Справа № 826/4949/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4949/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 20.08.2014 №.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві (на час розгляду справи в суді - Державна податкова інспекція у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві) проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за 2013 рік.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, а саме документально не підтверджено суми витрат на придбання частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція», що призвело до заниження суми оподаткованого доходу за перевіряємий період на загальну суму 1 750 000 грн.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 31.07.2014 №1920/26-55-17-03/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за річного декларування у розмірі 371 588 грн 25 коп. у тому числі: 297 270 грн 60 коп. - основний платіж, 74 317 грн 65 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку податкового органу та з метою їх відновлення фізична особа звернулась за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, дія зі складання акту перевірки є виключною компетенцією контролюючого органу і не порушує прав платників податків, тому юридичні наслідки для платника податків витікають саме із рішень контролюючих органів, зокрема, із податкового повідомлення-рішення від 20.08.2014 №, а, по-друге, оскільки відповідачем не доведено правомірність висновків акту перевірки щодо заниження позивачем бази оподаткування, а відтак повідомлення-рішення від 20.08.2014 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення камеральної перевірки) визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, та не порушує права платника. Крім того, висновки податкового органу за наслідками проведення перевірки, викладені у відповідному акті, не породжують для суб'єкта господарювання певних юридичних наслідків та не змінюють фінансово-економічне становище платника.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги щодо визнання протиправними дії стосовно складення акту за результатами проведення камеральної перевірки задоволенню не підлягають.

Крім того, порядок оподаткування інвестиційного прибутку регламентується п. 170.2 ст. 170 ПК України.

Відповідно до пп. 170.2.1 п. 170.1 ст. 170 ПК України визначено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України).

Підпунктом 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України передбачено включення до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку позитивного значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток, отриманий від проведення операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. 165.1.2 і пп. 165.1.40 п. 165.1ст. 165 Податкового кодексу України.

Згідно з пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм пп. 170.2.4 -170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПКУ (крім операцій з деривативами).

Підпунктом 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Витратами згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з частиною першою та другою статті 13 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 №1576-XII, вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» від 10.04.2013.

Відповідно до умов вказаного договору подавець продав, а покупець купив належну продавцеві частку, яка становить 100% статутного капіталу товариства «Інтехреконструкція», що складає 1 750 000 грн.

Цей факт також засвідчує протокол загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» від 10.04.2013.

З пункту 2.1 договору купівлі-продажу від 10.04.2013 вбачається, що за відступлення частки покупець сплатив, а продавець отримав від нього 1 750 000 грн. готівкою під час укладання цього договору.Вказаний договір підписаний обома сторонами.

Відповідно до статті 1057 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Посилання апелянта на Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004 колегією суддів не приймається до уваги, зважаючи на таке.

Відповідно до п.1 вказаного Положення це Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України «Про Національний банк України», визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами та фізичними особами - підприємцями.

Оскільки відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Інтехреконструкція» відбувалось між фізичними особами у готівковій формі, Положення №637 від 15.12.2004 до вказаних правовідносин не може застосовуватись.

Крім того, на підтвердження факту оплати частки в її статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» при її продажу, позивачем надано нотаріально посвідчену письмову заяву позивача від 10.04.2013, з якої вбачається, що позивач заявляє про свій вихід зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція», повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення. Також зазначається що позивач відступає у повному обсязі належну їй частку 100% статутного капіталу товариства, що складає 1 750 000 грн. ОСОБА_3 та не має ніяких претензій, в тому числі майнових до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція».

При цьому, наявність витрат із придбання частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» у сумі 4 000 000 грн підтверджена позивачем договорами купівлі-продажу від 02.10.2009, які укладено позивачем (покупець) із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (продавці). Згідно названих договорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, продали позивачу по 50% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» по ціні 2 000 000 грн кожний. Статутний фонд товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» станом на час продажу становив 4 000 000 грн., про що зазначено в пункті 1.2.5 договорів.

З пунктів 2.1 договорів купівлі-продажу від 02.10.2009 вбачається, що за відступлення частки покупець сплатив, а кожен з продавців отримав від нього по 2 000 000 грн. готівкою під час укладання цього договору.Вказані договори також підписані обома сторонами без будьяких застережень.

Пунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889 (чинним на момент укладення договору) встановлено, що до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Пунктом 5.2.2. п. 5.2. вказаної статті передбачено, що зазначені у підпункті 5.2.1 цього пункту документи не надсилаються податковому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку, достатнього для проведення податковим органом податкової перевірки стосовно нарахування такого податкового кредиту.

Слід зазначити, що факт укладення названих договорів в 2009 році і придбання позивачем в 2009 році 100% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехреконструкція» додатково підтверджується нотаріально посвідченими письмовими заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 02.10.2009.

Вищевказане підтверджує факт не перевищення вартості продажу частки у статутному капіталі по відношенню до вартості її придбання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача не спростовують відсутності інвестиційного прибутку у позивача у розумінні пп.170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки задекларовані позивачем витрати не суперечать положенням Цивільного Кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.