Справа № 2а-1816/11/1470
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2011-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

12.04.2011 р. Справа № 2а-1816/11/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Устинова І.А., за участю секретаря судового засідання Непомящої А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом приватного підприємства будівельна фірма «Автошляхбуд-ССА»,

до відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області,

про скасування постанови від 17.02.2011 року,

На підставі викладеного та керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції Миколаївської області про стягнення виконавчого збору від 17.02.2011 року по виконавчому провадженню №18585907.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3 гривень 40 копійок.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І. А. Устинов

Миколаївський окружний адміністративний суд

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2011 року Справа № 2а 1816/11/1470

м. Миколаїв

12:56

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Устинова І.А., за участю секретаря судового засідання Непомящої А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом приватного підприємства будівельна фірма «Автошляхбуд-ССА»,

до відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області,

про скасування постанови від 17.02.2011 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17.02.2011 р. винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області по виконавчому провадженню №18585907.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області знаходиться виконавче провадження №18585907 по примусовому виконанню постанови від 17.02.2011р. про стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 389 740,05 грн.

Вказану постанову винесено при виконанні виконавчого напису №62, виданого приватним нотаріусом 19.01.2010р. про звернення стягнення на навантажувач HANOMAG D11C, випуску 1989 року, заводський номер 95, інвентарний номер НОМЕР_1, що належить Позивачу, в рахунок погашення боргу останнього перед банківською установою у розмірі 3897400, 52 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням положень ст. ст. 24, 46, 50 Закону України Про виконавче провадження, позивач просив про задоволення позову.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що постанова про стягнення з позивача виконавчого збору відповідає вимогам законодавства України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.09.2008 р. між позивачем та ПАТ БМ Банк було укладено договір №8/13/040908 відновлюваної кредитної лінії (сума кредиту - 3 800 000,00грн.).

19.01.2010 р. у зв'язку з порушенням позивачем обов'язків перед банком, приватним нотаріусом було видано виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - на навантажувач HANOMAG D11C, випуску 1989 року, заводський номер 95, інвентарний номер НОМЕР_1, що належить позивачеві, в рахунок погашення боргу у розмірі 3 897 400, 52 грн.

08.04.2010 р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №18585907 по виконанню зазначеного виконавчого напису.

В рамках вказаного виконавчого провадження 27.04.2010р. було складено акт опису та арешту серія АА №595050, до якого внесено зазначене у виконавчого написі майно, яке належить позивачу.

04.06.2010 р. державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з розглядом Господарським судом Миколаївської області справи про виключення майна з акту опису та арешту.

13.10.2010 р. постановою Одеського апеляційного суду по справі №11/76/10 залишено в силі рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2010 р., яким у задоволенні позову про визнання права на майно та звільнення його з-під арешту відмовлено.

04.02.2011р. стягувачем (ПАТ БМ Банк) до відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області було направлено заяву про повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження.

05.02.2011р. позивач здійснив повне погашення боргу перед ПАТ БМ Банк.

07.02.2011р. відповідачем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 18586929.

17.02.2011р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 389 740грн. 05коп.

25.02.2011 р. відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса.

Цього ж дня постанова про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 389 740 грн. 05коп. від 17.02.2011р. виділене в окреме провадження.

Аналізуючи дії відповідача (субєкта владних повноважень), суд приходить до висновку, що останній в правовідношеннях, що були предметом судового дослідження, діяв з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для задоволення позову.

Так, частиною 2 ст.24 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Між тим, як свідчить текст постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2010 р., строк для добровільного виконання виконавчого напису державним виконавцем не встановлювався.

У відповідності до ст. 46 Закону України Про виконавче провадження(в редакції, чинній до 08.03.2011 р.), у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Статтею 50 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Враховуючи, що при виконанні виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем було лише здійснено опис та арешт майна, жодних інших дій (проведення експертної оцінки арештованого майна, передача його на реалізацію) не виконувалось, майно позивача не було реалізовано, майно в рахунок погашення боргу стягувачеві не передавалось, а грошові кошти відповідачем стягувачу не перераховувались, твердження відповідача про наявність підстав для стягнення виконавчого збору є невмотивованими, оскільки позивачем в добровільному порядку перерахована стягувану сума боргу до вчинення дій по оцінці майна та його реалізації.

В той же час, виконавче провадження продовжувало бути зупиненим і після закінчення існування обставин, що обумовили його зупинення. Поновлення виконавчого провадження відбулося через чотири місяця після набрання чинності постановою Одеського апеляційного суду по справі №11/76/10 від 13.10.2010р., лише після надходження до відповідача заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Крім того, на виконанні відповідача знаходився виконавчий документ, у якому чітко визначений спосіб та порядок його виконання - звернення стягнення на майно боржника з метою погашення боргу останнього перед установою банку у розмірі 3 897 400, 52грн.. при цьому, визначити розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню при виконанні подібних виконавчих документів можливо лише після отримання певної суми коштів від реалізації майна боржника, що підлягає перерахуванню стягувачу.

Згідно ст. ст. 37, 86 Закону України Про виконавче провадженнята враховуючи положення п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вбачається, що фактичним повним виконанням рішення є перерахування стягнутих сум на рахунок стягувача.

Аналізуючи дії субєкта владних повноважень в контексті приписів ст.2 ч.2 КАС України, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення (постанова про стягнення виконавчого збору) прийнято необґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, оскаржувана постанова повинна бути скасована як така, що винесена з порушенням вимог закону України Про виконавче провадження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції Миколаївської області про стягнення виконавчого збору від 17.02.2011 року по виконавчому провадженню №18585907.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3 гривень 40 копійок.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.А. Устинов