Справа № 2а/2470/2995/12
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2012-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2012 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/2995/12

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просила визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати їй грошової компенсації взамін неотриманого речового майна та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити їй грошову компенсацію взамін неотриманого речового майна, у розмірах, зазначених в довідці-розрахунку належного до видачі речового майна.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона проходила військову службу на посаді старшого солдата за контрактом військової частини НОМЕР_1 , котра розташована в м. Чернівцях.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2010 року №49 позивача було звільнено з лав Збройних сил України та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
За час проходження військової служби у Збройних Силах України, з 16.02.1994 року по 05.03.2010 року позивач мала би забезпечуватись речовим майном. Проте у зв`язку із неналежним постачанням майном, забезпечення здійснювалось з порушенням строків. В зв`язку із чим позивач була змушена купувати майно за власні кошти. На момент виключення її із списків військової частини НОМЕР_1 командування замість коштів або майна надало позивачу довідку-розрахунок належного до видачі речового майна на загальну суму 5107,35 грн.
Після звільнення, позивач звернулася із заявою до відповідача, щодо виплати їй грошової компенсації взамін неотриманого речового майна, проте командування військової частини позивачу відмовило в задоволення заяви вмотивувавши це відсутністю необхідних коштів.
Від позивача поступило клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, при цьому позивач зазначила, що позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи, проте в судове засідання не з`явився, заяву про визнання позову або заперечень на позов суду не надав. Відповідно із ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.
Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу на посаді старшого солдата за контрактом військової частини НОМЕР_1 , котра розташована в м. Чернівцях.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2010 року №49 позивача було звільнено з лав Збройних сил України та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
На момент виключення позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивачу надано довідку-розрахунок належного до видачі речового майна на загальну суму 5107,35 грн.
У зв`язку з невиплатою грошової компенсації взамін неотриманого речового майна, позивач звернулася до відповідача із заявою від 12.11.2012 року, щодо виплати їй грошової компенсації.
27.11.2012 року листом за №1916 командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь, в якій відмовив позивачу в задоволенні заяви та виплаті грошової компенсації взамін речового майна, вмотивувавши це відсутністю необхідних коштів.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено);добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Законом № 2011-XII).
Статтею 1 цього Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України № 2011-XII продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час. (далі Положення).
Згідно п. 2 Положення, метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.
Відповідно до п. 27 цього Положення військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Таким чином, на день підписання наказу про звільнення зі служби позивач мала і має на даний час передбачене Положенням право на отримання при звільненні зі служби грошової компенсації за належне їй речове майно.
Порядком відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час (далі - Порядок) визначається відпуск речового майна військовим частинам, закладам, установам та організаціям, застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час та встановлюються норми утримання речового майна на одного військовослужбовця у військових частинах (п.п.1.1 п. 1 Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час затверджено наказом Міністра оборони України від 31.12.2006 р. № 45, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.02.2006 р. за № 125/11999 (далі - Порядок)).
Відповідно до п 3.1.12 згаданого Порядку грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі (додаток 4), яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Як видно із дослідженої в судовому засіданні довідки № 23 від 05.11.2012 р. позивачу визначено суму грошової компенсації замість речового майна в розмірі 5107,35 грн.
Згідно виданої довідки також слідує, що відповідач фактично визнав право позивача на отримання речового майна та на одержання зазначеної у ній суми грошової компенсації при звільненні, оскільки сам визначив її розмір.
Таким чином, на час розгляду справи відповідачем нарахована, але не виплачена позивачу грошова компенсація за речове майно на суму 5107,35 грн.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач порушив покладений на нього обов`язок виплатити грошову компенсацію взамін за неотримане речове майно.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем вчинено бездіяльність щодо невиплати позивачеві грошової компенсації взамін неотриманого речового майна в розмірі 5107,35 грн., а позовна вимога такою, що підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.
У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З врахуванням встановлених обставин, аналізу вимог законів та підзаконних актів, що регулюють спірні правовідносини суд вважає за доведенні обставини на які посилається позивач, в той час як відповідач не надав достатніх та належних доказів правомірності прийнятого рішення, тому суд вважає, що допускаючи таку бездіяльність, він діяв в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому адміністративний позов як обґрунтований підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір вiд 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від спалити державного мита. Тому судові витрати не присуджуються з державного бюджету на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 79, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації взамін неотриманого речового майна.
3. Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в замін неотриманого речового майна в розмірі 5107,35 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя І.В. Маренич