Справа № 805/17499/13-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Олішевська В.В.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року справа №805/17499/13-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е. Г., суддів Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року у справі № 805/17499/13-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м.Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя від 18.09.2013 року № 18857/05-17-01 про відмову у включенні у свідоцтво платника єдиного податку новий вид діяльності: «Видача позик за рахунок власного майна» (а.с.2).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с.22-23).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2015 року задоволено частково касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції в своєму рішенні зазначив, що у відповідності зі встановленими судом першої інстанції обставинами, позивач подав до податкового органу заяву, в якій просить до раніше обраних видів діяльності включити наступні: 64.99 надання позик за рахунок власних коштів; 64.92 інші види кредитування. Однак встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, про те, що позивач просить включити до свідоцтва платника єдиного податку саме вищенаведені види діяльності, не підтверджуються наявними матеріалах справи належними доказами, зокрема відповідною заявою позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, про відмову у задоволення позовних вимог. Отже, з метою реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи, під час нового розгляду справи судами попередніх інстанцій слід враховувати вищенаведене та на підставі належних та допустимих доказів встановити, які саме види економічної діяльності позивач просить включити до свідоцтва платника єдиного податку та чи відповідають вони видам економічної діяльності, відображеним у КВЕД ДК 009:2010, з урахуванням чого дійти обґрунтованого висновку щодо їх відповідності (чи невідповідності) обмеженням, встановленим пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с.79-81).

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначив на порушення судом норм матеріального права. Просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ним було подано заяву № 16.09.2013 року, в якій було зазначено про включення до свідоцтва платника єдиного податку новий вид діяльності: «Інші види кредитування: надання позик за рахунок власного майна». Відповідно до приписів законодавства вказаний вид діяльності не є діяльністю у сфері фінансового посередництва. Позивач зазначав, що оскаржуване рішення податкового органу є незаконним та прийняте з порушенням вимог законодавства.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

14 грудня 2012 року позивач звернувся до податкового органу з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, в пункті 10 «Обрані види діяльності згідно з КВЕД» заяви позивач просив в свідоцтво платника єдиного податку № 34108 від 13.03.2012 року включити до раніше обраних видів його господарської діяльності, види діяльності - 64.99 надання позик за рахунок власних коштів відповідно до ст. 1046-1053 ЦК України, 64.92 інші види кредитування (а.с.64-66).

Відповідач листом від 20.11.2012 року та від 24.12.2012 року повідомив позивача, що зазначені позивачем види діяльності відносяться до групи 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» та не підлягає здійсненню за спрощеною системою оподаткування, а тому відповідач не має правових підстав для внесення змін до свідоцтва платника єдиного податку, щодо вказаних видів господарської діяльності (а.с.70-72)

16 вересня 2013 року позивачем була подана до податкового органу заява про застосування спрощеної системи оподаткування № 7185/Б, відповідно до якої позивач зазначає про внесення змін до господарської діяльності в свідоцтві платника єдиного податку № 34108 від 13.03.2012 року, а саме до раніше обраних видів діяльності додати види діяльності: 64.92 «інші види кредитування: надання позик за рахунок власного майна» (а.с.74-75).

Жовтнева об'єднана державна податкова інспекція м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області листом № 18857/05-81-17-01 від 18.09.2013 року повідомила позивача, що згідно п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу. Зазначені позивачем види діяльності відносяться до групи 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» та не підлягає здійсненню за спрощеною системою оподаткування. Таким чином, відповідач не має правових підстав для внесення змін до свідоцтва платника єдиного податку, щодо вказаних видів господарської діяльності. Також повідомлено, що у разі здійснення діяльності, які не дають право застосовувати спрощену систему оподаткування, відповідно до п.п. 299.15.4 п. 299.15 ст. 299 Податкового кодексу України свідоцтва платника єдиного податку анулюється в останній день податкового (звітного) періоду в якому здійснювались такі види діяльності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що види економічної діяльності який позивач просить включити до свідоцтва платника єдиного податку не відповідають виду економічної діяльності, відображеному у КВЕД ДК 009:2010 та в свою чергу не підлягає здійсненню за спрощеною системою оподаткування.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.267 п. 14.1 ст. 14 ПК України, позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до п.291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За нормами п.291.3 ст.291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

У відповідності до п.299.1 ст.299 ПК України свідоцтво платника єдиного податку видається суб'єкту господарювання, який подав до органу державної податкової служби заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

Пунктом 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що однією із вимог щодо можливості застосування фізичними особами-підприємцями спрощеної системи оподаткування є вид господарської діяльності, який обрано такими особами.

У відповідності до п.п. 4 п.299.12 ст.299 ПК України, до раніше виданого свідоцтва платника єдиного податку в день подання платником єдиного податку заяви органом державної податкової служби вносяться зміни зокрема щодо видів господарської діяльності.

Відповідно до пп. 299.9.1 п.299.9 ст.299 ПК України, підставами для прийняття органом державної податкової служби рішення про відмову у видачі суб'єкту господарювання свідоцтва платника єдиного податку є невідповідність такого суб'єкта господарювання вимогам статті 291 цієї глави.

Відповідно до приписів п. 298.3 ст. 298, п. 299.11 та п. 299.12 ст. 299 Податкового кодексу України, вид господарської діяльності згідно із класифікатором видів економічної діяльності безпосередньо зазначається у заяві та свідоцтві платника єдиного податку.

