Справа № 824/851/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/851/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Маренича І.В.

секретаря судового засідання Сопко В.Ю.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі-Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області (далі-Відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 22 липня 2015 року було замінено ОСОБА_4 податкову інспекцію у м. Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області на належного відповідача ОСОБА_4 податкову інспекцію у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03.04.2015 р. ДПІ у м. Чрнівцях видано наказ №43-О, яким звільнено ОСОБА_3 із займаної посади з 27.03.2015 р. за прогул без поважних причин.

Під час винесення оскаржуваного наказу відповідачем не враховано, що він був відсутній на робочому місці у ДПІ у м. Чернівцях, оскільки він перебував на стажуванні з дозволу свого керівництва та набував практичного досвіду та ділових якостей в Хотинськй ОДПІ та Кельменецькому відділенні Хотинської ОДПІ, тому у відповідача відсутні підстави для його звільнення ОСОБА_3 згідно з пунктом 4 частини 1статті 40 КЗпП України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

20.02.2015 р. ОСОБА_3 призначено на посаду старшого державного ревізора - інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області. Присвоєно спеціальне звання Інспектор податкової та митної справи III (третього) рангу, що підтверджується витягом з наказу №26-О від 19.02.2015 р.

Згідно наказу №1-0 від 23.02.2015 р. позивача зараховано на стажування терміном з 23.02.2015 р. по 06.03.2015 р. на посаду головного державного ревізора інспектора відділу податкового аудиту Хотинської ОДПІ.

27.03.2015 р. ст. о/у з ОВС оперативного відділу УВБ Головного управління ДФС у Чернівецькій області старшим лейтенантом податкової міліції ОСОБА_5 подано рапорт, в якому повідомлено, що старшим ДРІ відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Чернівцях ОСОБА_3 самовільно покинуто своє робоче місце в ДПІ у м. Чернівцях та не зявляється на робочому місці з 23.02.2015 р. по теперішній час.

27.03.2015 р. та 30.03.2015 р. працівниками УВБ Головного управління ДФС у Чернівецькій області зафіксовано, що позивач відсутній на робочому місці, а саме: 27.03.2015 р. 6 год.50 хв., 30.03.2015 р. 6 год. 55 хв. про, що складено акти «Про відсутність на робочому місці».

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі розпорядження ДПІ у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області «Про проведення службового розслідування» від 01.04.2015 р. №13 проведено службове розслідування стосовно старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3, щодо порушення ним трудового законодавства України, а також з метою зясування всіх обставин, надання правової оцінки по фактах, зазначених в поданні УВБ Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 31.03.2015 р., за результатами якого складено акт службового розслідування.

За результатами рішення, прийнятого на засіданні комісії з проведення службового розслідування по матеріалах наданих УВБ ГУУ ДФС у Чернівецькій області запропоновано службове розслідування стосовно позивача припинити та враховуючи висновки комісії та задокументований факт відсутності на робочому місці у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України звільнити державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3

03.04.2015 р. наказом №43-0 позивача звільнено з 27.03.2015 р. з посади старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області за прогул без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись із наказом про звільнення позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

До публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом ст. 1 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII) державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та функцій держави, оплачується з державних коштів.

Суд зазначає, що служба позивача на посаді старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області відноситься до публічної служби, відтак спірні правовідносини сторін підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. ОСОБА_4 створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі № 3723-XII.

Згідно ст. 17 Закону № 3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу. ОСОБА_4 службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Як видно з матеріалів справи, позивач 03.03.2008 р. прийняв Присягу державного службовця, про що зроблено запис в трудовій книжці.

Приписи Закону № 3723-XII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 3723-XII) не регулюють питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Водночас звільнення за вчинення прогулу (у тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Так, згідно ч. 1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Разом з тим, порядок застосування дисциплінарних стягнень закріплений у ст.149 КЗпП України, згідно якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що для прийняття рішення про звільнення працівника з займаної посади за прогул необхідно встановити дві обставини: по-перше - встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге - зясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин відсутності його на роботі, суд враховує, що причини відсутності працівника на роботі можуть бути поважними лише тоді, коли такі причини працівник не міг усунути, в його діях відсутня вина.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт, що позивач зарахований на стажування з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня, ділових якостей до Хотинської ОДПІ терміном з 23.02.2015 р. по 06.03.2015 р. на посаду головного державного ревізора інспектора відділу податкового аудиту.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_3 проходив стажування в Хотинській ОДПІ за погодження з начальником ДПІ у м.Чернівцях ОСОБА_7 з 23 лютого по 6 березня 2015 року. Після 6 березня за усної згоди основного роботодавця начальника ДПІ у м.Чернівцях ОСОБА_7 ОСОБА_3 І,М. було направлено на стажування до Кельменецького відділення Хотинської ОДПІ.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 Ю,В. пояснила, що вона працює у Кельменецькому відділенні Хотинської ОДПІ. ОСОБА_3 проходив стажування у них десь з 10 березня по день його звільнення. На стажування приходив кожний день з початку робочого дня і до його закінчення. Аналогічні пояснення дали свідки ОСОБА_3 і Кушнір.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що дійсно він працює на посаді начальника ДПІ у м.Чернівцях і надав згоду позивачу проходити стажування в Хотинській ОДПІ до моменту його зарахування в штат Хотинської ОДПІ.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач був відсутній на робочому місці у ДПІ у м. Чернівцях, оскільки набував практичного досвіду та ділових якостей в Хотинській ОДПІ та Кельменецькому відділенні Хотинської ОДПІ, тому у відповідача відсутні підстави для звільнення ОСОБА_3 згідно з пунктом 4 частини 1статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, під час судового розгляду справи та допиту свідків встановлено, що позивач належним чином виконував покладені на нього обовязки, за діловими та професійними якостями відповідав займаній посаді.

Зважаючи на наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, а оскаржуваний наказ винесено протиправно, без врахування всіх обставин по справі, з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів від 03.04.2015 р. № 43-ос Про звільнення ОСОБА_3М. , та беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити на посаді старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Таким чином, судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 27.03.2015 р. по 16.09.2015 р. є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого ОСОБА_4 податковою інспекцією у м. Чернівцях наказу від 03.04.2015 р. №43-0 та про наявність підстав для його скасування.

З досліджених в ході судового розгляду справи письмових доказів, пояснень представників сторін, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 18, 71 ,94, 157, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати Наказ Державної податкової інспекції у місті Чернівцях від 03.04.2015 року №43-О «Про звільнення ОСОБА_3М.».

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у місті Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області з 27.03.2015 р.

4. Постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у місті Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Постанову виготовлено в повному обсязі 21 вересня 2015 року.

Суддя І.В. Маренич