Справа № 813/3985/15
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року Справа № 813/3985/15

13 год. 05 хв. Зал судових засідань № 7

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Карп'як О.О. ,

при секретарі судового засідання Дорош Х.Р.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - Турчин І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу №1192к від 30.06.2015 року, поновлення на роботі, визнання недійсним запису про звільнення з роботи у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу №1192к від 30.06.2015 року, поновлення на роботі, визнання недійсним запису про звільнення з роботи у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Прокурора Львівської області №1192к від 30.06.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення його з посади заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Львівської області за порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури;

- поновити його на роботі в органах прокуратури України на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Львівської області;

- визнати недійсним запис про звільнення з роботи (посади), зроблений в трудовій книжці;

- стягнути з Прокуратури Львівської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.06.2015 року до дня поновлення на посаді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки розгляд справи щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у суді на момент винесення оскаржуваного наказу не відбувся та рішення щодо підтвердження факту вчинення ним адміністративного правопорушення не прийняте, то вважає, що наказ прийнято на підставі недостовірних та непідтверджених даних. Розповсюдження інформації щодо подій, які відбувались ввечері 26.06.2015 року, а також подальші події, свідчать про сплановану провокацію щодо нього, здійснену у зв'язку з виконанням ним службових обов'язків з метою перешкоджання вчинення слідчих дій. Так званий суспільний резонанс подій 26.06.2015 року штучно створюється кількома особами внаслідок його службової діяльності, зокрема особами, щодо яких ним винесено постанови про порушення кримінальної справи. Твердження про суспільний резонанс зводиться до суб'єктивних тверджень осіб, очевидно особисто зацікавлених у завданні шкоди авторитету прокуратури України та дискримінації його в очах суспільства. Вказує, що при застосуванні дисциплінарних заходів слід враховувати такі чинники, як серйозність порушення, намір працівника, частота порушень та їх наслідки в цілому. Оскаржуваний наказ був винесений із застосуванням поверхневого підходу до оцінки обставин події в цілому та його дій зокрема, а також без належного з'ясування всіх обставин подій, що мали місце 26.06.2015 року. Також не взято до уваги його особисту характеристику, як працівника прокуратури, зокрема той факт, що він раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався, неодноразово нагороджувався за успішне й сумлінне виконання службових обов'язків. Вказує, що свою трудову діяльність в органах прокуратури він розпочав у 2000 році та одержав 16 заохочень. На думку позивача такі обставини свідчать проте, що він свою службову діяльність проводив з дотриманням законодавства України, недопущення порушення прав і свобод людини. При прийнятті рішення накладення на працівника прокуратури дисциплінарного стягнення слід враховувати ступінь вини та тяжкість проступку. Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Таким чином, звільнення за порушення Присяги це крайній захід, при якому необхідно дотримуватись встановленої трудовим законодавством процедури звільнення і таке звільнення повинно бути застосоване в разі використання всіх заходів дисциплінарного впливу до державного службовця. Звертає увагу на те, що в оскаржуваному наказі взагалі не зазначено, які пункти Присяги працівника прокуратури і вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури ним порушено. Вважає, що Статут є неналежним нормативно - правовим актом щодо визначення порядку заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просить позов задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у письмових запереченнях на позов та обґрунтовується тим, що безпідставним є посилання позивача на п.2.1 наказу Генерального прокурора України від 21.01.2014 року №2/1 "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України", оскільки такий втратив чинність згідно наказу Генерального прокурора України від 16.04.2014 року №17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України". Натомість, згідно п.2.1 нового наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 року №17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України", до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відносяться кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури. Сам факт перебування позивача в стані алкогольного сп'яніння за кермом автомобіля, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння (що підтверджується свідченнями очевидців, відеоматеріалами, актом медичного огляду), факт відмови від добровільного надання взірців крові, сечі тощо, тобто відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, факт втечі від працівників ДАІ з метою уникнення відповідальності, суспільний резонанс даного вчинку, не свідчить про сприяння позивачем утвердженню законності та правопорядку, не підтверджує високе звання працівника прокуратури, що в свою чергу завдало шкоди авторитету органів прокуратури України. Тому вважає, що твердження позивача про відсутність в його діях ознак порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та вчинення проступку, що є несумісним з перебуванням в органах прокуратури є безпідставним. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв'язку з безпідставністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо та об'єктивно дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, давши їм оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог пп. 2.1.2, 2.1.12 та 3.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом ГПУ від 24.09.2014 року №104, з метою повного, об'єктивного і всебічного з'ясування обставин можливого скоєння ганебного вчинку заступником начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_3, розпорядженням №133 від 27.06.2015 року призначено проведення службового розслідування за цим фактом, створено комісію, затверджено план проведення службового розслідування.

Підставою для проведення службового розслідування була інформація начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації, про те, що від чергового УДАІ ГУ МВС України у Львівській області надійшла інформація про те, що 27.06.2015 року близько 00:30 год. інспектори ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львова ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час несення служби отримали повідомлення від ГО "Варта-1" про те, що активісти громадської організації по вул. Сяйво у м. Львові, зафіксували автомобіль НОМЕР_1, водій якого можливо, перебуває в стані алкогольного сп'яніння. В ході проведення службового розслідування встановлено, що заступник начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області радник юстиції ОСОБА_3, 26.06.2015 року приблизно о 23:35 год., порушуючи вимоги ст.16 Закону України "Про дорожній рух" та п.2.9А Правил дорожнього руху, керував автомобілем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, по вул. Сяйво, 9 у м. Львові, з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Коли до автомобіля, яким керував ОСОБА_3, з метою з'ясування причин невпевненого маневрування ним, підійшли громадські активісти, ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності, покинувши місце водія, залишив автомобіль та місце події і намагався втекти, але в подальшому був затриманий працівниками ДАІ.

Будучи доставленим до Львівського обласного наркологічного диспансеру, ОСОБА_3 відмовився підписати акт освідування №9 від 27.06.2015 року на предмет алкогольного сп'яніння, згідно якого останній перебував в стані алкогольного сп'яніння.

За фактом керування ОСОБА_3 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння старшим інспектором ДПС ВДАІ ОСОБА_7 відносно нього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, який направлено для розгляду до суду.

Зазначені події зафіксовано на відео представниками "Експресо ТВ", яке в подальшому було розміщено на ресурсах ЗМІ, і набуло негативного суспільного резонансу та завдало шкоди авторитету органів прокуратури України.

З приводу події ОСОБА_3 в ході службового розслідування пояснення надати відмовився.

При проведенні службового розслідування відібрано пояснення у начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_8, у заступника прокурора Львівської області Брезденя В.І.. Також відібрано пояснення у інспекторів ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львова ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4, ОСОБА_5 та громадських активістів "Варта - 1", які 27.06.2015 року були на місці події. Крім того, витребувано з ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львова ГУ МВС України у Львівській області копію адміністративної справи, в тому числі копію адміністративного протоколу серії АП1 №352647 за ст.130 КУпАП складеного на ОСОБА_3 Також в ході проведення службового розслідування відібрано пояснення у лікаря - нарколога, який проводив 27.06.2015 року освідування ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння та відібрано пояснення у свідків, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_9, ОСОБА_10 як очевидців події.

Факт перебування позивача ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння за кермом автомобіля НОМЕР_1 26.06.2015 року приблизно о 23:40 год., керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння підтверджується наявними в матеріалах службового розслідування поясненнями голови виконавчого комітету громадської організації "Варта - 1" ОСОБА_10, журналіста телеканалу "Експресо ТВ" ОСОБА_9, інспектора ДПС взводу №4 РДПС ДАІ з обслуговування міста Львова ГУ МВС України у Львівській області старшини міліції ОСОБА_4, інспектора ДПС взводу №4 РДПС ДАІ з обслуговування міста Львів ГУ МВС України у Львівській області старшини міліції ОСОБА_5, лікаря - нарколога з проведення оглядів на стан сп'яніння ОКЗ ЛОР "ЛОДКНД" ОСОБА_11, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №983 від 27.06.2015 року проведеного о 00:15 год.

Як вказано у поясненнях лікаря - нарколога, 27.06.2015 року о 00:15 год. до кабінету, за скеруванням інспектора ОСОБА_12 доставлено ОСОБА_3 Від огляду на стан сп'яніння останній не відмовлявся та погодився пройти такий добровільно. Особу вказаного громадянина лікар - нарколог звірила із посвідченням подія, яке їй було надано працівниками ДАІ. Під час проведення огляду були присутні фельдшер - лаборант та два працівника ДАІ. З метою визначення вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, обстежуваному було запропоновано продути прилад "Драгер-6810". Останній погодився, однак був не в стані виконати перевірку, зробив кілька спроб, та намагався симулювати. Також зазначила, що на момент огляду у обстежуваного одяг був порваний, зокрема штани, забруднена сорочка та були синці та ссадна на обох руках. У обстежуваного були наявні наступні ознаки, що свідчать про алкогольне сп'яніння: поведінка, що не відповідає обстановці: загальмований, мовному контакту доступний формально, на більшість запитань не відповідав та не реагував на звернення лікаря; після завершення огляду відмовився вийти з кабінету самостійно, хапався за меблі та покинув приміщення за допомогою працівників ДАІ (був винесений); скарг на здоров'я не висловлював; мова змазана, порушена артикуляція, висловлювався незв'язно; обличчя гіперемоване (червоне), скляри ін'єковані (червоні очі), зіниці звужені, на світло не реагував; міміка млява; хода хитка, з розкидуванням ніг, точні рухи не виконував. Крім цього, у обстежуваного спостерігався різкий запах алкоголю у видихуваному повітрі на відстані до двох метрів. На підставі вище переліченого, лікарем - наркологом зроблено висновок, що обстежуваний перебуває в стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_3 відмовився добровільно надати взірці крові, сечі чи будь - які інші взірці для подальшого дослідження, однак, підстав для обов'язкового відбору таких взірців не було (наказ МОЗ України та МВС України №400/666 від 09.09.2009 року пп.3.7, 3,14).

Висновок №983 від 27.06.2015 року суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки складений з дотриманням інструкцій проведення медичного огляду та вимог чинного законодавства, в тому числі з дотриманням вимог Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.09.2009 року №400/666 (із змінами і доповненнями).

В матеріалах службового розслідування також наявна довідка, в якій відображено повну інформацію про освіту позивача, стаж його роботи, нагороди.

Наявність суспільного резонансу підтверджується наявними в матеріалах публікаціями з Інтернет сайтів ЗМІ.

ОСОБА_3 в лютому місяці 2011 року підписав Присягу працівника прокуратури, а 27.12.2012 року лист ознайомлення з положеннями Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури.

Крім того, до матеріалів справи долучено копії протоколів оперативних нарад від 08.04.2015 року, від 02.03.2015 року, від 02.02.2015 року, від 20.01.2014 року, на яких брав участь позивач та сам особисто вказував працівникам про необхідність належної поведінки, дотримання Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, недопустимість вчинення ганебних вчинків, які дискредитують органи прокуратури, категоричну заборону керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння.

Згідно листа начальника слідчого відділу прокуратури області ОСОБА_8 від 24.02.2015 року №17-216 вх-15, вбачається, що ОСОБА_3 користується автомобілем НОМЕР_2, 2008 року випуску, який зареєстрований на його матір ОСОБА_6

При проведенні службового розслідування комісія дійшла до висновку , що незважаючи на неодноразові вимоги Генеральної прокуратури України щодо недопущення вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури, ОСОБА_3 своїми діями порушив Присягу працівника прокуратури, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та скоїв проступок, що порочить його як працівника прокуратури та є несумісним з перебуванням в органах прокуратури України. Відтак, висновком службового розслідування рекомендовано: факт порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та вчинення проступку, що порочить працівника прокуратури, заступником начальника відділу прокуратури Львівської області радником юстиції ОСОБА_3, вважати доведеним; клопотати перед прокурором області щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та вчинення проступку, що порочить працівника прокуратури, заступника начальника відділу прокуратури Львівської області радника юстиції ОСОБА_3 у виді звільнення із займаної посади та органів прокуратури.

В матеріалах справи наявне повідомлення від 30.06.2015 року про те, що позивачу повідомлено про закінчення службового розслідування та можливість ознайомлення з ним.

30.06.2015 року Прокуратурою Львівської області видано наказ №1192к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", відповідно до якого за порушення Присяги працівника прокуратури та вчинення проступку, що порочить працівника прокуратури, заступника начальника відділу прокуратури Львівської області радника юстиції ОСОБА_3 звільнено із займаної посади та органів прокуратури України.

Відповідно до ст.46 Закону України "Про прокуратуру" (із змінами і доповненнями), особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури". Прокурор і слідчий підписують текст прийнятої Присяги, яка додається до особової справи. Про прийняття Присяги вноситься запис у трудову книжку.

Відповідно до ст.46-2 вказаного Закону, прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: 1) недотримання пов'язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом; 2) порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них; 4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді; 5) припинення громадянства України; 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України; 7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

Відповідно до ст.48 вказаного Закону, за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Згідно ст.48-1 вказаного Закону, Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури схвалюється всеукраїнською конференцією працівників прокуратури і затверджується Генеральним прокурором України. Прокурори і слідчі прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури у своїй службовій діяльності та поза нею. Порушення прокурором і слідчим прокуратури вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно.

Відповідно до п.2.1 наказу Генеральної прокуратури України від 22.09.2014 року №17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України", до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Відповідно до п.3.7 вказаного наказу, за порушення прокурором або слідчим Присяги працівника прокуратури, невідкладно вживати заходів щодо звільнення з органів прокуратури на підставі п.2 ч.2 ст.46-2 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом не беруться до уваги подані позивачем до позову копії дублікату довідки з міського цілодобового травматологічного пункту №2 та результату токсикологічного дослідження №4367 від 30.06.2015 року, як доказ неперебування позивача у стані алкогольного сп'яніння 27.06.2015 року о 00:15 год., оскільки такі документи не є належними та допустимими згідно ст. 70 КАС України. Такі дослідження проведені без дотримання вимог п.2.9 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.09.2009 року №400/666 (із змінами і доповненнями), відтак результати таких є недостовірними в силу Інструкції.

