Справа № 814/3398/14.     
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Справа № 814/3398/14.

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лебедєвої Г.В.

при секретарі Дворник Г.Г.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю), представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" до державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 29.10.2014 року №, №,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" до державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 29.10.2014 року №, №.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" з питань дотримання правомірності нарахування товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року, суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за липень 2013 року, за результатами якої відповідачем складено акт від 17.10.2014 року №817/14-03-15-01/38246768, яким встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.3, ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4, п.200.6. статті 200, п.201.6 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, у результаті чого ТОВ «Енерго Альтернатива» завищено суму відємного значення з ПДВ за червень 2014 року на загальну суму 12948 грн., та завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2014 року на суму 12948 грн., у звязку із завищенням податкового кредиту за червень 2014 року по взаєморозрахунках ТОВ « Трейд ОСОБА_3 Юг» ()

ТОВ "Енерго Альтернатива" вважає вказані податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та підлягають визнанню протиправним і скасуванню, з огляду на те, що висновки відповідача у акті від 17.10.2014 року №817/14-03-15-01/38246768 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування товариством з обмеженою відповідальність "Енерго Альтернатива" () відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року, суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за липень 2014 року» на підставі якого прийняті оскаржувані податкові - повідомлення - рішення спростовуються наявною первинною документацією та звітними показниками господарської діяльності позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наданих письмових поясненнях та на подані до суду докази.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про безпідставність позовних вимог, посилаючись на те, що причиною виникнення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року у сумі 133370грн. є придбання дизельного пального, бітуму нафтового дорожнього марки 60/90 для подальшої реалізації. ТОВ «Енерго Альтернатива» до задекларованої суми податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2014 року включено суму податку на додану вартість у розмірі 12948,00 грн. по податковій накладній від 16.08.2013 №24 на загальну суму 77688,00 грн., в тому числі ПДВ 12948,00 грн., виписану постачальником ТОВ «Трейд ОСОБА_3 Юг» (код 37844472), м. Миколаїв, вул. Чкалова, 98. Відповідач зазначив, що при опрацюванні первинних документів, наданих до перевірки не можливо зробити висновок походження дизпалива, палива пічного побутового, місць завантажування дизпалива, так як відсутня інформація, що міститься в договорі поставки, товарно- транспортних накладних у травні, липні, серпні 2013 року. Тобто, в наданих до перевірки документах не міститься доказової бази щодо фактичного підтвердження транспортування (руху) дизпалива, палива пічного побутового від безпосередньо контрагента - постачальника.

Враховуючи викладене, відповідач вважає що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають, у зв'язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у запереченнях до позовної заяви, а також, зважаючи на надані до суду докази.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" зареєстровано виконавчим комітетом Миколаївської міської ради як юридична особа 28.05.2012 року за №0022488 (ідентифікаційний код юридичної особи 38246768), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи.

ТОВ "Енерго Альтернатива" перебуває на обліку в державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області (далі-відповідач) в якості платника податків з 30.05.2012 року за №140312432.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування та контролю обєктів і операцій ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області ОСОБА_4 на підставі пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, п.4, п.5, п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку» відповідно до п.200.11 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Енерго Альтернатива" відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року в сумі 133370 грн., відображеного у податковій декларації з ПДВ за червень 2014 року , суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість наступних звітних періодів у сумі 39093 грн., відображеного у податковій декларації з ПДВ за липень 2014 року, згідно із затвердженим планом перевірки.

За результатами вищезазначеної перевірки ДПІ складено акт від 17.10.2014 року №817/14-03-15-01/38246768 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування товариством з обмеженою відповідальність "Енерго Альтернатива" () відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року, суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за липень 2014 року», яким встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.3, ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4, п.200.6. статті 200, п.201.6 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2014 року на 12948 грн.; на порушення вимог п.198.1, п. 198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200, п.201.6 ст. 201 розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА завищено суму відємного значення з податку на додану вартість за червень 2014 року на загальну суму 12948 грн., за результатами перевірки не можливо підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування за липень 2014 року на суму 26145 грн., що пов'язано з відсутністю відповідей по постачальникам товарів (робіт, послуг) на дату підписання акту перевірки.

29.10.2014 року на підставі ОСОБА_1 перевірки від 17.10.2014 року №817/14-03-15-01/38246768 відповідачем було прийняте податкове повідомлення - рішення від 29.10.2014 року №, яким було зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 12948 грн., та податкове повідомлення - рішення від 29.10.2014 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, з яких: сума завищення бюджетного відшкодування 12948 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) 6474 грн.

Не погодившись з висновками податкового органу та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного.

Спірні податкові повідомлення-рішення базуються на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення п. 198.1. п. 198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200, п.201.6 ст. 201 розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА" завищено суму відємного значення з податку на додану вартість за червень 2014 року на загальну суму 12948 грн. та становить 120422 грн. по податковій накладній від 16.08.2013 №24, що виписана підприємством ТОВ "ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ". код 37844472.

Таким чином, підприємством ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА на порушення п. 198.1, п.198.3 ст.198. п.200.1. п.200.3. п.200.4. п. 200.6. ст.200. п.201.6 ст. 201 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями, завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2014 року на 12948 грн. (у зв'язку з завищенням податкового кредиту за червень 2014 року по взаєморозрахункам з ТОВ "ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ" (код 37844472).

Фактично за результатами звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2014 року, із даними первинних документів, що підтверджують факт оплати платником товарів /послуг загальна сума ПДВ зменшена на 12948грн. та складає 26145 грн.

Судом встановлено, що відповідачем при проведенні перевірки позивача були використані наступні документи: податкові декларації з ПДВ з додатками; реєстр виданих та отриманих податкових накладних; податкові накладні, видаткові накладні, договори; платіжні доручення; оборотно-сальдові відомості по рахункам:15,20,22,28,361,311,301,631,644,46; бази компютерних автоматизованих інформаційних систем податкового органу: АС „Податковий блок, а саме „Обробка ПЗ та платежів, „Облік платежів, „Аналітична система, „Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

За результатами перевірки встановлено укладення ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА нікчемних (недійсних) правочинів, а саме: договір поставки товарів від 27.05.13 року №64, укладений між ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА та ТОВ «ТРЕИД ОИЛ РЕГІОН ЮГ», на підставі якого ТОВ „ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА" до задекларованої суми податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2014 року включено суму податку на додану вартість у розмірі 12948,00 грн. по податковій накладній від 16.08.2013 №24 на загальну суму 77688,00 грн., в тому числі ПДВ 12948,00 грн., виписаній постачальником ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ».

Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані наступним.

Так, як вбачається з акту перевірки, з товарно - транспортної накладної №2 від 16.08.13 року, наданої до перевірки похивачнм, не можливо ідентифікувати водія, оскільки відсутній номер посвідчення, встановити місце навантаження та розвантаження (вулиця, будинок).

При опрацюванні первинних документів, наданих до перевірки, не можливо зробити висновок походження дизпалива, місць завантажування дизпалива, місць розвантажування дизпалива, так як відсутня інформація, що міститься в договорі поставки, товарно-транспортній накладній. Тобто, в наданих до перевірки документах не міститься доказової бази щодо фактичного підтвердження транспортування (руху) дизпалива від безпосередньо контрагента-постачальника.

Крім того, відповідно матеріалів перевірки державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області (акт від 10.01.14 № 4/14-03-22-08/37844472) «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОНЮГ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2012 рік та з податку на додану вартість за період серпень 2012 року - вересень 2013 року по взаємовідносинам з платником податків контрагентом постачальником ПП «САПФІР І К» () та контрагентами-покупцями не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» з отримання дизпалива, палива пічного побутового, масла дизельного від ПП «САПФІР І К» за період серпень 2012 року - вересень 2013 року та подальшої реалізації, в тому числі підприємству ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» () за травень 2013 року на суму ПДВ 18941.0 грн.; за липень 2013 року на суму ПДВ 39462,0 грн.; за серпень 2013 року на суму ПДВ 67790,34 грн.

Проаналізувавши законодавче підґрунтя щодо формування податкового кредиту з податну на додану вартість суб'єктів господарських відносин, встановлено, що підприємством ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» на порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податковою кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями включено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 4 489 493,91 грн. по операціях з придбання дизпалива, палива пічного побутового, масла дизельного у контрагента-постачальника ПП «САПФІР І К», використання яких у межах господарської діяльності підприємством не доведено.

Таким чином, ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕЇ ІОН ЮГ» усі операції купівлі-продажу не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є безтоварними.

Враховуючи вищенаведене, згідно наявних матеріалів перевірки не підтверджено фактичного отримання дизпалива, палива пічного побутового, масла дизельного від контрагента-постачальника ПП «САПФІР І К» за період серпень-грудень 2012 року, січень-вересень 2013 року.

Тобто, не підтверджено реальність здійснення ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» господарських операцій по ланцюгу постачання ПГІ «САПФІР І К» за період серпень-грудень 2012 року, січень-вересень 2013 року, що свідчить про нереальність здійснення господарських операцій.

Тобто, операції з оприбуткування, приймання-передачі дизпалива, палива пічного побутового, масла дизельного не проводились, та як наслідок у ході аналізу не виявлено факту передачі дизпалива. палива пічного побутового, масла дизельного від ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» на адресу вищевказаних контрагентів - покупців.

Згідно висновку акту державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 10.01.14 № 4/14-03-22-08/37844472, перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» з отримання дизпалива, палива пічного побутового, масла дизельного від ПП «САПФІР І К» за період серпень 2012 року - вересень 2013 року на суму ПДВ 4 489 493,91 грн. та подальшої реалізації контрагентам-покупцям на загальну суму ПДВ 5 258 010,89 грн. на адресу підприємств в тому числі: ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» () за травень 2013 року на суму ПДВ 18941 грн.; за липень 2013 року на суму ПДВ 39462 грн., за серпень 2013 року на суму ПДВ 67790,34 грн.

Таким чином, в висновку акту Державної податкової інепекці у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 10.01.14 № 4/14-03-22-08/37844472 зазначено, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» з отримання дизпалива від ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» () за період серпень 2013 року.

Крім того, в акті перевірки є посилання на те, що в провадженні СУ ФР ГУ Міндоходів у Миколаївській області перебувало кримінальне провадження № 0000321. За результатами проведення досудового слідства ОСОБА_5 було предявлено підозру за фактом створення фіктивного підприємства ТОВ «Сапфір і К», за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 205 КК України. 07.03.2014р. Центральним районним судом м. Миколаєва по справі було винесено вирок (копія вироку додається).

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, одним з видів діяльності позивача за КВЕД є: роздрібна торгівля пальним.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «ТРЕИД ОИЛ РЕГІОН ЮГ» 27.05.13 №64 було укладено договір поставки товарів, згідно якого: постачальник зобовязується у обумовлені строки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати (поставити) паливно-мастильні матеріали (далі - товар), а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити такий товар. Загальна вартість договору становить 800000,00 грн. Пунктом завантаження товару є склад Постачальника. Поставка здійснюється на умовах РСА - відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «ІНКОТЕРМС» 2000, якщо інші умови поставки товару не передбачені додатковою угодою між Сторонами. Пунктом поставки товару є: склад Покупця. Приймання товару по кількості і якості проводиться Покупцем відповідно до «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску і обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України» №281/171/578/155, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.08.

У відповідності Договору Покупець зобовязаний повідомити Постачальника про отримання товару шляхом підписання повноваженою особою відповідної видаткової накладної постачальника (акту приймання - передачі), а також надати довіреність па отримання товарно-матеріальних цінностей типової форми.

Згідно п. 3.1 Договору оплата Покупцем Товару за цим Договором здійснюється шляхом попередньої оплати. Така оплата має бути здійснена протягом 5 календарних днів з дня отримання Покупцем товару. Розрахунки здійснюються у національній валюті України - гривнях за платіжними реквізитами Постачальника, вказаними у Договорі (або у відповідних рахунках).

Передача товару від ТОВ "Трейд ОСОБА_3 Юг" до ТОВ «Енерго Альтернатива» згідно вищевказаного договору підтверджується відповідно видатковою накладною від 16.08.2013 року №РП-0000457, виписаною ТОВ «Трейд ОСОБА_3 Юг», та податковою накладною №64 від 13.08.2013 року.

