Справа № 810/2124/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2124/15 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Бондаренко Н.І.,

представника відповідача - Ярового А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Істерн Беверідж Трейдінг» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» звернулося у суд із позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ №62 від 26.02.2015 «Про проведення фактичних перевірок» в частині, що стосується позивача.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для проведення фактичної перевірки позивача та для видання спірного наказу № 62 в частині, що стосується останнього.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Колегією суддів установлено, що начальником відповідача винесено наказ від 26.02.2015 № 62 про проведення фактичних перевірок ряду суб'єктів господарської діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, в тому числі позивача у березні 2015 року.

Зі змісту цього наказу не вбачається посилання на фактичну підставу проведення відповідних перевірок. Натомість, наявне лише посилання на підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

На підставі цього наказу першим заступником начальника відповідача видано посадовим особам ГУ ДФС у Київській області Олєйнікову М.О. та Повару І.А. направлення на проведення фактичної перевірки позивача протягом 31.03.2015 (направлення від 31.03.2015 №1682 та №1683).

Як свідчать матеріали справи, перевіряючі особи не були допущені позивачем до проведення фактичної податкової перевірки та до обстеження приміщень магазину, що належить останньому, про що складено акт №0746/1000/22/38679874 від 31.03.2015.

Уважаючи, що вищезгаданий наказ про проведення фактичної перевірки є протиправним, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави та порядок проведення камеральних, документальних та фактичних перевірок визначені статтями 75 - 80 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 вказаного Кодексу фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регулюється статтею 80 цього Кодексу.

Згідно пунктів 80.1, 80.2 цієї норми фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Така перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 норми цього Кодексу.

Підпунктом 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу встановлено, що фактична перевірка може проводитись у разі неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Зі змісту оскаржуваного наказу та направлень на проведення перевірки від 31.03.2015 №1682 та №1683 вбачається, що саме вказана норма була юридичною підставлю для призначення фактичної перевірки позивача.

Разом з тим, зміст спірного наказу та згаданих направлень не дають змоги встановити фактичні підстави для проведення податкової перевірки платника податків, якими, відповідно до пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, можуть бути конкретні факти неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками. Так, зазначені документи не містять вказівок про те, яку саме податкову звітність і за який період позивачем не було подано (чи подано з порушенням встановлених законом вимог).

За таких обставин, спірний наказ не відповідає вимогам абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, відповідно до якого у ньому мають зазначатись підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом. При цьому, колегія суддів наголошує, що саме лише посилання на норму, визначену одним із підпунктів пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу, не може розцінюватись як дотримання вимог щодо відповідності документа закону.

Разом з тим, судова колегія враховує, що питання наявності підстав для проведення фактичної перевірки позивача відповідно до приписів пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України вже досліджувалось судом при розгляді адміністративної справи № 810/1350/15 за поданням Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області до ТОВ «Інтерн Беверідж Трейдінг» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна позивача.

Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, у задоволенні подання контролюючого органу відмовлено. При цьому, як слідує з ухвали апеляційного суду, колегією суддів було встановлено, що у податкової інспекції були відсутні підстави для проведення фактичної перевірки Товариства у відповідності до приписів пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Установлені в указаній справі обставини та висновки є обов'язковими для врахування в силу частини 1 статті 72 та статті 255 КАС України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи та надані відповідачем докази, в тому числі витяги з АІС «Податковий блок», не доводять наявності підстав для проведення фактичної перевірки позивача, оскільки будь-яка інформація з указаної бази контролюючих органів не може бути ідентифікована як саме та, що стала підставою для прийняття спірного у справі наказу, в силу того, що його зміст не вказує на конкретні фактичні підстави перевірки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ в частині, що стосується позивача, прийнято з порушенням приписів податкового законодавства, він є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи, а тому скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 25 вересня 2015 року.)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.