Справа № 2-а-527/10
Суддя: Маслеников О. А.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-527/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі - головуючого: судді МАСЛЕНИКОВА O.A.

при секретарі Д'яченко М.В. за участю: позивача - ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до

Відділу державного комітету земельних ресурсів в Кілійському районі, Соаедсос державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель У Кілійському районі Одеської області ОСОБА_3

про

скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду з адміністративним позовом до відповідачів про взування постанов:: леї притягнення до адміністративної відповідальності та вказав, що 18 серпня 2010 року зсшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської д^сті ОСОБА_3 сул: винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та визнання і: винним за ч. 1 сг. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне -лнення у вигляді штрафу, розміром 425 гривень з підстав самовільного зайняття земельної ділянки, площею . 'Ь га н території с. Приморське. Як зазначає ОСОБА_1 вказану ділянку він самовільно не захоплював, використовує її на зливах оренди й на даний час рішенням Приморської сільської ради йому була надана згода виготовлення документів щодо передачу вказаної земельної ділянки йому в оренду строком на 49 років, зпвачем також укладене дслозір резервування зазначеної земельної ділянки з Приморською сільською радою. На дставі викладеної: лезнвач просив суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної

дповідальності та закрити провадження по справі.

Заявлені вимети ОСОБА_4 підтримав в судовому засіданні.

Представник відповідача - Відділу державного комітету земельних ресурсів в Кілійському районі, ОСОБА_2 З позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень - старший державний інспектор з контролю за використанням та гооною земель у Еолійському районі Одеської області ОСОБА_3, позовні вимоги не визнав, зазначивши, що в едесі проведення перевірки дотримання земельного законодавства, ним були виявлені порушення, допущені хватним підприємцем ОСОБА_1 на підставі виявлених порушень ним було складено протокол та винесено оповідну постанов;/, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне Ггняття земельної ділянки та розраховано розмір шкоди, завданої порушником внаслідок самовільного зайняття пельної ділянки. Вважає, по діяв у межах наданих повноважень та відповідного законодавства та не вбачає остав для скасування винесеної постанов, в зв'язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні сову.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, в процесі встановлення обставин справи та єревірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

згідно попередивеге договору резервування земельної ділянки, укладеного 27 січня 2010 року міс поморською сільсврадою та ОСОБА_5, сторони зобов'язались протягом 12 місяців з дня укладенні аного договору у:-іпасол основний договір земельної ділянки загальною площею 45 кв.м.,яка розташована .і вкреаційній зоні римарської сільської ради Кілійського району;

- 18 серпня і::: року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель ;

ілійському районі їлесьхої області ОСОБА_3 було винесено постанову серії КІ № 00.1280 пр< витягнення ОСОБА_1 б., ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності та визнанн;

енною за ч. 1 ст. 5 3 Кодексу України /самовільне зайняття земельної ділянки, відповідно до описової частині

встанови/ про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу озміром 340 гривень;

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні

адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про оритягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії п.З Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Зазначені протокол та постанова перевірялась судом на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень оринципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з

¦.рахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено, добросовісно, розсудливо.

Відповідно до роз1 ленень Пленуму Верховного Суду України № 6 від 2 4.06.88 року з наступними змінами .і доповненнями "Про практику розгляду судами скарг на постанови по справах про адміністративні правогюру ие он :уд, розглядаючи такі справи, повинний перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правом« Чі ті

органом; чи є в діях даної особи ознаки провини, за яку законом передбачена адміністративна відповідай н,< м і його провина в його здійсненні; чи не сплинув строк для притягнення до адміністраіV н к

відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), що виносив постанову про тяжкість скоьпо .рат- опоруїгення і наявні ооь обтяжуючи:-: обставин; чи накладене стягнення з урахуванням пом'якшуючих обставин,

Частиною 1 статі 53 КУпАП встановлено відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію обєктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, г знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Як вбачається з диспозиції наведеної частини статті КУпАП, дії вчинені ОСОБА_6, зазначені в описовій частин оскаржуваної постанови /самовільне зайняття земельної ділянки/ не підпадають під ознаки правопорушення, визначеного в ч. 1 ст. 5 КУпАП.

Відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки встановлено статтею 53-1 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її лередачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як зазначено в Листі ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ ОСОБА_7 РЕСУРСІВ від 11.11.2008 p. N 14-17- 4/12991 «Щодо застосування терміна "самовільне зайняття земельної ділянки"» - «згідно із зазначеним терміном, не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання земельної ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкта тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки).

Так, у статті 93 ОСОБА_7 кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситись до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до статті 127 ОСОБА_7 кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених ОСОБА_7 кодексом України. За наявності відповідного ііравочину з даних питань, використання земельної ділянки не вважатиметься самовільним її зайняттям.

* У статті 131 ОСОБА_7 кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також

територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. До інших цивільно-правових угод, за якими найчастіше набувається право власності на земельні ділянки, відносяться угоди про їх купівлю- продаж, заставу.

Вимоги щодо змісту угод про перехід права власності на земельні ділянки визначено у статті 132

ОСОБА_7 кодексу України. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Правочином, за яким може набуватися право користування земельною ділянкою, слід також вважати:

укладення договору оренди (суборенди) земельної ділянки, про встановлення земельного сервітуту, договору на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Відповідно до частини першої статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Слід також враховувати, що згідно з частиною першою

статті 133 ОСОБА_7 кодексу України право користування земельною ділянкою може передаватися в заставу.

Зазначені правочини укладаються у письмовій формі та набувають чинності після їх державної реєстрації.

Також не є самовільним зайняттям земельної ділянки вчинення дій, які відповідно до закону є правомірними. Під такими діями слід розуміти укладання цивільно-правових угод, які передбачені чинним законодавством. Так, наприклад, не є самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо вона використовується на підставі договору про спільну часткову власність, укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально

^(стаття 88 ОСОБА_7 кодексу України), або використовується для проведення геологознімальних, пошукових,

^геодезичних чи інших розвідувальних робіт на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем (стаття 97 ОСОБА_7 кодексу України). Право власності на земельну ділянку може також

набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або

споруду (ст. 120 ОСОБА_7 кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України).

Наявність рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду на підставі укладення цивільно-правової угоди не надають права на використання земельної ділянки, оскільки у частині третій статті 125 ОСОБА_7 кодексу України визначено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації забороняється.

Дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи

органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування(оренду) земельної
ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю
або споруду, які на ній розміщені, не можуть бути кваліфіковані як "самовільне зайняттяземельної ділянки".
Вчинення таких дій є "використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа",відповідальність за
що не передбачена. > Зважаючи на вищезазначене, у відповідача не було підстав для притягнення позивача зач. 1ст. 53 КУпАП.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Підтвердженням вчинення адміністративного Проступку є докази.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді завиконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, про то колом-* щ вилучення речей і документів, а також іншими документами.

^ Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владнр

повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо ві заперечує проти адміністративного позову.

Докази у підтвердження зазначеного у постанові від 18.08.2010 року правопорушення, передбаченого ч. ст. 53 КУпАП та вчиненого позивачем - ОСОБА_1 - відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суду ь надано, а сама постанова є такою, що суперечить чинному земельному законодавству.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення

своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точні відповідності з законом.

х Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративн

правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильн складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, як беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додатков матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративно відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушенн оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивном дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено в судовому засіданні, для винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача д адміністративної відповідальності у відповідача не було підстав.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53 КУпАП, з огляду н< встановлені обставини та відповідні положення законодавства є недоведеним в зв' язку з чим вимоги позивача ] частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності підлягають до частковою задоволення в частині скасування постанови винесеної відповідною посадовою особою межах повноважені відповідно до ст. 238-1 КУпАП. Стосовно заявлених вимог до Відділу державного комітету земельних ресурсів і Кілійському районі про скасування оскаржуваної постанови, суд не вбачає підстав для їх задоволення оскільки вона самостійно виносились відповідною посадовою особою в межах її повноважень, а відділ не має жодногс відношення до зазначеної постанови, з

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, ї> посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що оскаржувана позивачем постанова прийнята з порушенням діючого законодавства.

Згідно зі ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову пс

справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2)

скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює

захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне

правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини

і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідно до ст. 288 КУпАП, оскарження постанов у справах про притягнення до адміністративної відповідальності здійснюються в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, але з рахуванням особливостей, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що резолютивна частина постанови про справі повинна бути викладена в редакції, яка узгоджується з положеннями ст. 293 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 53, 53-1, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 11, 70, 71, 159 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Постанову серії КІ № 001280, винесену 18 серпня 2010 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Кілійському районі Одеської області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 53 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 53 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, в зв'язку з відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позовних вимог до Відділу державного комітету земельних ресурсів в Кілійському районі - відмовити.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_8