Справа № 805/2126/15-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крилова М.М.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року справа №805/2126/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по адміністративній справі № 805/2126/15-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в загальній сумі 412 236 грн. 31 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році в сумі 412 236,31 грн.

В обґрунтування зазначив, що в 2014 році відповідач повинен був забезпечити працевлаштування 131 інваліда (середньооблікова чисельність штатних працівників становила 3 264 осіб). Проте, в трудових відносинах з товариством перебували 126 осіб з обмеженими фізичними можливостями.

Відповідач не виконав норматив по створенню 5 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність, що є порушенням статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що відповідач не виконав приписи ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не забезпечив працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, тому позивач на виконання вимог ст.19 вказаного закону правомірно застосував адміністративно-господарські санкції та пеню.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є юридичної особою, яка зареєстрована 18.07.1991 року за кодом 13492430 (а.с.9).

Відповідно до звіту Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за формою №10-ПI середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 3 264 особи. Фактично у відповідача в 2014 році працювало 126 інвалідів, хоча необхідно було працевлаштувати 131 інваліда.

Відповідач протягом 2014 року щомісячно подавав Вугледарському міському центру зайнятості звіти про наявність вакансій за формою № 3-ПН (а.с.26-36,50 ), проте жодного інваліда для працевлаштування з центру зайнятості до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» протягом 2014 року направлено не було.

16.01.2015 року відповідач надав Відділенню Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ, в якому вказало, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік становила 3264 осіб, з них 126 працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", 131 особа. (а.с.6).

На підставі наданого відповідачем звіту Відділення Фонду здійснило розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені 5 робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2014 року, яка за розрахунком позивача становить 393 731,00 грн. (а.с.7).

В зв'язку з порушенням відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій, Відділення Фонду здійснило нарахування пені за період з 16.04.2015 року по 01.06.2015 року в сумі 18 505,31 грн. (а.с.8).

Відповідно до ч.2 ст.14 ЗУ «Про зайнятість населення» підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

На підставі ч..3 ст.14 ЗУ «Про зайнятість населення» роботодавці самостійно розраховують квоту, зазначену в ч.2 цієї статті, з урахуванням чисельності громадян, які на умовах повної зайнятості вже працюють на підприємствах, в установах та організаціях і належать до таких, що неконкурентоспроможні на ринку праці (крім інвалідів), та забезпечують їх працевлаштування самостійно. Роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Згідно зі ст.18 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч.1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч.1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом, що встановлено ч.11 ст.19 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»

При цьому ч.1 ст.18 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що підприємство зобов'язано виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Наявні у справі докази свідчать, що впродовж 2014 року відповідач виконував обов'язок щодо інформування центру зайнятості про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів, а саме подавав звітність за формою № 3-ПН, повідомляючи про наявність робочих місць саме для інвалідів шляхом зазначення відповідних відомостей у графі 15 Звіту про наявність вакансій та проставляючи відповідну відмітку в пункті 3 розділу ІІ Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем виконано обов'язок щомісячно інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інваліда.

Підприємство не може відповідати за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною зокрема у постановах Верховного Суду України від 28 травня 2013 року у справі № 21-386а12, від 11 червня 2013 року у справі № 21-63а13.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

За правилами ч.2 ст.20 Закону № 875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч.4 ст.20 Закону № 875 адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині 1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституціє. України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

На підставі п.2.3. Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року № 223 (далі - Порядок №223) адміністративно-господарська санкція - це грошове зобов'язання, альтернативне зобов'язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону № 875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Тобто, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, основним органом працевлаштування громадян є центри зайнятості; людина самостійно обирає собі працю і не може бути примушена виконувати її; інваліди, реалізуючи своє право на працевлаштування, самостійно звертаються на підприємства або у центр зайнятості, вони є вільними у виборі професії та місця роботи.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2014 року відповідач вживав заходи, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання - надавало до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН, повідомляючи про наявність вакансії призначеної для працевлаштування саме інвалідів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 24, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по адміністративній справі № 805/2126/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по адміністративній справі № 805/2126/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді М.Г.Сухарьок

Т.Г. Гаврищук