Справа № 826/8237/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8237/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліал Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування повідомлення-рішення від 16.01.2015 р. №, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Поліал Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ДІСІ ОЙЛ» за період з 01.08.2014 р. по 30.09.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 210 700,00 грн.; пп. 1.2 п. 1, пп. 2.4, пп. 2.16 п. 2 та пп. 3.2 п. 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704.

За результатами перевірки складено акт від 25.12.2014 р. № 3231/26-53-22-01-21/38409211 та винесено податкове повідомлення-рішення від 16.01.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 263 375,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано суду будь-яких належних доказів нікчемності правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом. Натомість, судом встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованими платниками податку на додану вартість, а отже донарахування позивачу сум податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки стали фінансово-господарські відносини позивача з ТОВ «ДІСІ ОЙЛ».

Між ТОВ «Поліал-Україна» (замовник) та ТОВ «ДІСІ ОЙЛ» укладено договір про надання послуг від 03.03.2014 р. № 03.03.14, відповідно до умов якого, замовник доручає та оплачує, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи (надати послуги) замовнику згідно даного договору. Виконавець надає замовникові за його замовленням комплекс виконаних робіт (послуг) з облаштування, ремонту тощо.

Під послугами розуміється: комплекс робіт по прибиранню офісних, складських, басейнів, адміністративних приміщень та прибудинкової території та благоустрою; комплекс робіт по прибиранню супермаркетів, комплекс послуг з улаштування та догляду зелених насаджень, комплекс послуг з очищення гранітних плит від висолів з наступною гідрофобізацією, комплекс послуг по механізованому збору та вивозу сміття, снігу тощо.

Фактично надані послуги оформлюються актами виконаних робіт (наданих послуг).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу узгодження найменування періоду надання послуг (проведення робіт) та договірної ціни на серпень 2014 року від 29.07.2014 р., виконавцем надавалися послуги по прибиранню приміщень супермаркету «Еко Маркет» за адресами: вул. Л.Кумача, 7 у серпні 2014 року; вул. Тимошенко, 13А у серпні 2014 р.; вул. Маліновського, 12 у серпні 2014 р.; комплекс послуг по прибиранню складських та офісних приміщень за адресою: м. Яготин, вул. Філатова, 112, Київська область у серпні 2014 р.; комплекс послуг по прибиранню прибудинкової території та басейнів у Деснянському районі м. Києва у серпні 2014 р.; комплекс послуг по прибиранню приміщень овочесховище за адресою: смт. В.Димирка, вул. Леніна, 111 А у серпні 2014 р.; комплекс робіт по обслуговуванню зовнішньої території овочесховище, розташованого за адресою: смт. В.Димерка, вул. Леніна, 111 за серпень 2014 р.; комплекс робіт з нанесення полімерної мастики в паркінгу на території Апеляційного суду м. Києва, розташованого за адресою: вул. Солом'янська, 2А, м. Київ; комплекс послуг з улаштування та догляду зелених насаджень на території Апеляційного суду м. Києва, розташованого за адресою: вул. Солом'янська, 2А, м. Київ; щоденне прибирання внутрішньої та зовнішньої території Апеляційного суду м. Києва.

На підтвердження виконання вказаних вище робіт у серпні 2014 р., позивачем надано суду акти приймання-передачі наданих послуг та належним чином оформлені податкові накладні.

Згідно протоколу узгодження найменування періоду надання послуг (проведення робіт) та договірної ціни на вересень 2014 р від 28.08.2014 р. аналогічні послуги надавалися ТОВ «ДІСІ ОЙЛ» на тих же об'єктах у вересні 2014 року.

На підтвердження виконання вказаних вище робіт у вересні 2014 р., позивачем надано суду також акти приймання-передачі наданих послуг та належним чином оформлені податкові накладні.

На підтвердження виконання робіт з прибирання вищенаведених об'єктів позивачем надано суду виписки по рахунку.

Крім того, матеріали справи підтверджується, що виконані ТОВ «ДІСІ ОЙЛ» роботи (послуги) було здано замовникам позивача, а саме: КП «Ватутінськінвестбуд», що підтверджується договором № 01.02.2014 р. № 03.02.2014 р., актом № УК-0000081 за серпень 2014 р., актом № УК-0000101 за вересень 2014 р.; ТОВ «Розподільчий центр «Плюс», що підтверджується договором № 3.1 від 03.01.2013 р., актом № УК-0000076 за серпень 2014 р., актом № УК-0000096 за вересень 2014 р.; ТОВ «ЄКО», що підтверджується: 1) договором № 1.1 від 01.02.2013 р., актом № УК-0000078 за серпень 2014 р., актом № УК- 0000092 за вересень 2014 р.; 2) договором № 7.5 від 10.05.2013 р., актом № УК-0000094 за вересень 2014 р.; 3) договором № 2.1 від 01.02.2013 р., актом № УК-0000079 за серпень 2014 р., актом № УК-0000093 за вересень 2014 р.; ТОВ «Мік Мега», що підтверджується договором № 21 від 01.10.2013 р., актом приймання-передачі виконаних робіт за серпень 2014 р., актом приймання - передачі виконаних робіт за вересень 2014 р.; ТОВ «Тріумф», що підтверджуються договором № 01.10 від 01.10.2013 р., актом № УК-0000075 за серпень 2014 р., актом № УК-0000091 за вересень 2014 р.; Державному підприємству «Судовий будівельно-експертний центр», що підтверджується договором № 30 від 22.05.2014 р., актами приймання-передачі виконаних робіт: № 7 від 01.08.2014 р., № 8 від 01.08.2014 р., № 9 від 31.08.2014 р., № 10 від 01.08.2014 р., № 6 від 30.09.2014 р., № 12 від 30.09.2014 р., № 11 від 30.09.2014 р.

Судова колегія наголошує, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку; не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Отже, податковий кредит позивачем сформований вірно, на підставі п.198.2, п. 198.6 ПК України, положення яких надавало позивачу право формувати кредит з дати списання коштів з банківського рахунку або дати отримання ним товарів та послуг, при підтверджені здійснення господарських операцій відповідними податковими накладними, іншими наявними документами, передбаченими п. 201.11 ПК України.

Позивач, відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проводив належний фінансовий облік господарських операцій, з подачею відповідної звітності, а його первинні документи відповідають вимогам, передбачених ст. 9 зазначеного вище Закону, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що господарські операції з придбання послуг мали реальний характер, а у позивача наявні всі належні первинні документі, які підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити, як того вимагає чинне законодавство України, і які вимагаються від покупця законодавством і підтверджують реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку, також господарські операції спричинили реальні зміни майнового стану платника податків.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційних скарг спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.