Справа № 805/1475/15-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року справа №805/1475/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого: Шишова О.О.

суддів Сіваченко І.В.

Чебанова О.О.

при секретарі судового засідання Куленко О.Д.

За участю представника відповідача ОСОБА_4

позивача ОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі 805/1475/15-а (головуючий Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі в органах внутрішніх справ, стягнення середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за листками непрацездатності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (надалі - відповідач, ГУ МВС України в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування наказу від 13.02.2015р. №347 про порушення службової дисципліни старшим слідчим СВ Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС в Донецькій області капітаном міліції ОСОБА_5 та його покарання; визнання протиправним та скасування наказу від 03.03.2015р. №71 о/с в частині звільнення позивача капітана міліції ОСОБА_5 в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 п. "є" (за порушення дисципліни); поновлення на службі в органах внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу з 10.01.2015р. по теперішній час; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошового забезпечення за листами непрацездатності з 18.10.2014р. по 09.01.2015р., виданих позивачу; визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо узгодження та надання відповідних документів про призначення позивача на посаду старшого слідчого Дарницького РУ МВС України у м.Києві та зобов'язання вчинити зазначені дії, з урахуванням уточнення вх. №8083/15 від 02.06.2015р.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (надалі - відповідач, ГУ МВС України в Донецькій області) були правомірно прийняті накази: від 13.02.2015р. №347 про порушення службової дисципліни старшим слідчим СВ Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС в Донецькій області капітаном міліції ОСОБА_5; від 03.03.2015р. №71 о/с в частині звільнення позивача капітана міліції ОСОБА_5 в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 п. "є" (за порушення дисципліни). Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_5 не виконав наказ про заборону в'їзду до м.Донецька та було підтверджено, що він не прибув на службу. Також було відмовлено у задоволенні позову щодо оплати листів непрацездатності, оскільки позивачем до ГУМВС України в Донецькій області не були надані їх оригінали. Крім того, відмовлено у задовленні позову щодо узгодження та надання відповідних документів про призначення позивача на посаду старшого слідчого Дарницького РУ МВС України у м.Києві, зобов'язання вчинити певні дії, оскільки не було підтверджено його належне звернення про перевід до Дарницького РВ м.Київа.

З постановою суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_5 та звернувся з апеляційною скаргою у якій зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні позивач, його представник підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі. ОСОБА_5 пояснив, що він не був обізнаний про лист щодо заборони виїзду особовому складу на тимчасово окуповану територію, та, виконуючи усний наказ безпосереднього керівника ОСОБА_7, виїхав до м.Донецьку з метою забрати та привести до м.Добропілля особисті речі ОСОБА_7 З 15 жовтня 2014 року позивач перебував у відпустці, а з 18 жовтня 2014 року на стаціонарному лікуванні. Також апелянт зазначає, що листки непрацездатності були надані до відділу фінансового забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області. Зазначає, що всі листки непрацездатності, які видані Комунальним лікувально-профілактичним закладом Міською лікарнею №20 м. Донецька, оформлені належним чином та підлягають оплаті. Також, апелянт вважав, що під час службового розслідування лейтенант міліції ОСОБА_8 перевищив свої повноваження щодо встановлення факту невиходу позивача на роботу. Зазначив, що за зібраними матеріалами у висновку службового розслідування не має даних про обставини, які пом'якшують або обтяжують провину особи у відношенні якої складається висновок службового розслідування. Позивач посилається на те, що під час службового розслідування йому не роз'яснювались його права та обов'язки і не відбирались пояснення. Вказує на те, що був позбавлений можливості прийняти участь у процесі службового розслідування, в матеріалах службового розслідування відсутній висновок комісії по праці або висновок фахівця з цього приводу. Зазначав, що відповідачем не здійснювались дії щодо подальшого його працевлаштування в органах внутрішніх справ України після скорочення штату СВ Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС в Донецькій області. Вважає, що складання ОСОБА_7 рапортів відносно свого колишнього підлеглого - позивача є незаконним. Позивач вказує на те, що з 25.01.2015р. по 08.02.2015р. знаходився на амбулаторному лікуванні у лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області. Також, позивач зазначає, що з 01.11.2014р. грошове забезпечення йому не виплачувалось не нараховувалось. Позивач вважає незаконним звільнення його з посади, яка була скорочена.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та зазначила, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Під час розгляду справи було встановлено правомірність прийняття наказів про дисциплінарне правопорушення та звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ. Також суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність підстав про задоволення позовних вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошового забезпечення за листами непрацездатності з 18.10.2014р. по 09.01.2015р., визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо узгодження та надання відповідних документів про призначення позивача на посаду старшого слідчого Дарницького РУ МВС України у м.Києві та зобов'язання вчинити певні дії. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволенні а постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Встановлено, що ОСОБА_5 проходив слубжу в органах внутрішніх справ з серпня 1996 року. З серпня 2013 року займав посаду слідчого СВ Київського РВ Донецького МУ.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 13.02.2015р. №347 за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.4.1 (розділу ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України №155-2012, та п.3 листа ГУ МВС в області від 26.08.2014р. №3374/Пв, що виразилось у невиконанні усних наказів начальника про заборону виїзду та території, які окуповані представниками так званої ДНР та відсутності на службі без поважних причин з 26.01.2015р. до цього часу старшого слідчого СВ Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС в області капітана міліції ОСОБА_5 звільнити з органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 03.03.2015р. №71 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справі у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_5 (НОМЕР_1) - старшого слідчого відділу Київського районного відділу Донецького міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області з 03.03.2015р. на підставі наказу Головного управління МВС в області від 13.02.2015р. №347.

Наказу про звільнення передувала службова перевірка, яка була проведена на підставі наказу начальника Головного управління МВС України в Донецькій області від 24.01.2015р №167 про призначення службового розслідування за фактом того, що 15.01.2015р. надійшла інформація, про те, що 15.10.2014р. старший слідчий СВ Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС у області капітан міліції ОСОБА_5 знаходився у черговій відпустці, у подальшому надав лікарняні листи, які свідчать про його знаходження на тимчасово окупованій території.

Відповідачем до суду надано висновок службового розслідування від 13.02.2015р. за фактом невиходу на службу та порушення вимог листа ГУ МВС в області від 26.08.2014р. №3374/Пв старшим слідчим СВ Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС в області капітаном міліції ОСОБА_5

Згідно вказаного висновку, 15.01.2015р. до ВІОС УКЗ ГУМВС в області надійшли копії рапорту на чергову відпустку, відпускного посвідчення та листів непрацездатності позивача, які оформлені на тимчасового окупованій території. Зазначено, що вимоги ГУМВС в області про заборону виїзду з місць постійної дислокації на тимчасово окуповані території на оперативних нарадах неодноразово доводились особовому складу, у тому числі позивачу, начальником райвідділу підполковником міліції ОСОБА_10 15.10.2014р. ОСОБА_5 надано чергову відпустку строком на 30 діб з виїздом до м. Києва. У середині листопада 2014р. позивач зателефонував начальникові СВ Київського РВ Донецького МУ ГУМВС в області ОСОБА_7, який на теперішній час займає посаду начальника СВ Добропільського МВ ГУМВС в області, та повідомив, що він знаходиться на лікарняному. У подальшому позивач надав лікарняні листи, які свідчать про його знаходження на тимчасово окупованій території.

Вказано, що відповідно до актів від 26.01.2015р., 27.01.2015р., 28.01.2015р., 06.02.2015р. №№10/326, 10/340, 10/381, 10589 позивач на службу до Добропільського МВ ГУМВС в області не виходить, тим самим не сприяє у зміцненні службової дисциплін, забезпечення законності та статутного порядку. Вказано, що ОСОБА_5, грубо порушивши вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.4.1 (розділу ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України №155-2012 та п.3 листа ГУ МВС в області від 26.08.2014р. №3374/Пв, виїхав на тимчасово окуповану територію та на теперішній час відсутній на службі без поважних причин.

При цьому у висновку службового розслідування від 13.02.2015р. зазначено, що опитати у ході службового розслідування позивача не представилось можливим, оскільки останній на телефонні дзвінки та смс повідомлення не відповідає.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_5 був звільнений за двох підстав: по-перше - порушення наказу про заборону виїзду на тимчасово окуповану територію; по-друге - за невихід на службу у період з 26.01.2015 року по 13.02.2015 року.

Щодо, порушення наказу про заборону виїзду на тимчасово окуповану територію, колегія суддів зазначає, що листом ГУ МВС України в Донецькій області від 26.08.2014р. №3374/Пв надається інформація про випадки спроби особового складу органів внутрішніх справ потрапити, до своїх помешкань на території АТО та відповідні наслідки. У зв'язку з наведеним зобов'язано: довести вказану інформацію, під особистий підпис, до кожного працівника підпорядкованого підрозділу; встановити жорсткий контроль за місцем знаходження підлеглого особового складу, як у службовий так і в позаслужбовий час; заборонити виїзд з місць постійної дислокації, всім без винятку, працівникам підпорядкованих органів та підрозділів, без особистого погодження з керівництвом Головного управління.

Крім того, пунктом 1.3 наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 25.11.2014р. №1951 заборонено виїзд з місць постійної дислокації на тимчасово окуповану територію, сім без винятку працівникам підпорядкованих органів та підрозділів. Згідно п.1.4 цього Наказу, до працівників, які ігнорують вимоги керівництва та самовільно залишають постійне місце дислокації, вживати найсуворіших заходів дисциплінарного реагування, аж до звільнення з ОВС, за порушення дисципліни.

Відповідно п.1.1. вказана інформація повинна бути доведена кожному працівнику під особистий розпис.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.4 вказаного Дисциплінарного статуту встановлено, що наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати.

Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі.

У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.

Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк.

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 під особистий розпис з зазначеною забороною виїзду на окуповану територію не ознайомлювався.

Суд першої інстанції в обґрунтування рішення про порушення наказу про заборону виїзду з місць постійної дислокації посилався на пояснення свідка ОСОБА_7, який надав показання, за якими про заборону виїзду на тимчасово неконтрольовану Україною територію було неодноразово усно попереджено весь особовий склад Київського РВ Донецького МУ ГУМВС в Донецькій області, у тому числі позивача.

З текстів листа від 26.08.2014р. №3374/Пв та наказу від 25.11.2014р. №1951 Головного управління МВС України в Донецькій області про заборону виїзду з місць постійної дислокації на тимчасово окуповану територію, вбачається, що ознайомлення з ними повинно бути здійснено під особистий розпис.

При таких обставинах колегія суддів вважає неможливим притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказів які не були належним чином доведені до ОСОБА_5 та не приймає до уваги посилання суду першої інстанції про усне, по телефону повідомлення ОСОБА_5 про наявність листа від 26.08.2014р. №3374/Пв та наказу від 25.11.2014р. №1951 Головного управління МВС України в Донецькій області.

Крім того, наказ від 25.11.2014р. №1951 Головного управління МВС України в Донецькій області був виданий під час непрацездатності ОСОБА_5

Розглядаючи питання про правомірність звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ на підставі невиходу на службу без поважних причин, колегія суддів звертає увагу, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ за невиход на службу з 26.01.2015 року по час складення висновку службової перевірки.

Факт невиходу на службу відповідач підтверджує актами від 26.01.2015р., 27.01.2015р., 28.01.2015р., 06.02.2015р. №№10/326, 10/340, 10/381, 10589. (т.1 арк.справи 118, 119, 127, 130, 131).

Наведеними актами та рапортами прикладених до них був встановлений факт відсутності позивача в Добропільському МВ ГУМВС України в Донецькій області.

До матеріалів справи надано копію наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24.10.2014р. №1135 про організаційно-штатні зміни в ГУ МВС України в Донецькій і Луганській областях, УМВС України на Донецькій залізниці, та витяг з переліку змін у штатах ГУ МВС України в Донецькій області, за яким скорочено всі посади у Київському районному відділі Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області (т.1 арк.справи 186).

Згідно копії витягу з наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 23.07.2014р. №1374 прийнято рішення відрядити до міста Добропілля з 14.07.2014р. до 13.08.2014р. (30 діб) капітана міліції ОСОБА_5 (НОМЕР_1) - старшого слідчого відділу. (т.1 арк.справи 35)

Відповідно до копії витягу з наказу від 26.08.2014р. №1554, прийнято рішення відрядити до міста Добропілля з 14.08.2014р. по 12.09.2014р. (30 діб) капітана міліції ОСОБА_5 (НОМЕР_2) - старшого слідчого відділу. (т.1 арк.справи 36)

Тобто, після 12.09.2014 року будь-яких інших наказів про відрядження, прикріплення та інше не було та ОСОБА_5 нікуди направлений для подальшого проходження служби не був.

У судовому засіданні представник відповідача не надав з цього приводу будь-яких наказів.

При таких обставинах колегія суддів вважає неправомірним висновок відповідача про відсутність ОСОБА_5 в Добропільському МВ ГУМВС України в Донецькій області, як в місці його служби.

Крім того, у суді апеляційної інстанції були досліджені первинний листок непрацездатності №7 серії С, виданого 06.11.2014р. ОСОБА_5, з 18.10.2014р. до 10.11.2014р. (режим стаціонарний з 18.10.2014р. до 10.11.2014р.), із зазначенням причини непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки; листок непрацездатності №42 серії С продовження листка непрацездатності №7 серії С, виданого 05.12.2014р. ОСОБА_5 з 11.11.2014р. по 08.12.2014р. (режим стаціонарний з 11.11.2014р. по 05.12.2014р.), із зазначенням причини непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки; листок непрацездатності №65 серії С продовження листка непрацездатності №42 серії С, виданого 19.12.2014р. ОСОБА_5 з 08.12.2014р. по 19.12.2014р. (режим стаціонарний з 08.12.2014р. по 19.12.2014р.), із зазначенням причини непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки; листок непрацездатності серії С №8, виданого 09.01.2015р. ОСОБА_5 з 22.12.2014р. по 09.01.2015р. (режим стаціонарний з 22.12.2014р. по 09.01.2015р.), із зазначенням причини непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки.

Вказані Листки непрацездатності видані Комунальним лікувально-профілактичним закладом міською лікарнею №20 м. Донецька.

Також, позивачем надані виписні епікризи з історії хвороб №3640 від 19.12.2014р., № 3377 від 05.12.2014р., №3178 від 10.11.2014р., а також виписка з історії хвороби № 3786 від 09.01.2015р.

У виписному епікризі №3178 від 10.11.2014р. зазначено, що ОСОБА_5 вважає себе хворим з 14.10.2014р. коли потрапив під артилерійський обстріл при виконанні службових обов'язків.

Суд зазначає, що всі вказані листки непрацездатності мають відмітки про те, що порушення режиму (стаціонарний) не було, у тому числі з 22.12.2014р. до 09.01.2015р.

Крім того, ОСОБА_5 була надана довідка з лікарні ГУ УМВС України в Київській області, згідно якій ОСОБА_5 проходив амбулаторне лікування в період з 25.01.2015 року по 03.02.2015 року. (т.2 арк.справи 49).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги медичну довідку № 282 (т.1 арк.справи 83), посилаючись на відсутність на ній дати, при цьому суд не скористався положеннями ч.4 ст.11 КАС України, яка визначає, що про необхідність вжиття передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При таких обставинах застосовуючи ч.2 ст.195 КАС України колегія суддів вважає можливим дослідити та прийняти до уваги довідку № 282, яка була надана до суду апеляційної інстанції.

Також до суду надано копію рапорту до начальника ГУ МВС України в Донецькій області від 13.01.2015р., яким ОСОБА_5 просив продовжити чергову відпустку з 13.01.2015 року по 10.02.2015 року у зв'язку з хворобою в період відпустки. У вказаному рапорті перелічені додатки - листки непрацездатності.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на службову телеграму від 04.07.2014 року у якій зазначено про необхідність особовому складу ГУМВС України в Донецькій області прибути до м.Маріуполь, оскільки, після цієї телеграми були накази від 23.07.2014р. №1374 та від 26.08.2014р. №1554 про відрядження ОСОБА_5 до м.Добропілля на період з 14.07.2014р. до 12.09.2014р. Крім того, Міністром внутрішніх справ України у телеграмі запропоновано, що у разі неможливості прибуття до м.Маріуполя необхідно звертатися до найближчих територіальних органів внутрішніх справ для подальшого проходження служби.

Із листа Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м.Києві від 25.03.2015р. №47/45-аз вбачається, що капітан міліції ОСОБА_5, старший слідчий слідчого відділу Київського районного відділу Донецького міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області, звернувся з рапортом про переведення для подальшого проходження служби 24.12.2014р. до відділу кадрового забезпечення Дарницького районного управління. 25.12.2014р. підготовлено лист до УВБ у Донецькій області про надання матеріалів компрометуючого характеру відносно ОСОБА_5 29.12.2014р. був надісланий запит до керівництва Головного управління МВС України в Донецькій області про надання особової справи ОСОБА_5 Відповіді та рішення стосовно ОСОБА_5 з Головного управління МВС України в Донецькій області не надійшло.

Позивачем до суду надано копію рапорту від 24.12.2014р. до начальника Головного управління МВС України в м.Києві щодо призначення на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві.

У матеріалах справи наявні копії листа Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві до начальника УВБ у Донецькій області про надання матеріалів компрометуючого характеру від 25.12.2014р. №47/26503, листа Головного управління МВС України в м. Києві про запит особової справи ОСОБА_5 від 29.12.2014р. №1/9794-изд.

Також, у матеріалах справи наявна копія рапорту ОСОБА_5 від 13.03.2015р. щодо призначення його на посаду слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області за особистим проханням.

На вказаному рапорті містяться відмітки заступника начальника РВ начальника СВ Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_12, а також начальника Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_14 надав показання за якими у січні 2015 року позивач прибув до ГУ МВС України в Донецькій області та ОСОБА_14 повідомив йому, що для вирішення питання щодо несення служби в Дарницькому районному управлінні Головного управління МВС України в м. Києві ОСОБА_5 може спочатку подати рапорт на призначення на вакантну посаду в РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області. При цьому ОСОБА_14 надав показання, за якими про вказана інформація була доведена позивачу як інформація для допомоги у вирішення питання щодо працевлаштування позивача.

Позивач надав пояснення, за якими він залишив рапорт про призначення його на посаду слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Жовтневого РВ Маріупольсього МУ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_14

Проте, ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначив, що питання працевлаштування ОСОБА_5 у Жовтневому РВ Маріупольсього МУ ГУ МВС України в Донецькій області не належить до його компетенції, та позивач повинен був звертатися до Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області.

У матеріалах справи також наявна копія рапорту позивача від 15.10.2014р. щодо надання чергової відпустки за 2014 рік з 15.10.2014р. по 15.11.2014р. з виїздом до м. Києва, з якого вбачається, що його погоджено першим заступником начальника відділу начальником СВ Київського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області підполковником міліції ОСОБА_7

Також, наявна копія відпускного посвідчення №1, виданого старшому слідчому СВ Київського РВ капітану міліції ОСОБА_5 в тому, що йому дозволено відпустку за 2014 рік з 16.10.2014р. по 31.11.2014р. з перебуванням у м. Києві, з урахуванням 2 днів, яка видана Добропільським міським відділом ГУМВС в Донецькій області.

