 2013 року (постанова набрала законної сили згідно ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року).

Крім того, судом встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 01 вересня 2014 року було складено акт №184//17-16-17-01-19, яким задокументовано включення в декларацію перекручених даних, що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2013 рік на 276547,75 грн.

На підставі акта №184//17-16-17-01-19 від 01.09.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15 вересня 2014 року та оспорювана у справі вимога.

Матеріалами справи стверджено, що згідно наданих до перевірки документів позивачем було надано послуги по перевезенню вантажів транспортними засобами по території України на відстань 54615 кілометрів, при цьому списано 77906,86 метрів кубічних газу природного компримованого, а фактично, згідно "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 43 від 10 лютого 1998 року із змінами та доповненнями, необхідно було списати 20480,00 метрів кубічних. Тобто загальна сума понаднормово списаного газу становить 57426,76 метрів кубічних.

Як зазначено в акті перевірки підставою таких розбіжностей є те, що пальне не було використане в господарській діяльності платника та відсутнє на залишку (станом на 31.12.2013р.), а також частково було використане платником для забезпечення переміщення транспортних засобів з одного пункту до іншого без оплати таких поїздок замовниками (покупцями) по маршрутах, що не відображенні в актах виконаних робіт. Тобто вказаний газ не брав участі в оподаткованих операціях та не використовувався в господарській діяльності платником.

Однак, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року по справі № 817/2877/14 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 15 вересня 2014 року (постанова набрала законної сили згідно ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суд від 01 вересня 2015 року).

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд врахував наступне.

Відповідно до ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

Згідно із пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частина 1 ст. 909 Цивільного кодексу України визначає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату

Відповідно до частини 1 ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Суд зазначає, що в силу вимог ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, у відповідності до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року по справі № 817/2374/14 встановлено істотні обставини, які не підлягають доказуванню в даній справі.

Так, відповідно до умов Договору №52 на перевезення вантажів в міському та міжнародному сполучені, який вчинений між позивачем та ТОВ "Прушинські" 30 травня 2011 року, останній зобов'язався надати ТОВ "Прушинські" послуги перевезення вантажів. Згідно з підпункту 4.2.5 пункту 4.2. Договору однією із умов надання послуг є обов'язок Позивача подати під завантаження транспортний засіб в робочому стані, придатному для перевезення даного виду вантажу.

Суд у вказаній справі зазначає й те, що аналогічні норми містяться в підпункті 4.2.1 та підпункті 4.2.5. пункту 4.2. Договору №6 на транспортно-експедиторське обслуговування в міському, міжміському та міжнародному сполучені, який укладений між Позивачем та ТОВ "Прушинські" 01 лютого 2012.

Суд констатував, що покликання відповідача в акті перевірки на те, що в договорах з контрагентами відсутній обов'язок позивача подати під завантаження транспортний засіб, є безпідставним та таким, що суперечить дійсним обставинам.

Згідно досліджених в рамках адміністративної справи № 817/2374/14 договорів-заявок, рахунків-фактур, міжнародних товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт, банківських виписок стверджено, що у позивача дійсно замовлялися транспортні послуги, такі послуги були надані та оплачені .

Підтвердженням факту використання в господарській діяльності витрат, понесених при поданні автомобілів до пункту завантаження, є саме виконання замовлень щодо перевезення вантажів та одержання відповідної виручки, оскільки для прибуття в місце завантаження та повернення на місце стоянки автотранспортного засобу після виконання перевезень чи переміщення транспорту між населеними пунктами для завантаження і перевезення продукції (виконання замовлення) необхідно використовувати пальне.

Судовим рішенням встановлено, що податковим органом в акті перевірки не заперечується факт необхідності здійснення холостого пробігу для належного виконання замовлення по перевезенню вантажу та не доведено того, що з урахуванням існуючих норм позивачем списано пального більше, ніж це було необхідним для надання послуг по здійсненню вантажних перевезень.

При прийнятті рішення судом також враховано, що відповідно до п. 3 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року № 65, собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

Згідно з п. 30 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, до виробничої собівартості перевезень включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; загальновиробничі витрати.

Пунктом 32 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті визначено, що до статті калькуляції "Прямі матеріальні витрати" включається вартість усіх видів пально-мастильних та інших матеріалів (включаючи транспортно-заготівельні витрати), що використані як безпосередньо на виконання перевезень (робіт, послуг), так і на технологічні операції в процесі підготовки рухомого складу до експлуатації, а також витрати пально-мастильних матеріалів на допоміжно-службовий, учбово-тренувальний та невиробничий нальоти годин.

Тобто, паливно-мастильні матеріали, використані на пробіг автомобіля без вантажу в розрізі конкретного перевезення, є прямими витратами на вказане перевезення.

Тим самим, суд встановив, що позивачем правомірно до складу валових витрат віднесено суми сплачені при придбанні пального, витраченого при виконанні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

При цьому пальне на конкретний маршрут списувалося згідно подорожніх листів в повному обсязі як використане на виконання замовлення на перевезення, а замовники послуг проводили оплату вантажних перевезень від пункту навантаження до пункту розвантаження.

Крім того суд бере до уваги обставини встановлені постановою Рівненського окружного адміністративного суд у справі № 817/2877/14.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року по справі № 817/2877/14 встановлено, що за період з 26 грудня 2012 року по 30 серпня 2013 року позивачем було придбано в ТОВ "СВ трансгаз" газу прродного в кількості 77 906,86 метрів кубічних, що підтверджується податковими накладними №126 від 26.12.12, №145 від 28.02.13, № 104 від 21.12.12, №169 від 130 від 26.12.12, № 174 від 31.01.13, №104 від 21.05.13, № 178 від 30.05.13, №156 від 31.03.13, № 183 від 30.04.13, №59 від 15.04.13, №210 від 31.05.13, №183 від 26.06.13, №117 від 18.06.13, №234 від 30.06.13, №114 від 17.07.13, №248 від 31.07.13, №23 від 04.10.13, № 61 від 11.10.13., №242 від 31.08.13. № 59 від 12.08.13, № 212 від 31.10.13, № 131 від 20.08.13, № 213 від 03.08.13, на загальну суму 376549,73 гривень (без ПДВ).

Придбаний газ в кількості 77 906,86 метрів кубічних був списаний згідно акту списання № СпТ-01 від 31.01.13р.; акту списання № СпТ-02 від 28.02.13р.; акту списання № СпТ-02 від 31.03.13р.; акту списання № СпТ-05 від 30.04.13р.; акту списання № СпТ-06 від 31.05.13р.; акту списання № СпТ-03 від 30.06.13р.; акту списання № СпТ-07 від 31.07.13р.; акту списання № СпТ-02 від 30.08.13р.; акту списання № СпТ-04 від 30.09.13р.; акту списання № СпТ-02 від 31.10.13р.; акту списання № СпТ-13 від 29.11.13р.; акту списання № СпТ-05 від 31.12.13р.

Судом також було досліджено документи, які підтверджують факт надання позивачем послуг по перевезенню вантажів для ТОВ "Статус ід". Загальний кілометраж по наданих позивачем послуг по перевезенню вантажів для ТОВ "Статус ід" згідно акта перевірки становить 13800 кілометрів, згідно шляхових листів, наданих позивачем, 72 841 кілометр, що підтверджується відповідними документами.

У рамках вказаної адміністративної справи встановлено, що позивачем було надано послуги по перевезенню вантажів транспортними засобами по території України на відстань 214 058 кілометрів, що підтверджено належними доказами.

При цьому, позивач використав 77906,86 метрів кубічних газу природного придбаного в ТОВ "СВ трансгаз" в господарській діяльності, відповідно позивач не включав в декларацію перекручених даних що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2013 рік на 276547,75 гривень. Тобто відповідач протиправно прийняв податкове повідомлення-рішення № від 15 вересня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності" на 44 658,24 гривень та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 22 329,12 гривень.

З огляду на встановлені обставини судовими рішеннями, які набрали законної сили в адміністративних справах № 817/2877/14, № 817/2374/14, суд приходить до висновку про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів в Рівненській області №Ф-4-2 від 01 вересня 2014 року, як такої, що прийнята на підставі аналогічних обставин, покладених в основу податкового повідомлення-рішення № від 08 квітня 2013 року, податкового повідомлення-рішення № від 15 вересня 2014 року, скасованих у судовому порядку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області судовий збір у розмірі 182, 70 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області №Ф-4-2 від 01.09.2014 року.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області судовий збір у розмірі 182, 70 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.