Справа № 2а-0770/1434/11
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ К/800/58454/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до відділу Держкомзему в Міжгірському районі Закарпатської області, правонаступником якого є відділ Держземгагенства у Міжгірському районі Закарпатської області (далі - Держземгагенство) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду за касаційною скаргою позивача на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника відділу Держкомзему від 14 квітня 2011 року № 17-К про звільнення його з роботи за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України);

поновити на посаді провідного спеціаліста сектору землеустрою, моніторингу, охорони, оцінки та ринку земель Держземагенства;

зобов'язати відповідача надати щорічну відпустку, виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та компенсувати моральну шкоду в розмірі 9000 грн.

Посилався на незаконність звільнення, оскільки мав переважне право залишення на роботі при скороченні штату, звільнення відбулось без попередньої згоди профспілкового комітету, хоча він є членом двох профспілкових організацій, при попередженні про наступне вивільнення не було запропоновано іншу роботу (посаду), які були в наявності.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відділу Держкомзему у Міжгірському районі Закарпатської області від 14 квітня 2011 року №17-к про звільнення ОСОБА_4 Поновлено позивача на посаді провідного спеціаліста сектору землеустрою, моніторингу, охорони, оцінки та ринку земель або іншій вакантній посаді відділу Держкомзему у Міжгірському районі Закарпатської області з 14 квітня 2011 року. Стягнуто середній заробіток згідно штатного розпису за час вимушеного прогулу. Допущеного до негайного виконання постанову суду в частині поновлення на роботі і виплати середнього заробітку в межах місячного платежу.

Львівський апеляційний адміністративний суд рішенням від 13 жовтня 2014 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить скасувати рішення цього суду і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що судом не з'ясовані обставини про переважне право залишення його на роботі, членство у профспілковій організації.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності звільнення, оскільки ОСОБА_4 мав переважне право на залишення на роботі, так як у нього вища кваліфікація порівняно з іншими працівниками, й окрім того, йому не пропонувалися вакантні посади

Апеляційний суд, при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову, послався на те, що позивач не мав переважного права при скороченні штату та не був членом профспілкового комітету.

Висновок апеляційного суду, на відміну від суду першої інстанції, відповідає дійсним обставинам справи і норма матеріального та процесуального права..

За пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установ, організацій, скорочення численності або штату працівників.

Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи з положень зазначеної норми, розірвання трудового договору можливе як при ліквідації підприємства, установи, організації, так і при скороченні численності або штату працівників.

Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства, тому скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає дійсним обставина справи, в Дерземагенстві мало місце скорочення штату, в тому числі посади провідного спеціаліста сектору землеустрою, моніторингу, охорони, оцінки та ринку земель, яку, окрім інших, обіймав ОСОБА_4 Підставою до прийняття зазначеного рішення став наказ відділу Держкомзему в Міжгірському районі Закарпатської області від 28.12.2010 року № 165 про введення в дію з 28 грудня 2010 року структури, затвердженої Головою Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.12.2010 року, тобто мало місце скорочення штату працівників.

Враховуючи фактичні обставини справи, встановлені судами, позивач не мав переважного права на залишенні на роботі. Відповідно до статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

За цією нормою, у першу чергу перевагу залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому висока кваліфікація може підтверджуватися рівнем освіти, присвоєнням кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), а істотною ознакою продуктивності праці - дисциплінованість працівника, виконання покладених обов'язків.

Згідно аналітичної довідки інша працівниця, яка обіймала посаду провідного спеціаліста сектору землеустрою, моніторингу, охорони, оцінки та ринку землі відділу Держземагенстві мала більш високу кваліфікацію ніж позивач, оскільки здобула спеціальність «землевпорядкування», кваліфікація «технік-землевпорядник», в той час як позивач мав спеціальність «бухгалтерський облік в сільськогосподарському виробництві», кваліфікація «бухгалтер», продуктивність праці у неї теж вища.

Апеляційним судом дана належна оцінка і тим обставинам, що позивача неможливо було перевести за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до штатно-посадових списків працівників Держземагенстві станом на 14.04.2011 року мали місце вакантні посади, в тому числі, заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру, головного спеціаліста сектору Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель, головного спеціаліста - бухгалтера.

На посаду заступника начальника могли претендувати особи, які мали вищу освіту відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр. Аналогічну освіту повинні мати й особи, які могли претендувати на посаду головного спеціаліста. Вимоги до кандидатів на посаду головного спеціаліста-бухгалтера: громадянство України; базова вища або повна вища освіта відповідного професійного спрямування, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 3 років або стаж роботи на посаді головного бухгалтера не менше 5 років.

Позивач не відповідав вище згаданим вимогам, оскільки мав диплом Кам'янець - Подільського планово-економічного технікуму, який закінчив у 1984 році по спеціальності «бухгалтерський облік в сільськогосподарському виробництві» та отримав кваліфікацію «бухгалтер». За спеціальністю працював лише один рік в колгоспі, а не на державній службі за фахом.

З урахуванням зазначених обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_4 відбулось з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП України.

Первинна профспілкова організація Всеукраїнська профспілка «Рідна земля», про членство в якій заявляв позивач, на території Міжгірського району Закарпатської області органами юстиції не зареєстрована.

Закарпатська обласна спілка землевпорядників є громадською організацією, а не профспілкою, тому доводи позивача і в цій частині безпідставні, адже він не довів, що був членом виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман