Справа № 826/7956/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7956/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Макарчука Д.І., представника третьої особи - Коваленко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа без самостійних вимог: публічне акціонерне товариство «Київенерго» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправними дій щодо відмови у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно заяви ОСОБА_5 від 03.03.2015 (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015); зобов'язання прийняти рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції по заяві ОСОБА_5 від 03.03.2015 (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з тим, що вона прийнята судом першої інстанції в результаті невірного застосування норм матеріального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.03.2015 р. про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яка отримана Київським відділенням АМК України 10.03.2015 р. та зареєстрована за вх. № 07-14/69-Т. У вказаній заяві ОСОБА_5 просив: визнати вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПАТ «Київенерго» щодо зловживання монопольним становищем; припинити нарахування ПАТ «Київенерго» плати за постачання електроенергії споживачу - ОСОБА_5 за тарифами згідно постанови НКРЕ №68 від 26.01.2015 р. роздрібні тарифи на електроенергію для споживачів (крім населення); зобов'язати ПАТ «Київенерго» усунути порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом перерахування плати за постачання електричної енергії споживачу - ОСОБА_5 за тарифами, які встановлені для населення з моменту укладення Договору про постачання електричної енергії від 06.05.2011 р., а суму переплати повернути споживачу - ОСОБА_5 з врахуванням індексу інфляції.

Листом від 08.04.2015 р. №26-01/1077 Київське відділення АМК України повідомило позивача про відмову у розгляді справи у відповідності до пункту 20 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та зазначило, що порушені позивачем питання не можуть бути вирішені шляхом застосування положень законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки не належить до компетенції органів АМК України.

Вважаючи вказані дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно заяви ОСОБА_5 від 03.03.2015 р. (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015 р.).

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26 листопада 1993 року № 3659-XII визначено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 названого Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України віднесено участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України наділений повноваженнями щодо розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення розслідування за цими заявами і справами.

Відповідно до пункту 14 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ) затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 р. № 5 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 р. № 169-р) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06 травня 1994 р. за № 90/299 (надалі за текстом - «Правила») органи Комітету розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за підставами, визначеними статтями 36 і 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Спеціальним законом, який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин є Закон України «Про захист економічної конкуренції» від 11 січня 2001 р. № 2210-III (надалі за текстом - «Закон № 2210-III»).

Частиною 1 статті 2 Закону № 2210-III визначено, що цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією.

Згідно статті 36 Закону № 2210-III органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції. У випадках, коли дії чи бездіяльність, що містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції не має відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, заявнику може бути відмовлено у розгляді справи.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 2210-III у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, основною підставою для звернення позивача до органів АМК України стало невірне, на його думку, застосування ПАТ «Київенерго» тарифів на електроенергію щодо ОСОБА_5 як до звичайного споживача, а не як до споживача з числа населення. Наведене, на переконання позивача, свідчить про порушення третьою особою законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки ПАТ «Київенерго» належить до природних монополій.

Так, між акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» як Постачальником та ОСОБА_5 як Споживачем було укладено договір про постачання електричної енергії від 06.05.2011 №31896, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача за об'єктами Споживача згідно з умовами Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначаються Законом України «Про електроенергетику».

Згідно ст.. 1 Закону споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю; постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

Відповідно до статті 11 Закону державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, регулює діяльність суб'єктів природних монополій у сфері електроенергетики та господарюючих суб'єктів, які діють на суміжних ринках, а також виконує інші функції відповідно до законодавства.

Згідно ст.12 Закону України «Про природні монополії» основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, є, зокрема, державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці; сприяння конкуренції у сфері виробництва та постачання електричної енергії; забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством; захист прав споживачів електричної і теплової енергії.

Відповідно до підпункту 8 пункту 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, основним завданням НКРЕКП є, зокрема, захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі.

З огляду на наведені правові норми, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення правомірності застосування постачальниками електроенергії певної категорії тарифів не належить до компетенції Київського відділення АМК.

Відповідно ж до п. 20 Правил у разі не виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

В даному випадку, листом від 08.04.2015 р. №26-01/1077 Київське відділення АМК України повідомило позивача про таку відмову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 25.09.2015 року.

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.