Щодо обставин подання позивачем 26.06.2015 року рапорту про звільнення його із займаної посади за згодою сторін у зв'язку з сімейними обставинами, копія якого міститься в матеріалах справи, слід зазначити наступне.

Стосовно пояснень позивача про те, що 26.06.2015 року після закінчення судового засідання в Галицькому районному суді Львівської області після 17:00 год. йому зателефонувала дружина, після чого у зв'язку з сімейними обставинами ним було написано рапорт про звільнення за згодою сторін, який він передав черговому на вході у Прокуратуру Львівської області та попросив передати його у відділ кадрів, слід зазначити наступне.

В матеріалах справи наявна копія рапорту ОСОБА_3 на ім'я в.о. прокурора Львівської області Поліщука В.П. про звільнення його із займаної посади за згодою сторін у зв'язку з сімейними обставинами. Однак, такий зареєстрований у Прокуратурі Львівської області 30.06.2015 року за .№ 11-2597вх. про що свідчить відмітка у лівому нижньому куті аркуша. Крім того, усі резолюції на рапорті проставлені 30.06.2015 року. Відтак, відсутні підстави вважати, що такий рапорт подано позивачем у встановленому порядку 26.06.2015 року.

В поясненнях міліціонера ДСО у Львівській області вказано про отримання від ОСОБА_3 в цей день пакету документів для передання у відділ кадрів. Однак, у поясненнях не йдеться мова саме про рапорт ОСОБА_3 про звільнення з посади.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВС України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

З огляду на вищенаведене, твердження позивача про те, що наказ був винесений із застосуванням поверхневого підходу до оцінки обставин події в цілому та без належного з'ясування всіх обставин події, що мали місце 26.06.2015 року не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Щодо тверджень позивача про те, що розповсюдження інформації щодо подій, які відбувались ввечері 26.06.2015 року, а також подальші події, свідчать про сплановану провокацію щодо нього, здійснену у зв'язку з виконанням ним службових обов'язків з метою перешкоджання вчинення слідчих дій; так званий суспільний резонанс штучно створюється кількома особами внаслідок його службової діяльності, зокрема особами, щодо яких ним винесено постанови про порушення кримінальної справи, слід зазначити наступне. Такі твердження позивача не підтверджені жодними доказами, ним не вказуються прізвища осіб, які б на його думку могли вчинити такі дії, не подано до відповідача відповідного рапорту чи пояснень при проведенні службового розслідування для перевірки таких фактів. За таких обставин, судом такі твердження позивача до уваги не беруться.

Стосовно тверджень позивача про те, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем передчасно, на підставі недостовірних та непідтверджених даних, оскільки розгляд справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у суді на момент винесення оскаржуваного наказу не відбувся та рішення щодо підтвердження факту вчинення ним адміністративного правопорушення не прийняте,слід зазначити наступне. Оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем за результатами службового розслідування, а не на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. Підставами для прийняття оскаржуваного наказу було встановлення в ході проведення службового розслідування факту порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та вчинення проступку, що порочить працівника прокуратури, заступником начальника відділу прокуратури Львівської області радником юстиції ОСОБА_3. Відтак, такі твердження позивача є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про доведення відповідачем при проведенні службового розслідування факту порушення ОСОБА_3 Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та скоєння ним проступку, що порочить його як працівника прокуратури. Відповідач, вирішуючи питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади та органів прокуратури України, врахував особу позивача, його характеристику, заохочення, стаж роботи, ступінь вини та тяжкість проступку та діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була доведена правомірність видачі наказу №1192к від 30.06.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Львівської області за порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Позивачем в свою чергу не наведено належних та допустимих доказів у спростування факту перебування його в стані алкогольного сп'яніння за кермом автомобіля НОМЕР_1 26.06.2015 року приблизно о 23:40 год., керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши обставини ч.3 ст.2 КАС України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для скасування наказу №1192к від 30.06.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Львівської області за порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Оскільки суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача стосовно скасування наказу №1192к від 30.06.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визнання недійсним запису про звільнення з роботи в трудовій книжці.

Таким чином, суд, з урахуванням викладеного, вважає, що при звільненні позивача відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, у зв'язку із чим відмовляє у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 7-14, 18, 19, 94, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 28.09.2015 року.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна