Справа № 811/3811/13-а.
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року справа № 811/3811/13-а.

провадження № 2-кас/811/20/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Кіровоградський хлібозавод» (далі Товариство) до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів та зборів в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 липня 2013 року, якими: збільшено суми грошових зобовязань з податків на додану вартість на 45941 грн. та накладено штрафну санкцію 22971 грн. та з податку на прибуток 456059 грн. та накладено штрафну санкцію 228030 грн.; зменшено відємне значення суми податку на додану вартість на 18516 грн.

Представник позивача підтримав вимогу заяви.

Стверджував, що від укладення договорів стосовно транспортно-експлуатаційного обслуговування з ТОВ фірмою «ЛААД» (далі Товариство 2) та поставки продукції з ТОВ СУРП «Вектор М» (далі Товариство 3) впродовж строку, який перевірявся податковим органом, настали реальні правові наслідки, котрі обумовлювались ними.

На його думку, Товариство правомірно сформувало в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту за згаданими правочинами, які сплачені на підставі цих договорів.

Водночас, зазначав, що податковий ревізор не врахував у валові витрати за IV квартал 2012 року кошти у сумі 2171170 грн., які сплачені на підставі договорів, котрі укладені з ТОВ «УНМАК» (далі Товариство 4), ТОВ «Торговий дім «Українського агропромислового холдингу»» (далі Товариство 5), ТОВ «Агросервіс» (далі Товариство 6) та ТОВ «Азов Трейд» (далі Товариство 7).

Стверджував, що первині бухгалтерські документи щодо цих витрат надавались на вимогу ревізора в останній день перевірки, однак він не взяв їх до уваги.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Пояснив, що правочини, котрі уклало Товариство з Товариством 2 та Товариством 3, не спрямовувався на реальне настання наслідків, які обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є акти перевірок діяльності цих контрагентів.

Також зазначив, що позивач під час перевірки не надав ревізорам первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують понесення витрат у сумі 2171170 грн. протягом IV кварталу 2012 року.

15 вересня 2015 року суд прийняв рішення про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (Том 5 а.с.162).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 16 грудня 2011 року Товариство (клієнт) та Товариство 2 (експедитор) уклали догорів про надання послуг, повязаних з наданням транспортно-експедиційних послуг (Том 4 а.с.172-173).

Упродовж грудня 2011 року березня 2012 року Товариство 2 надало послуги на загальну суму 229705 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 45941 грн.).

Вантаж (висівка) знаходився у ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» і транспортувався залізничним транспортом зі станції відправлення «Полтава Південа».

На підтвердження реальності господарських операції Товариство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, податкові накладні від 16, 26, 29 грудня 2011 року, 05 січня, 16, 24 лютого, 28 березня 2012 року, (Том 4 а.с.175-176, 180, 183, 186, 189. 192).

Також юридичні особи склали акти здачі приймання виконаних робіт та витрат грошових коштів (Том 4 а.с.174, 178, 181, 184, 187, 190, 193).

Товариство сплатило кошти Товариству 2 у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями (Том 4 а.с.177, 179, 182, 185, 188, 191, 194).

05 жовтня 2012 року Товариство (покупець) та Товариство 3 (постачальник) уклали догорів про поставку сільгосппродукції (Том 1 а.с.50-51).

Упродовж жовтня 2012 року Товариство придбало у Товариства 2 продукцію на загальну суму 111096,18 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 18516,03 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові накладні від 09, 29, 31 жовтня та 19 листопада 2012 року (Том 4 а.с.195-202).

Перевезення товару здійснювало СРТ ТОВ «Агропродукт» відповідно до товарно-транспортних накладних (Том 4 а.с.204-206).

Товариство сплатило кошти Товариству 3 у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням (Том 4 а.с.203).

У IV кварталі 2012 року Товариство включило до валових витрат при визначенні об'єкта оподаткування кошти у сумі 2171170 грн.

Ці кошти сплачені на підставі договорів, котрі укладені з Товариство 4, Товариство 5, Товариство 6 та Товариство 7.

Зокрема, Товариство 4 та Товариство 5 поставляли пшеничну висівку, а Товариство 6 і Товариство 7 надавали послуги з її грануляції (Том 5 а.с.59-65).

Під час судового розгляду позивач надав первині документи бухгалтерського обліку стосовно цих операції (Том 3 а.с.1-250, Том 4 а.с.1-250 і Том 5 а.с.59-155).

Зокрема, видаткові і податкові накладні, докази оплати, транспортування та акти надання послуг.

З 20 травня по 06 червня 2013 року відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку діяльності Товариства по взаємовідносинах з питань дотримання податкового законодавства з 01 квітня 2011 року по 31 грудень 2012 року (Том 1 а.с.12-44).

Під час перевірки ревізори досліджували первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

За її результатом вони склали акти, у яких зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочини, котрі уклало Товариство з Товариством 2 та Товариством 3, є недійсним (нікчемним), так як не спрямовувався на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти перевірок діяльності згаданих контрагентів.

Будучи допитана, як свідок, ревізор ОСОБА_1 показала, що в передостанній день перевірки в усній формі вимагала у позивача надати первинні документи, які підтверджують понесення витрат за IV квартал 2012 року у сумі 2171170 грн. Бухгалтер ОСОБА_2 відповіла, що треба час, щоб їх найти і так і не надала цього дня.

Свідок ОСОБА_2 дала показання, що документи знайшли у останній день перевірки і доставили ревізору, яка відмовила у їх прийнятті, зазначивши про виготовлення акту перевірки.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення рішень від 01 липня 2013 року, якими: збільшено суми грошових зобовязань з податків на додану вартість на 45941 грн. та накладено штрафну санкцію 22971 грн. та з податку на прибуток 456059 грн. та накладено штрафну санкцію 228030 грн.; зменшено відємне значення суми податку на додану вартість на 18516 грн. (Том 1 а.с.9-11).

Податкове повідомлення рішення з податку на прибуток прийнято на підставі висновку ревізорів про завищення валових витрат на суму 2171170 грн.

11 липня 2012 року Кременчуцькою ОДПІ проведено виїзну документальну позапланову перевірку діяльності Товариства 2 по питанню дотримання вимог податкового законодавства з жовтня 2009 року по березень 2012 року (Том 1 а.с.192-209).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством 2 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

08 квітня 2013 року ревізором ДПІ у Полтавській області складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 3 з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період лютий 2010 року та лютий 2013 року (Том 1 а.с.185-191).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством 3 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

За результатом проведення перевірок діяльності Товариства 2 та Товариства 3 керівники податкових органів не приймали жодного рішення негативного характеру стосовно платників податків.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобовязана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції субєкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірок діяльності Товариства 2 та Товариства 3 податкові інспекції не прийняли жодних рішень та не звернулися до суду з позовами про визнання недійсними договорів, котрі уклали платники податків, в тому числі і з Товариством, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівники податкових органів не погодилися з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклали Товариство 2 та Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані податкові зобовязання Товариства 2 та Товариства 3 з податку на додану вартість за договорами, котрі укладені з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності Товариства, податкові ревізори посилались на акти перевірок згаданих контрагентів, як незаперечні докази недійсності його правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що відповідач не надав доказів стосовно недійсності правочинів, які уклало Товариство з Товариством 2 та Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентами зобовязань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Товариства (видаткові та податкові накладні, акти здачі приймання виконаних робіт та витрат грошових коштів, платіжні доручення, докази транспортування).

Оскільки, податковий орган не намагався перевірити обставини, які зафіксовані у згаданих письмових документах, тому суд не вправі ставити їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з цих питань, то перейняв би на себе повноваження відповідача, що є недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Отже, Товариство включило до податкового кредиту з податку на додану вартість суми коштів за договорами, укладеними з Товариством 2 та Товариством 3, відповідно до приписів статті 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит є дата отримання платником податку товару (послуг), що підтверджено податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового органу з податку на додану вартість є протиправними.