Відповідно до абзацу 6 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які, зокрема здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розд. III ПКУ.

Податковий кодекс України не містить визначення вжитих у ньому понять «фінансове посередництво».

Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457 затверджено національний класифікатор України з наданням чинності з 1 січня 2012 р. ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» - на заміну ДК 009:2005.

Класифікація видів економічної діяльності (далі - КВЕД) установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об'єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи.

Основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД 2010), зазначений в заяві позивачем вид діяльності «надання позик за рахунок власного майна» код 64.92 «Інші види кредитування» входить до групи 64.9 «Надання інших фінансових послуг крім страхування та пенсійного забезпечення» Національного класифікатору України «Класифікація видів економічної діяльності» ДК 009:2010 (діє з 01.01.2012 року).

Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності,затвердженого наказом Державного комітету статистики України від 23 грудня 2011 року № 396, група 64.9 «Надання інших фінансових послуг крім страхування та пенсійного забезпечення» включає надання фінансових послуг, крім послуг, що їх надають грошово-кредитні установи та не включає страхування і пенсійні фонди, див. розділ 65.

Згідно зазначених Методологічних основ, клас 64.92 «Інші види кредитування» включає: фінансову діяльність із наданням позик небанківськими фінансовими установами, при якій надання кредиту може приймати різні форми, такі як позики, іпотечні кредити під заставу, кредитні картки тощо, з наданням такого спектра послуг: надання споживчих кредитів; фінансування міжнародної торгівлі; надання довгострокового фінансування промисловості з боку промислових банків; грошові позики під заставу за межами банківської системи надання житлових кредитів спеціалізованими недепозитними установами; діяльність ломбардів і лихварів. Цей клас не включає: надання житлових кредитів спеціалізованими установами, які приймають депозити, див. 64.19; операційний лізинг, див. розділ 77 відповідно до виду майна, що його надають в оренду; діяльність із надання грантів (субсидій) громадськими організаціями, див. 94.99.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД 2010) код 64.92 «Інші види кредитування» відповідають коду 65.22 «Надання кредитів» та коду 65.23 «Інше фінансове посередництво» групи 65.2 «Фінансове посередництво», яка включає фінансове посередництво, крім того, яке здійснюють фінансові установи, секції J «Фінансова діяльність» Національного класифікатору України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2005 (діє до 31.12.2012).

Тобто, вказаний вид економічної діяльності як «Інші види кредитування» за своєю суттю є фінансовим посередництвом яке здійснюють не фінансовими установами.

Проте, пунктом 5.3 ст. 5 ПК України встановлено, що терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Загальні засади фінансового посередництва закріплені в Господарському кодексі України, а також у спеціальному законодавчому акті - Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», фінансовими послугами є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 333 ГК України, фінансовим посередництвом є діяльність, пов'язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.

Тобто, вказаною нормою визначено, що фінансовим посередництвом може бути і інша діяльність передбачена законодавством.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) від 12 липня 2001 року, який набрав чинності 23 серпня 2001 року, встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

В Законі зазначено, що його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

У частинах 1, 2 ст. 2 Закону, які визначають сферу його дії, вказано, що він регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з наданням фінансових послуг.

Фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

Згідно ч. 3 ст.2 Закону, положення цього Закону не поширюються на: діяльність в Україні фінансових установ, які мають статус міжурядових міжнародних організацій; діяльність Державного казначейства України та державних цільових фондів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону, фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

В ч. 4 ст. 5 Закону вказано, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Визначення фінансової послуги наведено у п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону, як операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, ? і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать надання коштів у позику.

Аналіз норм чинного законодавства Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг, а й фізичними особами - підприємцями, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами.

Зазначене відповідає висновку Верховного суду України викладеному в постанові Верховного суду України від 26.12.2011 року № 6-85цс11 та від05.11.2014 року №6-132цс14, яким встановлено, що сфера дії Закону за суб'єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на: по-перше, юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; по-друге, фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності. В даному випадку позивач є фізичною особою - підприємцем.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на ту обставину, що суд першої інстанції помилково посилався на групу економічної діяльності «Фінансове посередництво» визначену Національним класифікатором України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2005 (діє до 31.12.2012), в той час як Національним класифікатором України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД 2010) вже визначено групу «Грошове посередництво», оскільки «Грошове посередництво» не є тотожнім «Фінансового посередництво», що передбачено ч.2 ст. 333 ГУ України, а саме фінансова діяльність суб'єктів господарювання включає грошове та інше фінансове посередництво, страхування, а також допоміжну діяльність у сфері фінансів і страхування.

З урахуванням наведених норм, визначена позивачем, як фізичною особою - підприємцем діяльність «надання позик за рахунок власного майна» є фінансовою послугою та фінансовим посередництвом яка здійснюються не фінансовою установою.

На підставі викладеного вид економічної діяльності, який позивач просить включити до свідоцтва платника єдиного податку, є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, що прямо було передбачено абз. 6 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року у справі № 805/17499/13-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року у справі № 805/17499/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий Е.Г. Казначеєв

Судді І.А. Васильєва

Р.Ф. Ханова