Справа № 805/1751/15-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року справа №805/1751/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д.,

за участі секретаря судового засідання Копиця С.В.

Позивач: ОСОБА_2

Представник відповідача 1: Юрасова О.В.

Представник відповідача 2: Юрасова О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі № 805/1751/15-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського Управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2015 року, ОСОБА_2, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить суд:

- визнати незаконними та скасувати накази № 714 від 30 березня 2015 року та № 114 о/с від 10 квітня 2015 року;

- поновити його на посаді оперуповноваженого СБНОН Іллічівського МВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області;

- стягнути з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області 100 відсотків щомісячного грошового забезпечення та заробітної плати за час вимушеного прогулу з 1 травня 2014 року по 10 квітня 2015 року (але не менш 3 000,00 грн із розрахунку на місяць) з врахуванням інфляції та 3 відсотків річних;

- стягнути з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошові кошти у розмірі 53 750,74 грн, з яких: 26 250,74 грн - відшкодування матеріальної шкоди, грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції; 500,00 грн - витрати, понесені у зв'язку із явкою позивача до суду; 500,00 грн - витрати на юридичну допомогу 500,00 грн; 26 500,00 грн - моральна шкода (а.с. 3-6, 113).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Наказом № 22 л / с від 9 лютого 2007 року ГУМВС України в Донецькій області позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ - в Жовтневий РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області. З 2007 року по 2009 рік - був оперуповноваженим СКР Жовтневого РВ Маріупольського МУ, з 2009 року по 2012 рік - оперуповноваженим СКР Іллічівського РВ Маріупольського МУ; з 2012 року обіймав посаду оперуповноваженого СБНОН Іллічівського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області.

Наказом № 114 о/с від 10 квітня 2015 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Як зазначає позивач у позовній заяві, до подачі позовної заяви до суду він не був ознайомлено з наказом № 114 о/с від 10 квітня 2015 року. Про звільнення його повідомили за телефоном.

Прийшовши в Маріупольське МУ ГУМВС Украйни, отримав усне пояснення щодо свого звільнення та отримав трудову книжку, де був зроблений відповідний запис.

Позивач вважає спірні накази протиправними і такими, що підлягають скасуванню з наступних обставин.

20 вересня 2010 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ст. 365 ч. 2, 162 ч. 2 КК України.

Згідно вироку Приморського районного суду м Маріуполя від 27 червня 2014 року в силу ст. 75 КК України ОСОБА_2 був звільнений від покарання з випробувальним терміном 2 роки з покладенням на нього обов'язків передбачених ст. 76 КК України; також цим вироком було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь КУ "Міська лікарні № 9 м. Маріуполя на користь гр.-ки ОСОБА_5 грошові кошти.

24 грудня 2014 року Апеляційним судом Донецької області була розглянута апеляційна скарга на вирок Приморського районного суду м Маріуполя від 27 червня 2014 року. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 прийнято рішення виключити кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 365 КК України, кримінальну справу за ч. 2 ст. 162 КК України закрити і звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

У лютому 2015 року позивачу стало відомо, що стосовно нього Маріупольським МУ ГУМВС України в Донецькій області проводиться службове розслідування для подальшого звільнення його з ОВС за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Зазначає, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації; на думку позивача, під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС і власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні діяння, які за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність і авторитет співробітника органів внутрішніх справ і, власне, органи внутрішніх справ. До таких вчинків відноситься, зокрема, вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили і відповідно до якого особа повинна понести покарання; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Маріупольське МУ ГУ МВС України в Донецькій області не надало доказів вчинення позивачем проступку, який виразився в підриві довіри та авторитету органів внутрішніх справ України умисними діями, не сумісно з подальшим проходженням служби в ОВС України.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що факт звільнення його від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи відносно нього свідчить про те, що ним не вчинявся проступок, що дискредитує звання працівника міліції.

Зазначив, що при звільненні його з ОВС за відсутності беззаперечних доказів вчинення позивачем дій, що дискредитують звання рядового і начальницького складу і за наявності закритої кримінальної справи, по якій не встановлена кримінальна відповідальність і вина позивача, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких, спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу. Незаконним звільненням його була спричинена моральна шкода, яку він також просить суд стягнути з ГУМВС України в Донецькій області.

Враховуючи наведене, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 3-6, 113).

Ухвалою суду від 3 червня 2015 року залучено до участі у розгляді справи залучено другого відповідача - Маріупольське міське управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та зобов'язано сторін надати додаткові докази по справі (а.с. 23-24).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у позовних вимогах відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в адміністративному позові ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку про те що відповідачем було в повної мірі обґрунтовано висновки щодо вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та про правомірність наказів ГУ МВС України в Донецькій області № 714 від 30 березня 2015 року та № 114 о/с від 10 квітня 2015 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин справи Донецьким окружним адміністративним судом. Просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року та постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року по справі № 805/1751/15-а відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 22 вересня 2015 року об 10:40 год.

16 вересня 2015 року до Донецького апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Маріупольського міського Управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Керуючись ч.1-3 ст. 122-1 Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.09.2015 року задовольнив клопотання Маріупольського міського Управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу та в режимі відеоконференції відповідно до ст.ст. 41, 122-1 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, та представника відповідача Юрасової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7), листом, підписаним заступником начальника УКЗ ГУМВС України в Донецькій області Зіненко Н.В. (а.с. 18-19, 63-64), копіями наказів ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 78-79) та довідкою-випискою із послужного списка позивача від 20 травня 2015 року (а.с. 106).

Останнє присвоєне позивачу за період проходження служби спеціальне звання - капітан міліції, остання займана ним перед звільнення посада - оперуповноважений БНОН Іллічівського РВ Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 18-19, 63-64).

Як зазначено у довідці, наданої суду другим відповідачем, під час служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_2 мав наступні дисциплінарні стягнення:

- "зауваження", оголошене позивачу за недбале відношення до виконання своїх службових обов'язків (Наказ Іллічівського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області № 237 від 25 червня 2010 року);

- "догана" - за неналежне виконання своїх службових обов'язків (Наказ Іллічівського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області № 259 від 6 липня 2010 року);

- "сувора догана" - за нещирість під час проведення службового розслідування (Наказ ГУМВС України в Донецькій області № 1951 від 12 листопада 2010 року);

- "неповна посадова відповідність" - за особисту недисциплінованість, порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, вимог п. 2.1 Інструкції, затвердженої Наказом МВС України № 400-2004 "Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються" (Наказ ГУМВС України в Донецькій області № 1970 від 15 листопада 2010 року);

- "зауваження" - за неналежне виконання службових обов'язків (Наказ Іллічівського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області № 133 від 23 лютого 2012 року);

- "догана" - за неналежне виконання службових обов'язків (Наказ Іллічівського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області № 205 від 9 квітня 2012 року);

- "усне зауваження" - за неналежне ставлення до виконання своїх службових обов'язків (Наказ Іллічівського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області № 111 від 26 лютого 2013 року)

- "догана" - за неналежне ставлення до виконання своїх службових обов'язків (Наказ Маріупольського МУ в Донецькій області № 650 від 16 вересня 2013 року);

- "неповна посадова відповідність" - за особисту недисциплінованість, ігнорування вимог Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України (Наказ Іллічівського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області № 399 від 3 листопада 2014 року) - не знято (а.с. 158-159, 160).

Як встановлено під час розгляду справи, 27 червня 2014 року Приморським районним судом м. Маріуполя (справа № 1-81/11, номер провадження 1/266/23/14) винесений вирок щодо ОСОБА_2, яким останнього визнано винним за: ст. 365 ч. 2 КК України (в редакції 21 лютого 2014 року) та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; ст. 162 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_2 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки. У відповідності зі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції (а.с. 38-51).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року, прийнятою за результатом розгляду апеляцій на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області (справа № 1-81/11, номер провадження 11/775/109м/14), вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області відносно ОСОБА_2 скасований; виключено як зайву з обвинувачення ОСОБА_2 кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 365 КК України; справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 162 КК України закрито на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2011 році", звільнивши його від кримінальної відповідальності (а.с. 36-37).

Як зазначено у запереченнях другого відповідача (а.с. 52-56, 72-75) та наказі ГУМВС України в Донецькій області від 30 березня 2015 року № 714 (а.с. 94-95), 12 лютого 2015 року Маріупольським МУ отримано Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року.

