Справа № 2-а-190/10
Суддя: Власик Н.М. Н. М.
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-190/10
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2010 року

м. Сарни

Сарненський районний суд РІвненської областІ

під головуванням судді ВЛАСИК Н.М.

за участю секретаря судового засідання БЕРНАДСЬКОЇ О. Ф.

та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивач: не зявився;

відповідач: не з»явився

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі про визнання дій відповідача неправомірними , стягнення з відповідача недоплаченої щомісячної соціальної допомоги до пенсії за 2009-2010 роки та зобовязання виплачувати допомогу надалі при нарахування пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі про визнання дій відповідача неправомірними, стягнення з відповідача надоплаченої щомісячної соціальної допомоги до пенсії за період з 1 січня 2009 року по 31 січня 2010 року включно , та зобов»язати здійснювати передбачені законом виплати в подальшому.

В судове засіданні позивач не зявилася, подали заяви якими підтримують позовні вимоги , просять справу слухати у їх відсутність .

Представник відповідача в судове засідання не з»явився.

Відповідачем надані заперечення на адміністративний позов ,в яких , зокрема, вказано, що змін до Законів про державний бюджет на відповідні роки не вносилось, відповідач здійснює видатки в межах бюджетних асигнувань, виплату надбавки до пенсії дітям війни в розмірі 30% прожиткового мінімуму в законах про державний бюджет на 2009 , 2010 роки не передбачено, зазначено, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Справу розглядати у відсутність представника відповідача .

Судом оглянуті та досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи та надані для огляду та дослідження в судовому засіданні.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

Суд виходив з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 25. 08. ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни, що підтверджується паспортом позивача та пенсійним посвідченням від 08. 11. 1995 року.

У Законі України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2007 рік з урахуванням ст. 111 зазначеного Закону, яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". А отже, з 09.07.2007року дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі. Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Отже з 09.07.- 31.12.2007 року позивачі мають право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Що стосується дії у 2008 р. статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004, № 2195-ІV, то Законом України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. передбачена інша редакція наведеної статті, а саме: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Положення пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008.

Відповідно до п. 6 резолютивної частини вказаного рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

А відтак, позивачі саме з 22.05.2008 року мають право на підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, що діяла в період до внесення змін пп. 2 п. 41 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 р. N 107-VI (що визнані некоституційними).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Прожитковий мінімум для осіб, що втатили працездатність визначено Законами України на відповідний бюджетний рік . Так, прожитковий мінімум для вказаний осіб становив: 406грн. в період з 01.10 . 2008р.

Постановою КМ України від 28.05.2008 року № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, було встановлено підвищення до пенсії дітям війни в таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі виникнення колізії між підзаконним нормативно-правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України Про соціальний захист дітей війни, державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Суду не надано доказів того , що позивачка отримувала підвищення до пенсії в період з 01 січня 2009 року по дату звернення до суду в розмірах, передбачених Постановою КМ України від 28.05.2008 року № 530, а не в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин, суд вважає, що право позивачів порушене, вони мають право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року виходячи з мінімальної пенсії за віком, що визначеється в розмірі прожиткового мінумуму для осіб, що втатили працездатність.

Покликання відповідача на те, що діючим законодавством не передбачений обовязок здійснювати виплати, встановлені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», судом не приймаються до уваги. Так, згідно з п. 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1261 від 24.10.2007 р. (далі Постанова № 1261), до основних засад Пенсійного фонду України відноситься, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Уп.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціального допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись зазначеними вище положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 р. та Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами ПФУ позивачу мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у звязку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не можуть прийняті до уваги. Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання субєктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань, не приймається до уваги, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Суд також не бере до уваги покликання відповідача на те, що відсутній нормативно-правовий акт, який визначав би порядок реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Керуючись принципом верховенства права, суд з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо не виплати позивачеві підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за періоди з 01 січня 2009 року по 31. 01. 2010 року є протиправними.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Крім того, оскільки порушення щодо невиплати позивачу надбавки до пенсії є триваючим, і неможливо визначити початок перебігу строку звернення до суду, строк позовної давності не застосовується.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність його дій, яка полягає у невиплаті позивачу підвищення до пенсії за періоди з 01. 01. 2009 року по 31. 01. 2010 р. встановленого ст. 6 Закону №2195-ІV, у зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Разом з тим суд приходить до висновку , що оскільки ні позивачами ні відповідачем не надані розрахунки виплаченого в 2009 році підвищення до пенсії , проведені відповідно до Постанови КМ України « Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28. 05. 2008 року , суд не має можливості стягнути на користь позивача несплачене підвищення до пенсії як дитині війни в конкретному грошовому обчисленні , оскільки в даному випадку слід враховувати і суму виплачених в 2009 році коштів.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення.

Суд з відповідача судового збору не стягує, так як в силу п.34 ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації від сплати державного мита звільняються. Судових витрат по справі позивач не поніс , тому їх відшкодування не передбачено .

Керуючись ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі щодо не нарахування те невиплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 01. 01. 2009 року по 31 січня 2010 року .

3. Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Сарненсьому районі (34500, м. Сарни , вул.. Суворова , 8) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (с. Костянтинівка Сарненського району Рівненської області) підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01. 01. 2009 року по 31. 01. 2010 року включно .

4. В задоволенні решти позовних вимог позивачам відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сарненський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення .

Суддя Власик Н. М.