А тому, їх належить скасувати.

Що стосується податкового повідомлення рішення з податку на прибуток, то треба зазначити наступне.

Згідно акту перевірки остання проводилась в період з 20 травня по 06 червня 2013 року.

У судовому засіданні ревізор ОСОБА_3 не заперечувала, що з усною вимогою про надання первинних документів бухгалтерського обліку за IV квартал 2012 року звернулась до бухгалтера Товариства ОСОБА_2 05 червня 2013 року.

ОСОБА_3 показала, що ОСОБА_2 у той день не змогла їх найти і вона відібрала від неї пояснення про їх відсутність (Том 1 а.с.100-101).

Свідок ОСОБА_2 дала показання, в яких не заперечувала надання згаданих пояснень. Зазначила, що у поясненнях не вказувала про їх відсутність, а лише повідомила про неможливість надання цього дня у зв'язку з потребою віднайти їх в архівних приміщеннях.

06 червня 2013 року Товариство знайшло документи та доставило ревізору до приміщення податкового органу, де ОСОБА_3 відмовилась їх приймати.

ОСОБА_3 не змогла дати чіткі показання щодо цих обставин.

Ознайомлюючись з актом перевірки, службові особи Товариства висловили незгоду з його висновками (Том 1 а.с.44).

У первинній скарзі від 12 липня 2013 року на податкові повідомлення рішення Товариство зазначає, що документи бухгалтерського обліку за IV квартал 2012 року є в наявності та надаються (Том 1 а.с.107-113).

Проаналізувавши ці обставини справи, суд зробив такі висновки: 1) звертаючись до платника податків надати значну кількість документів у передостанній день перевірки ревізор не повинен був вимагати надання пояснень про їх відсутність цього ж дня; 2) такі пояснення можна було б відібрати наступного дня, роз'яснивши перед цим право на їх відновлення; 3) у разі реалізації права на їх відновлення термін проведення (завершення) перевірки підлягав перенесенню.

Право на відновлення документів та можливості перенесення дати проведення перевірки передбачено приписами пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України.

Податкові ревізори не роз'яснили 05 червня 2013 року службовим особам Товариства право на відновлення документів.

Цього не заперечувала ревізор ОСОБА_3

Пояснення ж бухгалтера ОСОБА_2 від 05 червня 2013 року лише доводять, що на цю дату документи не знайшли в архіві Товариства.

Станом на 06 червня 2013 року (останній день перевірки) акт перевірки не складався.

А тому, у ревізорів податкового органу виник обов'язок дослідити документи Товариства, які наданні 06 червня 2013 року, і врахувати їх у висновках акту перевірки.

Цього вони не зробили.

Таким чином, їх висновок щодо завищенням Товариством валових витрат є необґрунтованим.

У судовому засіданні позивач надав первині документи, сукупність яких доводить, що у IV кварталі 2012 році він поніс витрати стосовно взаємовідносин з Товариством 4, Товариством 5, Товариством 6 та Товариством 7 на загальну суму 2171170 грн.

Отже, податкове повідомлення рішення з податку на прибуток є протиправним та його належить скасувати.

В цілому ж позов належить задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області державної податкової служби від 01 липня 2013 року, яким публічному акціонерному товариству «Кіровограсдький хлібозавод» збільшено суму грошових зобовязань з податку на додану вартість на 45941 грн. та накладено штрафну санкцію 22971 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області державної податкової служби від 01 липня 2013 року, яким публічному акціонерному товариству «Кіровограсдький хлібозавод» зменшено відємне значення суми податку на додану вартість на 18516 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області державної податкової служби від 01 липня 2013 року, яким публічному акціонерному товариству «Кіровограсдький хлібозавод» збільшено суму грошових зобовязань з податку на прибуток на 456059 грн. та накладено штрафну санкцію 228030 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів та зборів в Кіровоградській області на користь публічного акціонерного товариства «Кіровограсдький хлібозавод» судові витрати в сумі 458,81 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4