Справа № 815/2982/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2982/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Бобровська О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» ОСОБА_1 за довіреністю від 05.01.2015року б/н.

Від відповідача: представник Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до суду не зявився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014р. №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 31.10.2014р. №, посилаючись на відсутність встановлених ДПІ в Акті перевірки порушень податкового законодавства з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс», оскільки при формуванні податкового кредиту за перевіряємий період, Товариством у повному обсязі дотримано вимоги чинного податкового законодавства України, та правомірно віднесено до складу податкового кредиту за період червень 2014р. відповідні суми ПДВ, сплачені у ціні отриманих послуг, у межах відповідних фінансово-господарських правовідносин з ТОВ «ОСОБА_2 Голд», що, серед іншого, підтверджується податковими накладними, виписаними та оформленими контрагентом позивача з урахуванням вимог Податкового кодексу України.

Відповідач Державна податкова інспекція у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 15.06.2015р.), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014р. №, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» занижено податок на додану вартість за червень 2014р., внаслідок чого порушено вимоги п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 06.10.2014р. по 13.10.2014р., згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, на підставі Наказу ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.10.2014р. №2252, та згідно повідомлення від 03.10.2014р. №635, головним державним ревізор-інспектором відділу супроводження особливо важливих перевірок управління податкового аудиту ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_3, проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ОСОБА_2 Голд» за період червень 2014р.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області складено Акт №5546/15-53-22-3/36553339 від 13.10.2014р. «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ОСОБА_2 Голд» за період червень 2014р.», у висновках якого наголошено, що Товариством занижено податок на додану вартість за червень 2014р., внаслідок чого порушено вимоги п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки №5546/15-53-22-3/36553339 від 13.10.2014р. ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області 31.10.2014р. винесено податкове повідомлення-рішення №.

Не погодившись із означеним податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2014р. №, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 31.10.2014р. №, винесено податковим органом неправомірно, безпідставно та у порушення положень чинного податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 30.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Голд» (Виконавець) був укладений Договір №1605, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого Виконавець зобовязується надати Замовнику сюрвейєрні послуги, а Замовник зобовязується прийняти та сплатити надані послуги, в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобовязання з: проведенню незалежної кількісної і якісної оцінки при огляді автотехніки; оформлення висновків сюрвеєрного обстеження відповідними звітами.

Судом зясовано, що 30.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Голд» (Виконавець) було укладено Договір №1505, відповідно до п.1.1 якого Виконавець надає послуги з організації транспортно-експедиційного обслуговування морських контейнерів з вантажами, а замовник зобовязується прийняти та сплатити послуги організовані Виконавцем, на умовах даного договору.

Згідно зі ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.638 Цивільного Кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту. Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичне надання послуг, здійснення поставки товарів та їх отримання іншою стороною, а також документи, котрі підтверджують використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Зокрема, як вбачається з наявних у справі документів, а саме: Заявок, Рахунків на оплату, Звіту сюрвейєра, Банківських виписок, Податкових накладних, Актів надання послуг, останні складені з дотриманням законодавчо передбачених вимог, містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені печатками відповідних підприємств, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу України, та відповідно підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а відтак у розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, що відповідно спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального та фактичного отримання товарів (робіт, послуг).

До того ж, суд вважає за доцільне наголосити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди, є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

При цьому, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази, у порушення вимог частин 1,2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом не надано, та реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано, як і не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами вищеозначених договорів послуги контрагентом позивача ТОВ «ОСОБА_2 Голд» не надано.

Водночас, у податковому спорі податковий орган не може ставити під сумнів оподатковувану операцію, натомість повинен довести відсутність реальності такої операції в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операції, її імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду та податкову економію, тощо.

Зокрема, судом з'ясовано, що суми ПДВ за складеними контрагентом позивача, та наданими позивачем до суду податковими накладними, були включені Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» до складу податкового кредиту за відповідний період.

Відповідно до пп.14.1.181. Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VІ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Пунктом 198.1. статті 198 вказаного Кодексу встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Так, у даному випадку датою виникнення у позивача права на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту, є, зокрема, дата отримання виписаних ТОВ «ОСОБА_2 Голд»», позивачу податкових накладних.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Натомість, судом зясовано, що включена позивачем до складу податкового кредиту оскаржувана сума податку на додану вартість повністю підтверджена наявними у матеріалах справи податковими накладними, складеними ТОВ «ОСОБА_2 Голд»» з дотриманням вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб'єкта господарювання виникає у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару (робіт, послуг) та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

До того ж, будь-яких доказів на підтвердження того, що контрагент позивача, на момент видачі ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» податкових накладних, не був зареєстрований у законодавчо визначеному порядку платником податку на додану вартість, та не сплачував у встановленому законом порядку відповідні суми податку до бюджету, податковим органом, в межах розгляду даної справи, суду не надано.

При цьому, суд вважає за доцільне наголосити, що доводи податкового органу щодо отримання платником необґрунтованої податкової вигоди, мають ґрунтуватись на сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно підтверджували існування обставин, котрі виключають право платника на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Натомість, судом встановлено, що відповідачем Державною податковою інспекцією у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, у даному випадку, не доведено належними та допустимими доказами існування таких обставин, як і не доведено здійснення Товариством та його контрагентом узгоджених дій, спрямованих на створення штучних умов для отримання незаконної податкової вигоди, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що зміст укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс», та його контрагентом ТОВ «ОСОБА_2 Голд», правочинів, не відповідає дійсним намірам сторін, і що дані наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за наслідками фінансово-господарських операцій, та доказів на підтвердження відсутності у посадових осіб підприємств повноважень на укладання таких договорів, та відсутності у ТОВ «ОСОБА_2 Голд» повноважень виписувати податкові накладні.

При цьому, судом відхиляються та не приймаються до уваги викладені ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області в Акті №5546/15-53-22-3/36553339 від 13.10.2014р. «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ОСОБА_2 Голд» за період червень 2014р.», посилання, зокрема, на встановлені податковим органом порушення, котрі викладені у Акті ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві від 20.08.2014р. №2517/26-55-22-13/38192723 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ОСОБА_2 Голд» за період червень 2014р.», з урахуванням того, що означена перевірка проводилась у приміщенні податкового органу, без реального дослідження та встановлення у ТОВ «ОСОБА_2 Голд» наявності майна та інших матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій, з надання послуг, зокрема, передбачених Договорами від 30.05.2014р. №1605, №1505, наявності необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, та відповідно без посилання на певні недоліки конкретних договорів, первинних документів, тощо.

До того ж, судом встановлено, що Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.12.2014р. по справі №826/17069/14, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015р., та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.08.2015р., задоволено адміністративний позов ТОВ «ОСОБА_2 Голд», визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві щодо внесення змін до автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок" на підставі акта від 20 серпня 2014року №2517/26-55-22-13/38192723 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ОСОБА_2 ГОЛД" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період червень 2014року"; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві відновити в автоматизованій інформаційній системі "Податковий блок" задекларовані Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 ГОЛД" показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2014року; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві по проведенню документальної невиїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 ГОЛД", за результатами якої складено акт від 20 серпня 2014року №2517/26-55-22-13/38192723 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ОСОБА_2 ГОЛД" щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період червень 2014року".

Так, в межах розгляду означеної адміністративної справи судом першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, серед іншого, встановлено, що відповідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених ст.77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За приписами п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, судами встановлено, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві фактично проведено перевірку. Акт містить оцінку контролюючого органу щодо реальності господарських операцій, здійснених платником податків, встановлює порушення ТОВ "ОСОБА_2 ГОЛД" податкової дисципліни в частині завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість та завищення податкового кредиту.

Положеннями п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України визначено перелік обставин, що є підставою для проведення документальної позапланової перевірки.

Водночас, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження існування обставин для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ОСОБА_2 ГОЛД".

Також, згідно приписів п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Судами встановлено встановлено, що ТОВ "ОСОБА_2 ГОЛД" подавалася податковому органу податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2014року, в якій задекларовано податкові зобов'язання у розмірі 1451855грн. та податковий кредит - 1450309грн. Водночас, висновки акта перевірки не можуть бути підставою для внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість, а такі дії податкового органу порушують права та інтереси платника податків.

Окрім того, суд вважає за необхідне зауважити, що отримання податковим органом акта про неможливість проведення зустрічної звірки, в якому викладено висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, жодним чином не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Зокрема, з урахуванням вищевикладеного, та на підставі наданих позивачем, та досліджених судом первинних документів (складених при здійсненні операцій з виконання робіт у межах господарських правовідносин з вищеокресленими контрагентами), судом встановлено, що вищеокреслені фінансово-господарські операції мали реальний характер, та були опосередковані дійсним рухом активів. При цьому, судом з'ясовано зміст кожної операції та її підтвердження необхідними документами первинного бухгалтерського та податкового обліку, а саме: Заявками, Рахунками на оплату, Звітом сюрвейєра, Банківськими виписками, Податковими накладними, Актами надання послуг.

Отже, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що включення Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту перевіряємого періоду в межах вищеокреслених фінансово-господарських відносин із ТОВ «ОСОБА_2 Голд», повністю підтверджено позивачем наданими до суду та наявними у матеріалах справи відповідними розрахунковими, платіжними, та іншими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що відповідно свідчить про безпідставність та неправомірність донарахування Державною податковою інспекцією у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» податку на додану вартість.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов, та викладені повноважним представником в ході судового розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Державна податкова інспекція у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області не надала суду жодних належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014р. №.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс», відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.4 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014р. №, задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 31.10.2014р. №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджістікс» (65014, м.Одеса, вул.Пушкінська,32, ) судовий збір у сумі 320(триста двадцять)грн. 87коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом «28» вересня 2015року.

Суддя Харченко Ю.В.

.