Наказом Маріупольським МУ від 16 лютого 2015 року призначено службове розслідування за фактом надходження ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року стосовно оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ капітана міліції ОСОБА_2 (а.с. 90).

24 лютого 2015 року ОСОБА_2 під час проведення службового розслідування були надані пояснення, в яких зазначено, що позивач вважає непідтвердженим факт скоєння ним проступку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, а вирок суду при визнання його винним є скасованим апеляційною інстанцією, що свідчить про відсутність підстав вважати, що він скоїв проступок, за яке передбачено звільнення з посади п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС (а.с. 172-175).

13 березня 2015 року за результатами проведеного службового розслідування було складено висновок, яким встановлено:

20 вересня 2014 року прокуратурою Приморського району м. Маріуполя порушено кримінальну справу № 20-2010-01-0032 за ст.ст. 365 ч 2, 162 ч.2 КК України стосовно оперуповноваженого СКР Іллічівського РВ Маріупольського МУ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 за фактом перевищення ним влади та службових повноважень, що супроводжувалося насильницькими діями, незаконним проникненням у житло та проведення його огляду.

24 грудня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області було прийнято рішення закрити справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 Кримінального кодексу України та звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2011 році".

Дії ОСОБА_2, які виразилися у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.162 Кримінального кодексу України, кваліфіковані як такі, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справи України. Скоєння ОСОБА_2 таких дій повністю підтверджується результатами розгляду Апеляційним судом Донецької області кримінальної справи по звинуваченню ОСОБА_2 за ст. 162 ч. 2 Кримінального кодексу України.

Також в ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 свою провину не визнав, не розкаявся та в своєму поясненні наполягає, що скоєння даного злочину є не тяжким проступком та він може продовжити службу в ОВС.

Зазначено, що проступок ОСОБА_2 підриває довіру до нього, як носія влади, та унеможливлює подальше виконання ним своїх функцій.

13 березня 2015 року позивача було ознайомлено з результатами службового розслідування, про що свідчить його підпис на висновку службового розслідування (а.с. 178).

На підставі проведеного службового розслідування та складеного висновку Маріупольським МУ був прийнятий наказ № 219 від 13 березня 2015 року, відповідно до якого вирішено клопотати перед керівництвом ГУМВС в області про звільнення з органів внутрішніх справ оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ капітана міліції ОСОБА_2 (а.с. 91-92).

Як вбачається з матеріалів справи позивач був ознайомлений з даним наказом 13 березня 2015 року (а.с. 93).

Відповідно до листа Маріупольського МУ від 20 березня 2015 року № В-79, копія зазначеного наказу на підставі заяви ОСОБА_2 від 13 березня 2015 року (а.с. 98) була направлена позивачеві (а.с. 99).

Наказом ГУМВС в області від 30 березня 2015 року № 714 вказане клопотання було задоволено. За скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, ігнорування вимог ст.ст. 2, 10, 20 Закону України "Про міліцію", Присяги працівника внутрішніх справ України, п. 4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ капітана міліції ОСОБА_2 - звільнено з органів внутрішніх справ (а.с. 94-95).

Відповідно до матеріалів справи зазначений наказ надійшов до СДЗ Маріупольського МУ 2 квітня 2015 року (а.с. 100); позивач був ознайомлений з даним наказом 7 квітня 2015 року (а.с. 96).

Відповідно до листа Маріупольського МУ від 15 квітня 2015 року № В-108, копія вказаного наказу на підставі заяви ОСОБА_2 від 7 квітня 2015 року (а.с. 101) була направлена позивачеві (а.с. 102).

Наказом ГУМВС в області від 10 квітня 2015 року № 114 о/с (п. 5) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу ОВС) капітана міліції ОСОБА_2 (М-144714) - оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського районного відділу Маріупольського міського відділу з 14 квітня 2015 року. Як зазначено у наказі, підставою його прийняття є наказ ГУМВС України в Донецькій області від 30 березня 2015 року № 714 (а.с. 97).

Як зазначає позивач у позовній заяві, у приміщенні Маріупольського МУ (дата не зазначена) він отримав трудову книжку, в якій був зроблений запис про його звільнення з посиланням на наказ ГУМВС України в Донецькій області від 10 квітня 2015 року № 114 о/с (а.с. 3-6).

Відповідно до листа Маріупольського МУ від 6 травня 2015 року № В-119, копія наказу ГУМВС України в Донецькій області від 10 квітня 2015 року № 114 о/с на підставі заяви ОСОБА_2 від 16 квітня 2015 року (а.с. 103) була направлена позивачеві (а.с. 104).

У суду відсутні відомості щодо дати отримання позивачем копії зазначеного наказу.

Будучи не згодним з наказами ГУМВС України в Донецькій області № 714 від 30 березня 2015 року та № 114 о/с від 10 квітня 2015 року щодо його звільнення з посади, позивач 7 травня 2015 року звернувся до суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон "Про міліцію", Закон № 565-ХІІ), Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року за № 114 (далі -Положення № 114), Інструкцією "Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої Наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, зареєстрованим в Мінюсті 2 квітня 2013 року за № 541/23073 (далі - Інструкція № 541/23073), Правилами поведінки та професійної етики рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, зареєстрованим в Мінюсті 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила поведінки та професійної етики).

Згідно ст. 1 Закону України "Про міліцію" міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 "Про затвердження нового тексту Присяги працівника органів внутрішніх справ України" передбачено, що працівники міліції складають присягу наступного змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону".

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 5 жовтня 2000 року № 7КМ/8, крім іншого, передбачає, що працівники органів внутрішніх справ, вбачаючи важливою умовою ефективності своєї діяльності встановлення і розвиток партнерських стосунків з населенням, його довіру та повагу до органів внутрішніх справ, зобов'язуються у службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, чемності, тактовності і внутрішньої дисциплінованості.

Відповідно до п. 2.2 зазначених Правил дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Згідно п. 4.1 Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону "Про міліцію" особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення з органів внутрішніх справ позивачу було присвоєне звання капітана міліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

Згідно із п. 2 Положення № 114 особи, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ у званні "капітан міліції", віднесені до середнього начальницького складу.

Відповідно до п. 23 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Відповідно до ст. 7 вказаного Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п. 62 цього Положення, відповідно до якого: звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Як встановлено під час розгляду справи, звільнення позивача відбулось у зв'язку із вчиненням позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, який знайшов своє підтвердження за результатом службового розслідування та у зв'язку із прийняттям Апеляційним судом Донецької області за результатом розгляду апеляцій на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області (справа № 1-81/11, номер провадження 11/775/109м/14) ухвали від 24 грудня 2014 року, в мотивувальній частині якої зазначено, що суд 1-ї інстанції при розгляді справи вірно встановив фактичні обставини справи, але надав їм невірну оцінку.

Зокрема зазначено, що позивач як службова особа, перевищуючи надані йому владу та службові повноваження; перевищуючи владу та службові повноваження із застосуванням насильства незаконно проник у житло родини Киприянових та незаконно провів там огляд приміщення (а.с. 141-144).

Вказано, що дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 162 КК України (дії, вчинені службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян).

Визнаючи факт скоєння позивачем вчинку, що передбачений за ч. 2 ст. 162 КК України, апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції та звільнив позивача від кримінальної відповідальності у зв'язку із тим, що за висновком апеляційної інстанції кваліфікація дій позивача за ч. 2 ст. 365 КК України є зайвою; а справа за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 162 КК України підлягає закриттю на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2011 році" (у зв'язку із тим, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 162 КК України не віднесений до категорії тяжких, вчинений позивачем до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2011 році", та враховуючи наявність у позивача неповнолітньої дитини) (а.с. 141-144).

Згідно ст. 6 Закону України "Про амністію у 2011 році", звільняються від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, особи, які підпадають під дію ст. 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1 зазначеного закону, від покарання у виді позбавлення волі на

певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, звільнено осіб, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, зокрема, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Таким чином, Апеляційний суд Донецької області закрив провадження у кримінальній справі та звільнив позивача від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, підтвердивши при цьому факт вчинення позивачем вчинку, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги приписи ст. 2, ч. 2 ст. 71 та ст. 86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків відповідачів щодо вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та про правомірність наказів ГУМВС України в Донецькій області № 714 від 30 березня 2015 року та № 114 о/с від 10 квітня 2015 року.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 122-1, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі № 805/1751/15-а - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць