Справа № 803/2077/15
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Справа № 803/2077/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Новак Л.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача-1 ОСОБА_2,

представника відповідача-2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ ГУ ДФС), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 липня 2015 року за № та стягнення 244 629 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі ПДВ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі акту перевірки від 16 липня 2015 року №2974/17-01/НОМЕР_1 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки правомірності нарахування субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 Л,В. сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за квітень 2015 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в квітні 2015 року». Перевіркою встановлено порушення пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, а саме, завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в декларації за квітень 2015 року на суму 244 629 грн.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, зазначає, що державна реєстрація придбаного транспортного засобу проводилася за позивачем як за фізичною особою, а не як субєктом господарювання, оскільки Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 передбачена державна реєстрація транспортних засобів лише за фізичною або юридичною особою.

З наведених підстав просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 липня 2015 року за № та стягнути 244 629 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1 Луцької ОДПІ ГУ ДФС в поданому письмовому запереченні та в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що оскільки підприємцем в квітні 2015 року до податкового кредиту були включені суми по придбанню легкового транспортного засобу, який зареєстрований на фізичну особу, використання якого не повязане із здійсненням підприємницької діяльності (основний вид діяльності вантажний автомобільний транспорт), то в порушення пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України проведеною позаплановою виїзною документальною перевіркою встановлено завищення позивачем податкового кредиту за квітень 2015 року на суму 244 629 грн. Посилаються на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки та вважають, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення сформоване у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для його скасування немає. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 ГУ ДКС України у Волинській області в поясненні від 14 серпня 2015 року №15-08/380-5883 та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, оскільки станом на 13 серпня 2015 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС висновки щодо повернення бюджетного відшкодування ПДВ підприємцем ОСОБА_4 по декларації за квітень 2015 року до УДКС у Волинській області не надходили.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 9 липня 2015 року по 14 липня 2015 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС була проведена позапланова виїзна документальна перевірка правомірності нарахування субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 Л,В. сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за квітень 2015 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в квітні 2015 року, за результатами якої складено акт від 16 липня 2015 року №2974/17-01/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, а саме, завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в декларації за квітень 2015 року на суму 244 629 грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ ГУ ДФС прийняте податкове повідомлення-рішення від 24 липня 2015 року за №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 244 629 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 122 314 грн. 50 коп.

Висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2015 року на суму 244 629 грн. ґрунтуються на тому, що у податковій звітності з ПДВ за вказаний період у складі податкового кредиту фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було неправомірно відображено суму ПДВ 244 629 грн., яка сформована за наслідками операцій з придбання автотранспортних засобів, що зареєстровані на фізичну особу, а не на субєкта господарювання.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті..

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.4 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно із приписами пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, Податковий кодекс України чітко визначає, що наявність фактичної оплати постачальникам товарів (послуг) у попередніх періодах є визначальною умовою для бюджетного відшкодування сум ПДВ.

Судом встановлено, що в квітні 2015 року позивачем включено до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 244 629 грн. згідно податкової накладної від 30 квітня 2015 року №735, по придбанню легкового автомобіля Audi Q7, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_3, вартістю 1 467 771 грн. 50 коп., придбаного у Дочірнього підприємства «АУДІ Центр ВІПОС» за договором поставки від 6 квітня 2015 року №554_324616.

Факт даної поставки підтверджено актом приймання-передачі транспортного засобу легкового автомобіля Audi Q7, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_3, накладною №000000040 від 21 квітня 2015 року та податковою накладною від 30 квітня 2015 року №735, сума ПДВ за якою в розмірі 244 629 грн. включена позивачем до податкового кредиту квітня 2015 року.

Позивачем проведено державну реєстрацію придбаного транспортного засобу в органах ДАІ, про що видано свідоцтво серії СХХ 048309 від 24 квітня 2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Суд не погоджується з висновками Луцької ОДПІ ГУ ДФС, викладеними в акті перевірки про те, що до складу податкового кредиту фізичної особи-підприємця можливе включення сум податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованим лише на суб'єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях з наступних підстав.

Матеріалами справи, зокрема, наданими в судовому засіданні представником позивача копіями подорожніх листів службового легкового автомобіля підприємця ОСОБА_4, посвідченнями на відрядження підтверджується, що придбаний позивачем транспортний засіб використовується у господарській діяльності.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим кодексом України.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб-суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, перевірених доказами, суд дійшов висновку що підприємцем ОСОБА_4 правомірно включено до податкового кредиту за квітень 2015 року суму ПДВ по придбанню легкового автомобіля Audi Q7, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_3.

Крім того, згідно із пунктом 200.17. статті 200 Податкового кодексу України єдиним джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно з частиною першою статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 6 пункту 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Оскільки на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 не проведено бюджетне відшкодування з ПДВ по декларації за квітень 2015 року, підстави для відмови у проведенні такого відшкодування відсутні, тому позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з ПДВ в сумі 244 629 грн. слід задовольнити.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені в акті перевірки від 16 липня 2015 року №2974/17-01/НОМЕР_1 висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження в ході зясування обставин у справі по суті, відтак встановлення відповідачем завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в декларації за квітень 2015 року на суму 244 629 грн. є необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 липня 2015 року за № та стягнення на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 244 629 грн..

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України з Державного бюджету України слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 24 липня 2015 року за №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (43026, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 244 629 (двісті сорок чотири тисячі шістсот двадцять девять) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (43026, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 28 вересня 2015 року.