На підтвердження того, що позивач мав можливість здійснювати господарську діяльність з торгівлі пальним, останнім надано до суду інвентарну картку обєкта основних засобів у складі нематеріальних активів, а також оборотно-сальдову відомість по рахунку 10 за серпень 2013 р., яка підтверджує знаходження на балансі позивача резервуару для зберігання ПММ.

Поставка товару підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №2 від 16.08.2013 року.

Згідно вищевказаної товарно-транспортної накладної, автопідприємством виступило ФОП ОСОБА_6, відповідно замовником та вантажоодержувачем виступали ТОВ Енерго альтернатива; вантажовідправник ТОВ "Трейд ОСОБА_3 Юг", також в ТТН зазначені: прізвище водія, дані транспортного засобу, пункт розвантаження, відомості щодо кількості бензину, які відповідають даним видаткової та податкової накладних, а саме: дизельне паливо в кількості 9960 літрів (а.с. 92).

Крім того, позивачем надано до суду договір організації транспортних послуг №19/08 від 19.08.2013 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу д/н НОМЕР_1 (причіп-цистерна Е); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу д/н НОМЕР_2 (вантажний-паливоцистерна); ліцензійну картку ОСОБА_6 на внутрішнє перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; ліцензію Міністерства транспорту за звязку України, видану ОСОБА_6 на внутрішнє перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; свідоцтво про повірку автоцистерни ВЕ8212ХТ та ВЕ2814ВВ.

Разом з цим, позивачем на підтвердження сплати коштів за отримане паливо надані до суду копію платіжного доручення №63 від 23.08.2014 року.

На підтвердження того, що контрагент позивача мав можливість здійснювати вищевказані господарські операції, позивачем надано до суду копію витягу з ЄДР, згідно якого вбачається, що видом діяльності ТОВ Трейд ОСОБА_3 Нафта є, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Як зазначив позивач у своїх письмових поясненнях та під час розгляду справи, придбане у контрагента ТОВ Трейд ОСОБА_3 Нафта паливо використовувалось у господарській діяльності позивача з метою подальшої реалізації для отримання прибутку, на підтвердження чого, позивачем надано до суду наступні документи: видаткову накладну від 19.08.2013 р. № РН-0000016, згідно з якою 19.08.03 р. позивачем було реалізовано на адресу ТОВ «Миколаївтрансбуд-1» дизельного палива в кількості 4980 л. на суму 39840 грн. в т.ч. ПДВ 6640 грн. та податкову накладну № 3 від 19.08.2013 р., договір поставки товару № 1908 Д від 19.08.13 р., згідно з яким позивачем було реалізовано на адресу ТОВ «Миколаївдортранс» дизельного палива в кількості 7000 л. на суму 66150 грн. в т.ч. ПДВ 11025 грн. та податкову накладну № 4 від 19.08.2013 р., товарно-транспортну накладну, яка підтверджує перевезення ФОП ОСОБА_6 товару позивача, реалізованого за договором № 1908 Д від 19.08.13 р. на адресу ТОВ «Миколаївдортранс».

Таким чином, вказаним підтверджується, що позивач використовував у своїй господарській діяльності паливо придбане у ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг шляхом реалізації вказаного палива.

Таким чином, як вбачається з викладеного, вказане свідчить про фактичне здійснення позивачем господарської діяльності з придбання у його контрагента - ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг товару та його використання позивачем у подальшій господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість з 01.01.2011 року регулюються Податковим кодексом України, веденням бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон Про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Згідно з п.п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом198.2. ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1. ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках відповідні реквізити.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит відповідно до Податкового кодексу України для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду та відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Як вбачається із наданих представником позивача до суду первинних документів по господарським операціям із ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг, зазначені документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а відтак, у своєму взаємозв'язку є належними первинними документами, що підтверджують фактичність проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг.

Певні зауваження з боку відповідача до окремих первинних документів, наданих позивачем, судом не приймаються, оскільки у своєї сукупності ці документи підтверджують фактичність проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг.

Як вже встановлено судом, позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевіряємий період, було надано отриману від його контрагента належним чином оформлену податкову накладну, видаткову накладну, та інші супутні бухгалтерські та первинні документи на кількість придбаного товару, що знаходяться в матеріалах справи.

