Справа № 820/5244/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

07 вересня 2015 р. №820/5244/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправним та скасування вимоги, рішення та податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15.05.2015р. у розмірі 43 227,37 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 20.05.2015р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 529,45 грн.; визнати протиправним та скасувати винесене Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 20.05.2015р. № про збільшення суми грошового зобов'язання у розмірі 21 694,56 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 5424 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки від 15.05.2015 року №1495/20-31-17-02-08/НОМЕР_1, на підставі якого винесені оскаржувані, рішення, а саме: вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15.05.2015р., рішення про застосування штрафної санкції від 20.05.2015 року № та податкове повідомлення - рішення від 20.05.2015 року №, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення вимог податкового законодавства позивачем виходить виключно з отриманої від Харківської ОДПІ податкової інформації та від ОУ Харківської ОДПІ службової записки від 12.02.2015 року №111 про надання пояснень ФОП ОСОБА_4, згідно яких ФОП ОСОБА_4 не має ніякого відношення до підприємницької діяльності, при цьому відсутні відомості в акті перевірки про результати перевірки вказаної інформації. Зазначені обставини стали підставою для висновків податкового органу, що позивачем господарські операції були здійсненні з метою приховування реального постачальника даного товару, мінімізація суми чистого оподатковуваного доходу по податку на доходи фізичних осіб, а також до висновку про те, що господарська діяльність має ознаки нереальності здійснення. Позиція відповідача спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Крім того, позивачу не відомо з яких підстав ФОП ОСОБА_4 на протязі двох років не повідомлено про передання документів на здійснення підприємницької діяльності та печатки іншим особам.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а також зазначив, що податковий орган при прийнятті зазначених рішень та вимоги діяв в межах та у спосіб визначених чинним законодавством.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа - підприємець 23.01.2013 року, перебуває на обліку в ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з 28.01.2013 року, є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; роздрібна торгів, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (а.с.105).

Судом встановлено, що ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності , достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 28.01.2013р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 28.01.2013р. по 31.12.2014р.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складений акт від 15.05.2015 року №1495/20-31-17-02-08/НОМЕР_1 (а.с.11-37), яким встановлено порушення вимог п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено оподаткування (чистого) доходу в 2013р.-2014р. на суму 141547,09 грн. відповідно до п. 167.1 ст. 167, 178.2 ст.178 ПК України податок на доходи фізичних осіб за 2013р.-2014р., що підлягає сплаті за наслідками проведеної перевірки, визначений у сумі 21694,56 грн., в тому числі - 2013р. - 3657 грн., 2014р. - 18037,56 грн.; абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за 2013р.-2014р. у загальному розмірі 43227,37 грн.; в порушення п.п. "г" п.176.2 ст.176 ПК України, а саме: встановлено не надання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум отриманого з них податку (форми 1ДФ) за 2013р.-2014р. по ОСОБА_6

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесені:

- податкове повідомлення - рішення від 20.05.2015р. №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 27118,56 грн., в т.ч. за основним платежем 21694,56 грн. та штрафними санкціями - 5424 грн. (а. с.41);

- рішення від 20.05.2015 року № про застосування штрафних санкцій за донараховання територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 2529,45 грн. (а.с.40);

- вимогу від 15.05.2015 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску тарифів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 43227,37 грн. (а.с.39).

Перевіряючи обґрунтованість висновків ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, викладених в акті перевірки від 15.05.2015 року №1495/20-31-17-02-08/НОМЕР_1, суд встановив наступне.

Підставою для висновків податкового органу щодо порушення позивачем п.п. "г" п.176.2 ст.176, п.177.4 ст.177 ПК України, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" стала податкова інформація Харківської ОДПІ щодо господарських взаємовідносин ФОП ОСОБА_4 та його контрагентами з 01.01.2012 року по 31.12.2014року. Податковим органом поставлено під сумнів взаємовідносини позивача з ФОП ОСОБА_4, через те, що у ФОП ОСОБА_4 відбиралися показання, в яких він зазначив, що не має ніякого відношення до підприємницької діяльності, на підставі чого відповідач вважає, що господарські операції позивача з зазначеним контрагентом були здійснені з метою приховування реального постачання товару, а також мінімізацією суми чистого оподатковуваного доходу по податку на доходи фізичних осіб.

Як вбачається з акту перевірки, ФОП ОСОБА_4 повідомлено про те, що він особисто не здійснює фінансово - господарську діяльність за період з 2012р. по теперішній час, але при цьому виписав доручення на здійснення фінансово - господарської діяльності від його імені на гр. ОСОБА_7 та передав зазначеній особі копії реєстраційних документів та печатку, що також визначено у наданих письмових пояснень, за підписом начальника ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області ОСОБА_8

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рахунків - фактури ФОП ОСОБА_4 від 19.04.2013 року №190405, від 12.07.2015р. №120702, від 11.07.2013р. №110703, від 02.08.2013р.№020801, №0208802, від 29.08.2013р. №290803, від 30.08.2013р. №3000801, від.04.10.2013р.№011003, від 06.12.3013р. №061202, від 13.03.2014р.№130301, від 26.03.2014р.№260303, від 16.06.2014р.№160601, від 26.06.2014р.№260601, від 22.08.2014р. №220801, від 11.09.2014р. №110901 ФОП ОСОБА_1 було прийнято товар розчеплювач мін. напруги, контактор, автоматичний вимикач тощо (а.с.47, 50, 51,52,54,55,58,59,63,72,76,82,87,91,95), а ФОП ОСОБА_4 виписані податкові, видаткові накладні (а.с.46,48,52,54,56,58,60,62,64,67,69,71,73, 75,77,81,83,84,86,88,90,92,94,96,98,99).

Позивач розрахувався з ФОП ОСОБА_4 за поставлений товар у готівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями (а. с. 45, 49,53,57, 61,65,66,70,74,78-80,85,89,93,97,100).

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані ФОП ОСОБА_4, відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що придбані товари не є ТМЦ, що потребують спеціального транспортування, враховуючи їх розмір та вагу.

При цьому, як встановлено з письмових пояснень позивача, встановлено, що в силу того, що позивач фактично є лише посередником, придбання товару у контрагента - постачальника здійснюється після сплати за товар контрагентом - покупцем, отже, відсутнє таке поняття як залишки товару на складі. При цьому, отримання товару здійснювалося власноруч з використанням громадського транспорту, а у випадку надмірної ваги за допомогою таксі або кур'єрської доставки (Новою поштою, САТ тощо).

Сума чистого доходу по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4 у 2013р.-2014р. на суму 141547,09 грн. була оподаткована в податковій декларації, поданої до податкового органу.

Таким чином, ФОП ОСОБА_4 - виконав свої зобов'язання за вказаними вище договорами, а ФОП ОСОБА_1 прийняла ТМЦ, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Крім того, на підтвердження подальшої реалізації придбаних у ФОП ОСОБА_4 ТМЦ, позивачем до матеріалів справи надано первинну документацію з контрагентами - покупцями (а.с.148-208).

На підставі зазначених вище обставин суд дійшов висновку, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем - ФОП ОСОБА_1 витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

При цьому суд зазначає, що позивач в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона отримувала придбаний у ФОП ОСОБА_4 товар у гр. ОСОБА_7, з яким зустрічалася особисто для отримання товару, та який їй пред'являв довіреність від ФОП ОСОБА_4 та паспорт на ім'я ОСОБА_7

Наявні у справі докази не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом позивача взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Відповідно до п.п."г" п. 176.2 ст. 176 ПК України, визначено зобов'язання платників податків, зокрема, особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг.

Згідно п.178.2 ст. 178 ПК України, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.167.1 ст. 167 ПК України, платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначається особи, яким нараховується, зокрема, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 3 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 2,6 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами.

Згідно п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на оподаткування чистого доходу від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що угоди, укладені між позивачем та його контрагентом ФОП ОСОБА_4 є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Суд, аналізуючи вищезазначені положення нормативно-правових актів, приходить до висновку, що необхідною умовою для включення понесених витрат на придбання товарів до складу доходу є наявність звязку товарів з господарською діяльністю підприємства. Придбання таких товарів повинно бути складовою частиною діяльності особи, що направлена на отримання доходу.

Таким чином судом встановлено, що придбання позивачем ТМЦ, у контрагента ФОП ОСОБА_4 було необхідно для здійснення господарської діяльності, а саме: подальшого збуту контрагентам - покупцям, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими, видатковими, платіжними дорученнями, довіреностями тощо.

Позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання ТМЦ, які призначені для використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1.

Таким чином, позивачем було повністю дотримано всіх вимог Податкового кодексу України з реалізації права на оподаткування чистого доходу по операціях з ФОП ОСОБА_4 Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання відповідача на податкову інформацію Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області наданої листом від 05.03.2015р. №640/7/20-23-17-02-13 - суд не бере до уваги, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_4 та правомірність оподаткування позивачем доходу у 2013-2014р.р., відповідно до первинних бухгалтерських документів та податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані: податкове повідомлення-рішення від 20.05.2015 року №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2015 року №ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.05.2015 № є необґрунтованими та прийняті податковим органом не у відповідності до чинного законодавства, через що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вимоги, рішення та податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд присуджує позивачу з Державного бюджету України фактично понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн., що підтверджується квитанцією від 21.05.2015 року №3890 (а.с.4).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправним та скасування вимоги, рішення та податкового повідомлення-рішення задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2015 року №ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.05.2015 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 20.05.2015 року №.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, , ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, рахунок №4011) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 14 вересня 2015 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.