Справа № П/811/3372/14 (2-ап/811/52/14)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 рокусправа № П/811/3372/14 (2-ап/811/52/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі №П/811/3372/14 (2-ап/811/52/14) за позовом Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ :

Голованівський районний центр зайнятості Кіровоградської області 02 жовтня 2014 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, згідно з яким просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття отримані відповідачем як допомога по безробіттю в сумі 6145 грн. 67 коп.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач набув статусу безробітного, надавши недостовірну інформацію про незайнятість підприємницькою діяльністю.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що звертаючись до центру зайнятості, ОСОБА_1 не міг знати про відсутність в Реєстрі запису щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позивача викладеними ним в адміністративному позові щодо набуття відповідачем статусу безробітного, при наданні позивачу недостовірної інформації про незайнятість підприємницькою діяльністю.

Згідно з запереченням на апеляційну скаргу, відповідача посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволенні скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 25 грудня 2007 року та 25 квітня 2012 року відповідач звернувся до центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного та виплату матеріальної допомоги (а.с.35, 105).

У заявах відповідач зазначив, що не займається видами діяльності, які визначені частиною 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення».

25 грудня 2007 року та 25 квітня 2012 року центр зайнятості надав ОСОБА_1 статус безробітного та призначив матеріальну допомогу (а.с.34, 104).

Впродовж з 25 грудня 2007 року по 18 грудня 2008 року відповідач одержав допомогу по безробіттю у сумі 3080,18 грн. (а.с.40-46).

З 25 квітня 2012 року по 14 жовтня 2012 року відповідач одержав допомогу по безробіттю у сумі 3074,49 грн. (а.с.112-116).

Відповідно до витягу з наказу №78 від 25.06.2014 року директора Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області на підставі ст. 36 Закону України «Про зайнятість населення» вирішено стягнути з позивача суму допомоги по безробіттю у сумі 6154 грн. 67 коп., як такої, що виплачена на підставі недостовірних відомостей з вини особи (а.с.146).

Копію витягу з наказу №78 від 25.06.2014 року відповідачем було отримано 05 липня 2014 року, про що в справі мається повідомлення про вручення поштового відправлення.

Стягнення з відповідача допомоги по безробіттю в сумі 6145 грн. 67 коп. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року № 803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно з ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-III, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за №915/5136), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 зазначеного Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із зайняттям підприємницькою або іншою діяльністю. Отже, зайняття підприємницькою діяльністю застрахованою особою, яка має статус безробітної є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 серпня 2004 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.144).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 21 листопада 2006 року припинено підприємницьку діяльність відповідача (не пов'язано з банкрутством) (а.с.162-166).

04 грудня 2006 року рішення суду направлено державному реєстратору Голованівської районної державної адміністрації (далі - реєстратор) (а.с.178).

11 грудня 2006 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Реєстр) внесено запис щодо наявності згаданого судового рішення (а.с.181).

28 вересня 2012 року реєстратор вчинив реєстраційну дію щодо початку процесу проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача (а.с.181).

09 січня 2013 року реєстратор вчинив реєстраційну дію стосовно державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с.181).

Тобто, на час отримання допомоги по безробіттю відповідач мав статус фізичної особи-підприємця, що впливає на умови її виплати, та своєчасно не подав відомості про ці обставини позивачу, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності передбаченої 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що відповідачем не було оскаржено наказ №78 від 25.06.2014 року директора Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області прийнятий на підставі ст. 36 Закону України «Про зайнятість населення», згідно з яким з позивача вирішено стягнути суму допомоги по безробіттю у сумі 6154 грн. 67 коп., як такої, що виплачена на підставі недостовірних відомостей з вини особи. Копію зазначеного наказу отримано відповідачем 05 липня 2014 року (а.с.148).

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову з тих підстав, що звертаючись до центру зайнятості, ОСОБА_1 не міг знати про відсутність в Реєстрі запису щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, виходячи з наступного.

Порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням або за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи - підприємця визначено статтями 47,49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Так, відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням.

З аналізу наведеної норми, вбачається, що проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця відбувається державним реєстратором за особистої участі позивача у проведенні процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності або уповноваженої ним особи за умови надання фізичною особою-підприємцем документів, визначених цією статтею.

Таким чином, посилання відповідача на те, що ним було подано весною 2005 року до державного реєстратора заяву про припинення підприємницької діяльності є необґрунтованими, оскільки подання зазначеної заяви не надає право державному реєстратору права на припинення підприємницької діяльності відповідача, оскільки статтею 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено процедуру припинення підприємницької діяльності з моменту подання державному реєстратору реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (а.с.159).

Так, статтею 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця.

Частиною 3 статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв'язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв'язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

з 10 лютого 2011 року набрали чинності приписи статті 49-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», які визначають порядок проведення реєстратором спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Зокрема, частиною 1 цієї норми права передбачено, що спрощена процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення про припинення підприємницької діяльності, що не пов'язане з банкрутством, якщо таке рішення прийнято судом після 01 липня 2004 року та у разі ненадання держаному реєстратору протягом 3 років з дати опублікування у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення про постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, що не пов'язане з банкрутством, документів, перелік яких визначено частиною 11 статті 47 цього Закону.

Отже, з 10 лютого 2011 року Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не ставив у залежність державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 з вчиненням останнім певних дій, в зв'язку з чим 09 січня 2013 року реєстратор вчинив реєстраційну дію стосовно державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с.181).

Проте, відповідач звертаючись до позивача з заявами про надання статусу безробітного та виплату матеріальної допомоги та будучи попередженим про відповідальність щодо подачі неправдивих відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, повинен був з'ясувати питання щодо закінчення процедури припинення ним підприємницької діяльності. Обізнаність позивача щодо наявності чи відсутності у нього статуту фізичної особи-підприємця залежить виключно від його бажання.

Відсутність волевиявлення позивача щодо з'ясування наявності чи відсутності у нього статуту фізичної особи-підприємця, тим більш, що він був попереджений про відповідальність за подачу неправдивих відомостей, не є підставою для звільнення позивача від відповідальності передбаченої статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Доказів неможливості з'ясування наявності чи відсутності у нього статуту фізичної особи-підприємця позивач суду не надав.

Крім того, на підставі положень статей 47, 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», що передбачають певний порядок виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача щодо припинення його підприємницької діяльності з моменту вступу в законну силу постанови Господарського суду Кіровоградської області від 21 листопада 2006 року у справі №9/251, а саме з 02 грудня 2006 року.

Отже, враховуючи те, що відповідач на час звернення до позивача про отримання статусу безробітного мав статус фізичної особи-підприємця, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тому відповідач не мав відповідних підстав для отримання статусу безробітного та не мав права на отримання допомоги по безробіттю, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги, та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 200, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області - задовольнити повністю.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № П/811/3372/14 (2-ап/811/52/14) - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Голованівського районного центру зайнятості Кіровоградської області виплачену допомогу по безробіттю в сумі 6 154 (шість тисяч сто п'ятдесят чотири) гривні 67 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 25 вересня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко