Справа № 2-а-45861/09/1670
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/800/59387/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління юстиції у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Полтавській області, треті особи: начальник Головного управління юстиції у Полтавській області Колотілова Тетяна Михайлівна, відділ Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позо вом, в якому зазначав, що з червня 2007 року проходив публічну службу на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби. 12 червня 2009 року йому оголошено догану, а 19 червня 2009 року звільнено за порушення присяги державного службовця.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2014 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2010 року скасовано, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу змінено. У частині, що стосується поновлення на роботі судові рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби. У частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 серпня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з Головного управління юстиції у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 140 065,72 грн. без урахування коефіцієнту підвищення тарифних ставок; стягнути розмір індексації інфляційних за період з 19 червня 2009 року по 01 серпня 2014 року в сумі 19 704,43 грн.; стягнути витрати на проведення експертного економічного дослідження Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту від 11 серпня 2014 року в сумі 4 200 грн.; стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 19 червня 2009 року по 2014 рік; відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року позов задоволено частково: зобов'язано Головне управління юстиції у Полтавській області нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 20 серпня 2014 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та в цій частині прийнято нове рішення про стягнення 136 488,19 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року. У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просив суд скасувати судові рішення в частині задоволення позовних вимог та в цій частині направити справу на новий судовий розгляд.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно бути здійснено з 19 червня 2009 року (день звільнення) по день винесення судового рішення. Решта позовних вимог не підлягає задоволенню у зв'язку з безпідставністю.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є стягнення суми середнього заробітку по 25 червня 2014 року (день поновлення на посаді судовим рішенням).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди попередніх інстанцій виходили з того, що у вимушеному прогулі позивач перебував з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року.

Проте суди не звернули увагу на доводи відповідача відносно того, що після звільнення з роботи позивач займався адвокатською діяльністю, а отже не перебував у вимушеному прогулі.

Працевлаштування позивача або нарахування йому допомоги по безробіттю впливає на розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Також апеляційний суд стягуючи на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу не з'ясував та не зазначив середньоденну (середньогодинну) заробітну плату як розрахункову величину для нарахування виплат, а тому залишилося нез'ясованим питання правомірності стягнення саме 136 488,19 грн.

Касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити тривалість вимушеного прогулу та розмір середнього заробітку, тому судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління юстиції у Полтавській області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/