Справа № К/9991/35325/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/9991/35325/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (Департаменту фінансів), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України (Департаменту фінансів), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання неправомірними дій та зобов`язання згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, виходячи з 36-місячного грошового забезпечення виплатити йому доплату щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення відповідно до Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 до отриманої ним одноразової грошової допомоги в сумі 79461 гривня, стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги за період з 1 вересня 2008 року, з урахуванням індексу інфляції, індексації за весь час прострочення виплат та 3% річних від простроченої суми.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 послався на те, що він як інвалід ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, встановленого за останньою посадою. Проте відповідач нарахував та виплатив йому одноразову грошову допомогу без урахування щомісячної надбавки в розмірі 100% грошового забезпечення, що, на його думку, суперечить указаному Закону.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України (Департаменту фінансів) у донарахуванні ОСОБА_1 невиплаченої частини одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби. Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, у розмірі 79461 гривня. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Позивач подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 29 січня 2007 року звільнився з посади військового прокурора Вінницького гарнізону. 22 листопада 2007 року позивачеві встановлена III група Інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, а у вересні 2008 року йому виплачена одноразова грошова допомога, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, в розмірі 36-місячного грошового забезпечення, визначеного з окладу за військовим званням, посадового окладу та відсоткової надбавки за вислугу років. При цьому, щомісячна 100% надбавка в розмірі 2207,25 гривень, яку позивач отримував, відповідачем не враховувалась.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з неправомірності дій відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення.
За правилами частини 2 статті 46-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
За таких обставин, на позивача поширюється дія Закону № 2011 -XII.
Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За частиною 2 статті 16 зазначеного Закону у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї статті Закону Кабінет Міністрів України постановою від 28 травня 2008 року № 499 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі Порядок), згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам III групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.
Абзацом 5 підпункту 4 пункту 2 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 року, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 року № 925 та від 23 лютого 2002 року № 173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829.
Водночас частина 2 статті 9 Закону № 2011-XII елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві станом на день звільнення зі служби, виплачувалась, зокрема, надбавка у розмірі 100% грошового забезпечення, що становила 2207,25 гривень.
Вищезазначене підтверджується постановами Замостянського районного суду міста Вінниці від 2 лютого 2007 року та Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2007 року, які набрали законної сили, а згідно з положеннями частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, виходячи із визначених у частині 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон № 2011-XII, який має вищу юридичну силу.
З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що одноразова грошова допомога позивачеві має бути виплачена, виходячи з розміру його грошового забезпечення з урахуванням 100% надбавки.
Відповідно до частини 3 статті 220і Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (Департаменту фінансів), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями

237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.