Згідно ст.5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Відповідно до ст.7 вказаного Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно п.4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012р. за № 628/20941, встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст.13 вказаного Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

За приписами ст.14 вказаного Дисциплінарного статуту передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

В підсумок викладеному, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 будучи скорочений з зі штату Київського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, не призначений наказом до будь-якого органу МВС України, відповідно виписному епікризі №3178 від 10.11.2014р. вважає себе хворим з 14.10.2014р. коли потрапив під артилерійський обстріл при виконанні службових обов'язків, відповідно листків непрацездатності знаходився на лікарняному з 18.10.2014р. по 19.12.2014р., з 22.12.2014р. по 09.01.2015р. Згідно довідки з лікарні ГУ УМВС України в Київській області, проходив амбулаторне лікування в період з 25.01.2015 року по 03.02.2015 року, відповідно рапорту до начальника ГУ МВС України в Донецькій області від 13.01.2015р., просив продовжити чергову відпустку з 13.01.2015 року по 10.02.2015 року у зв'язку з хворобою в період відпустки.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_5 не виходив на службу без поважних причин.

Колегія суддів вважає, що досліджені докази вказують на прагнення ОСОБА_5 працювати в органах внутрішніх справ, відповідно вказівок Міністра внутрішніх справ України, він самостійно з грудня 2014 року приймав спроби працевлаштування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу що на території Донецької області відповідно Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (1669-18), проводиться антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 (405/2014) та в цій обстановці позивач будучи на лікарняному, робив спроби працевлаштування, тому дослідивши докази у їх сукупності колегія суддів вважає протиправними накази начальника ГУМВС України в Донецькій області: від 13.02.2015 року № 347 про порушення службової дисципліни капітаном міліції ОСОБА_5; від 03 березня 2015 року № 71 о/с в частині звільнення ОСОБА_5 в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни).

При таких обставинах колегія суддів вважає необхідним позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів про дисціплінарне порушення від 13.02.2015 року № 347 та від 03.03.2015 року задовольнити, також підлягають задоволенню вимоги про поновлення капітана міліції ОСОБА_5 на посаді старшого слідчого в органах внутрішніх справ ГУ УМВС України в Донецькій області.

Оскільки останнім днем роботи є день звільнення, то ОСОБА_5 має бути поновленим з 04 березня 2015 року.

Колегія суддів не приймає до уваги лист Головного управління МВС України в Донецькій області від 20.03.2015р. №10/13-51,13-55 відповідно якому було встановлено, що у ході службової перевірки встановлено, що рапорти про призначення ОСОБА_5 на посаду старшого слідчого СВ Добропільського МВ, Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС в області, Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві не надходили до відповідача.

Так, згідно з рапорту ОСОБА_5 від 13.01.2015р. на ім'я Начальника ГУМВС України в Донецькій області, вбачається, що він завізований начальникм Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, начальником СВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, (т.1 арк.справи 182), також з рапорту ОСОБА_5 від 24 грудня 2014 року на ім'я Начальника ГУ МВС України в м.Київі (т.1 арк.справи 26) вбачається, що він також завізований першим заступником начальника ГУМВС України в м.Київі, начальником Дарницького РУ та його заступника, тому підстав вважати, що ОСОБА_5 не звертався про призначення його слідчим Маріупольського МУ ГУМВСУ в Донецькій області та в Дарницький РУ ГУМВС України в м.Київі, не має.

Також, у судовому засіданні не заперечувалось про відсутність рапорта на призначення ОСОБА_5 слідчим СВ Добропільського МВ.

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_5 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.01.2005 року по день прийняття постанови у справі, колегія зазначає, що пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх, має бути виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (далі за текстом - Інструкція).

Згідно з п.1.3 цієї Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Пунктом 1.18 Інструкції визначено, що при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.2.5 Інструкції у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

Враховуючи те, що спірні накази ГУМВС України були визнані протиправними та те, що позивач перебував на грошовому утриманні в Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов'язання останнього нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по день поновлення на службі в органах внутрішніх справ України.

Щодо розміру грошового зобов'язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, за принципом аналогії права, керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі за текстом - Порядок).

Відповідно до абз. 1, 3 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1,3 п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

У зв'язку з певними особливостями графіку роботи працівників органів внутрішніх справ, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок конкретної суми, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу.

Оскільки позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України 03.03.2015р., тому останнім робочим днем вважається саме 03.03.2015р, внаслідок чого, оплата грошового забезпечення підлягає сплаті з 04.03.2015року.

Згідно з частиною 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошового забезпечення за листами непрацездатності з 18.10.2014р. по 09.01.2015р., виданих позивачу, суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції при розгляді справи в порядку ч.6 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та згідно ч.1 ст.137 Кодексу адміністративного судочинства України не були прийняті уточнення вх.№8083/15 від 02.06.2015р. в частині визнання незаконними дій відповідача щодо несплати за листами, які засвідчують тимчасову непрацездатність ОСОБА_5 до розгляду у зв'язку зі зміною позивачем предмету адміністративного позову (шляхом додання нового предмету) після початку судового розгляду справи по суті.

Однак суд першої інстанції ці вимоги фактично розглянув, крім того вимоги про оплату листків непрацездатності були заявлені у первинному позові. При таких обставинах предмет позову не змінювався та ці вимоги підлягають розгляду.

Частиною першою ст.51 Закону України від 18 січня 2001 року №2240-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", в редакції чинній до 01.01.2015р., встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в редакції чинній з 01.01.2015р., встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом.

Таким чином, для вирішення питання щодо оплати за листками непрацездатності позивач повинен був надати до відповідача оригінали листків непрацездатності, а не їх копії.

Колегія суддів зазначає, що як у суді першої так і апеляційної інстанції було встановлено, що оригінали листків непрацездатності до ГУ УМВС України в Донецькій області надані не були.

Свідок ОСОБА_16 надавав показання, за якими листки непрацездатності від позивача надійшли засобами електронної пошти.

При таких обставинах вимоги щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошового забезпечення за листами непрацездатності з 18.10.2014р. по 09.01.2015р. задоволенню не підлягають.

Також позивачем були заявлені вимоги про стягнення судового збору та судових вират на правову допомогу, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Згідно ч.1, п.2,3 ч.3 статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

В матеріалах справи відсутній оригінал документу, який підтверджує сплату судового збору. Тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Щодо, витрат пов'язаних з прибуттям позивача та представника до суду, то відповідно наданим оригіналам квитків на потяг (т.1 арк.справи 212-227) їх вартість складає 4120,40 грн. та ці вимоги підлягають задоволенню.

Щодо оплати правової допомоги, колегія зазначає, що відповідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні.

Представник позивача відповідно журналам судового засідання представляла інтереси протягом 10годин 34 хв. Тому, згідно розрахунку: 1218 (мінімальна заробітна плата) х 40% /100 х 10год.34хв. сума витрат на правову допомогу становить 5148,28грн.

Загальна сума судових витрат дорівнює 9268,68грн. (4120,40 + 5148,28 = 9268,68).

Також колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про залишення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо узгодження та надання відповідних документів про призначення позивача на посаду старшого слідчого Дарницького РУ МВС України у м.Києві та зобов'язання вчинити зазначені дії без розгляду. Вказане клопотання ухвалою суду від 14.09.2015року було задоволено.

Пунктом 3 частини 1 статті 202 КАС України передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2015 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі 805/1475/15-а - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі 805/1475/15-а - скасувати.

Позов ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати накази начальника ГУМВС України в Донецькій області: від 13.02.2015 року № 347 про порушення службової дисципліни капітаном міліції ОСОБА_5; від 03 березня 2015 року № 71 о/с в частині звільнення ОСОБА_5 в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни).

Поновити капітана міліції ОСОБА_5 на службі в органах внутрішніх справ ГУМВС України в Донецькій області на посаді старшого слідчого.

Стягнути з ГУМВС України в Донецькій області середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу, з 03 березня 2015 року по 14 вересня 2015 року.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді та стягнення грошового утримання у межах суми за один місяць.

Стягнути з ГУМВС України в Донецькій області судові витрати у сумі 9268,68грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення постанови у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов