Справа № 174/320/15-а (2-а/174/10/2015)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 рокусправа № 174/320/15-а (2-а/174/10/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року у справі №174/320/15-а (2-а/174/10/2015) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 квітня 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області, в якому, просить:

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області, призначити позивачу пільгову пенсію відповідно до п. а) ч.1 ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01 листопада 2014 року.

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області, нарахувати та виплатити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п. а) ч.1 ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01 листопада 2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач відпрацював за списком № 1: з 14.09.1978 -12.05.1980 роки (21 місяць), зі строку служби в армії підлягає зарахуванню до Списку № 1, також 21 місяць, з 06.08.1982-25.01.1983 роки (6 місяців ), з 25.01.1983-19.04.1983 роки (4 місяця), з 20.06.1983-20.12.1983 роки (7 місяців), з 31.07.1989-03.03.1990 роки (8 місяців), що у сукупності складає - 5 років та 6 місяців. 06.02.2014 року позивачу виповнилась 55 років, а отже позивач набув права на призначення пенсії на пільгових умовах по списку №1 зі зменшенням пенсійного віку. У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, щодо оформлення пільгової пенсії, проте відповідач своїм листом №5137/07/40 від 12.11.2014 року безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на те, що загальний стаж його роботи за списком № 1 складає тільки 2 роки 10 місяців 28 днів.

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду фактично мотивована тим, що заперечення відповідача проти позову найшли своє повне підтвердження, вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що суперечать закону, тому вони не можуть бути задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позивача викладеними в адміністративному позові щодо наявності у нього права на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 зі зменшенням пенсійного віку.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись при цьому на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у листопаді 2014 року звернувся до відповідача із заявою щодо оформлення пільгової пенсії за списком №1.

Листом №5137/07/40 від 12.11.2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки загальний стаж його роботи за списком № 1 складає тільки 2 роки 10 місяців 28 днів.

Зобов'язання відповідача призначити позивачу пільгову пенсію відповідно до п. а) ч.1 ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було видано довідку від 18.09.2012 року № 17/19 1189 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Винницька») періоду роботи позивача з 19.09.1978 року по 17.01.1979 року, з 17.01.1979 року по 17.03.1979 року, з 17.03.1979 року по 07.05.1980 року за списком №1. В цій же довідці зазначено про те, що з 19.09.1978 року по 30.09.1978 року підземних виходи відсутні (табель спуску в шахту пустий) (а.с.9).

Довідкою від 18.09.2012 року № 17/19 1189-1 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Винницька») позивачу підтверджено період його роботи з 06.08.1982 року по 25.01.1983 року як такий, що дає право на призначення пенсії за списком №1 (а.с.10).

Довідкою від 15.08.2012 року № 17/19 1081 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Постниковська») позивачу підтверджено період його роботи з 20.06.1983 року по 20.12.1983 року як такий, що дає право на призначення пенсії за списком №1 (а.с.11).

Довідкою від 17.09.2012 року № 01/917 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Макіївська») позивачу підтверджено період його роботи з 31.07.1989 року по 03.11.1989 року, з 03.11.1989 року по 03.03.1990 року як такий, що дає право на призначення пенсії за списком №1 (а.с.12).

Тобто, вищезазначеними довідками позивачу підтверджено вищезазначені періоди наявного трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за списком №1.

Частиною 2 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З огляду на те, що підприємство несе відповідальність за видачу недостовірних документів, підстав для не зарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи підтверджених довідками від 18.09.2012 року №№ 17/19 1189, 17/19 1189-1; від 15.08.2012 року № 17/19 1081; від 17.09.2012 року № 01/917 не має.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідачу, як органу, що призначає пенсії, надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Проте, відповідач вказаним правом не скористався та не надав суду доказів безпідставності видачі позивачу хоча б однієї з цих довідок.

З матеріалів справи вбачається, що довідкою про службу у Збройних Силах від 26.03.2015 року № 65 підтверджено те, що позивач дійсно проходив службу у Збройних Силах з 15.05.1980 року по 22.05.1982 року (2 роки 1 місяць) (а.с.8).

Відповідач вважає неможливим зарахувати період служби в армії позивача до стажу роботи в шкідливих умовах праці за списком №1, оскільки службі в армії передували періоди прогулів.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», у редакції частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов'язку було і є обов'язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов'язані з проходженням такої служби або виконанням обов'язку, недопустимі.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Нормами абзацу 1 частини 1ї статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

З матеріалів справи вбачається, що наказом 138/Н від 14.04.1979 року після закінчення курсів позивача передано машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею. 11 травня 1980 року позивача звільнено у зв'язку з призовом до лав Радянської армії, де останній проходив строкову військову службу по 22 травня 1982 року. Після чого, позивач відновив свою роботу за фахом, про що маються відповідні записи в трудовій книжці (а.с.14 зворотній бік).

Таким чином, оскільки до та після проходження військової служби позивач працював на роботі з повним робочим днем на підземних роботах, що дає право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, відмова відповідача у зарахуванні такого є протиправною.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність не зарахування відповідачем позивачу періодів його роботи з 19.09.1978 року по 17.01.1979 року; з 17.01.1979 року по 17.03.1979 року; з 17.03.1979 року по 07.05.1980 року; з 06.08.1982 року по 25.01.1983 року; з 20.06.1983 року по 20.12.1983 року; з 31.07.1989 року по 03.11.1989 року; з 03.11.1989 року по 03.03.1990 року та періоду проходження військової служби 15.05.1980 року по 22.05.1982 року до трудового стажу зі шкідливими умовами праці за списком №1, що в загальній сумі становить більше п'яти років.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років.

Тобто, умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці передбаченого статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи наявність у позивача 5 років роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, суд апеляційної інстанції зробив висновок про набуття позивачем права на пенсію у 55 років.

Отже, враховуючи викладене суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року у справі №174/320/15-а (2-а/174/10/2015) - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 01 листопада 2014 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 25 вересня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко