Справа № 823/1761/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року справа № 823/1761/15

м. Черкаси

13 год. 05 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідачів ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом звернулась ОСОБА_3 (далі позивач), в якому з урахуванням уточнень просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області ОСОБА_4 (далі відповідач 2) №17918090 від 11.12.2014 про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована: Черкаська область, Уманський район, с/рада Старобабанівська, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:1718;

- зобовязати реєстраційну службу Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (далі відповідач 1) повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 05.12.2014 за реєстраційним номером 9277731 про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована: Черкаська область, Уманський район, с/рада Старобабанівська, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:1718.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що відповідач 2 безпідставно, всупереч вимогам чинного законодавства відмовив позивачу у державній реєстрації права оренди вищевказаної земельної ділянки, оскільки у позивачки виникло право оренди відповідно до додаткової угоди, яке ніким не оспорюється.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що право оренди на зазначену земельну ділянку у позивачки виникло на підставі додаткової угоди до договору оренди, яка укладена з порушенням законодавчо встановленого строку. Така угода не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у її державній реєстрації. Тому, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у їх взаємозвязку та логічній послідовності, надавши їм оцінку з питань дотримання принципів повноти, належності, достовірності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 29.06.2004 між Позивачем та Уманською районною державною адміністрацією було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,6244 га ріллі, яка знаходиться в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради Уманського району за межами Села Старі Бабани, Уманського району для використання без зміни цільового призначення строком на 10 років (далі договір).

Договір було зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Старобабанівської сільської ради за № 20 від 09.07.2004.

У відповідності до п. 3.1. Договору, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» даний Договір було поновлено на строк 10 років згідно підписаної 11.11.2014 Додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі від 29.06.2004 (далі додаткова угода).

05.12.2014 позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про державну реєстрацію права оренди на вищевказану земельну ділянку відповідно до додаткової угоди.

Оскаржуваним рішенням від 11.12.2014 №17918090 відповідач 2 відмовив позивачу у реєстрації права оренди на зазначену земельну ділянку.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, суд взяв до уваги таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав та їх обтяжень визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV (далі Закон №1952) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі Порядок №868).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно згідно з ч.1 ст.2 Закону №1952-ІV офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

П.2 ч.1 ст.4 Закону №1952 передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.2 вказаної статті речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Ст.9 Закону №1952 визначено обовязки державного реєстратора. Серед них - встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку, визначеному ч.1 ст.15 ЗУ №1952-IV. Він передбачає: прийняття і перевірку документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

П.36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені Законом.

Згідно з ч.1ст.19 Закону №1952-IVдержавна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з п.23 Порядку №868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі №1952.

Ст.24 Закону №1952 наведений виключний перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зокрема, п.4 вказаної статті передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Суд встановив, що єдиною підставою для відмови у реєстрації за позивачкою права оренди на земельну ділянку стало порушення встановленого ст.33 Закону України «Про оренду землі» строку підписання додаткової угоди, яка мала бути укладена протягом 1 місяця з моменту спливу 10 річного строку, на який укладений первинний договір оренди.

Частинами 1-10 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Згідно з нормою ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Отже, у відповідності до Закону право користування земельною ділянкою після закінчення Договору виникло у Позивачки в силу Закону та в подальшому було оформлено належним чином підписаною Додатковою угодою.

Так, ч. 3 ст. 17 Закону №1952 містить посилання на відповідність документів вимогам, встановленим Законом.

Між тим, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» в тій частині, на яку спирається рішення про відмову, не містить вимог до документа, а містить лише вказівку на строк його укладення, порушення якого, в свою чергу, не має своїм наслідком визнання Додаткової угоди про поновлення договору недійсною.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме:зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, ч.3 ст.645 ЦК України встановлено, що за згодою особи, яка зробила пропозицію, договір може вважатись укладеним незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням.

Таким чином, на час розгляду цього спору існує належним чином підписана Додаткова угода про поновлення договору.

В силу положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у позивачки виникло речове право, яке не заперечується іншою стороною договірних відносин з огляду на те, що між сторонами підписана Додаткова угода про поновлення договору оренди землі на новий строк. Додаткова угода ніким не оспорюється і недійсною у встановленому Законом порядку не визнана. Суд також не встановив невідповідності змісту Додаткової угоди вимогам чинного законодавства.

Обставини спірного договору оренди землі та укладеної до нього Додаткової угоди були досліджені у рішенні Господарського суду Черкаської області від 04.06.2015 у справі № 925/658/15, яке набрало законної сили.

Так, на стор. 6 цього рішення суду зазначено: «Договір оренди є укладеним в силу закону і даний факт судом зясовано під час розгляду даної справи.

При цьому слід зауважити, що Закон не містить правових наслідків недотримання сторонами вимог стосовно строку укладання додаткової угоди до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, відмовляючи позивачу у реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку з вищенаведених підстав відповідач 2 діяв не в межах та не у спосіб, визначений законодавством, а тому оскаржуване рішення №17918090 від 11.12.2014 про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки є неправомірним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст.94 КАС України суд вирішив повернути позивачу сплачений судовий збір за подання цього позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 159-163, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області ОСОБА_4 №17918090 від 11.12.2014 про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки.

Зобовязати реєстраційну службу Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 05.12.2014 за реєстраційним номером 9277731 про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_3 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 07.09.2015.