Судом також встановлено, що і позивач, і її контрагент на час виписки видаткової та податкової накладних, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечувалася відповідачем.

Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про підтвердження фактичного здійснення господарських операції щодо отримання позивачем від його контрагента-постачальника ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг палива, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Отже, виходячи з викладеного вбачається, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг і правомірність віднесення позивачем спірних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Як вже встановлено судом, позивачем отриманий від ТОВ Трейд ОСОБА_3 Юг товар був використаний в межах здійснення позивачем господарської діяльності, що підтверджується дослідженими судом доказами, описаними вище.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем у відповідності до вимог п.198.1. п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України віднесено до складу податкового кредиту податок, сплачений в ціні придбаних товарів, на підставі податкових накладних, оформлених належним чином та виданих підприємством, що на момент здійснення господарської діяльності мало статус платника податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, зважаючи на наведені положення ПК України, суд вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи та чинному законодавству висновок відповідача про порушення позивачем п.198.2. ст.198, п.201.1ст.201 Податкового Кодексу України.

Окрім того, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, контрагенти були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Стосовно посилання відповідача на акт перевірки державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 10.01.14 № 4/14-03-22-08/37844472 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОНЮГ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2012 рік та з податку на додану вартість за період серпень 2012 року - вересень 2013 року по взаємовідносинам з платником податків контрагентом постачальником ПП «САПФІР І К» () та контрагентами-покупцями, яким встановлено не підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» з отримання дизпалива, палива пічного побутового, масла дизельного від ПП «САПФІР І К» за період серпень 2012 року - вересень 2013 року та подальшої реалізації, в тому числі підприємству ТОВ «ЕНЕРГО АЛЬТЕРНАТИВА» () за травень 2013 року на суму ПДВ 18941.0 грн.; за липень 2013 року на суму ПДВ 39462,0 грн.; за серпень 2013 року на суму ПДВ 67790,34 грн., слід зазначити наступне.

Суд звертає увагу на те, що вищезазначений акт складено за результатами невиїзної перевірки ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ», яка об'єктивно унеможливлює дослідження питання поставки, так як проводячи невиїзну перевірку, податковий інспектор обмежений дослідженням тільки документів, які в будь-якому випадку є тільки опосередкованими доказами.

Оскільки позивач має договірні відносини із ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ», порушення контрагентами останнього податкового законодавства може мати наслідком визначення податкових зобовязань виключно учасникам цих правовідносин, адже протилежний висновок фактично означатиме, що позивач повинен нести відповідальність за дії платників податків, з якими він не має правовідносин і визначати свої податкові зобовязання з огляду на висновки податкового органу щодо інших підприємств, які не є стороною договору, що суперечить принципу індивідуальної відповідальності, який закріплений ст. 61 ч. 2 Конституції України.

Суд зазначає, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Із наведеного вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Необхідно також враховувати і практику Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, а також враховуючи приписи ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, є джерелом права та є обов'язковим для виконання Україною.

Європейський суд з прав людини (пята секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (заява №3991/03) у справі Булвес АД проти Болгарії зазначив наступне: Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обовязків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обовязків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обовязків щодо своєчасного декларування і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються, до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Окрім того, суд зазначає, що діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації, проте, як вбачається з акту перевірки, право позивача на отримання податкового кредиту поставлено в залежність від дотримання контрагентами ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» вимог податкового законодавства.

Ці висновки також стосуються і кримінальної справи щодо створення фіктивного підприємства ТОВ «Сапфір і К».

Стосовно посилання відповідача в акті перевірки на те, що договір, укладений між позивач та ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ РЕГІОН ЮГ» не спричиняють реального настання правових наслідків, у звязку з чим є нікчемними, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договір поставки укладений в письмовій формі, виконання вказаного договору підтверджується відповідними видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, а тому суд робить висновок, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутку у відповідності до ст. 3 ГК України.

Таким чином укладена угода відповідає загальним вимогам, встановленим Цивільним кодексом України та додержання яких необхідно для чинності правочину.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язанні із його недійсністю.

Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули чинності зміни, внесені до ЦК України, зокрема, було викладено частину першу статті 203 у новій редакції та доповнено статтю 228 частиною третьою. На підставі частини 3 статті 228 ЦК України чи статті 207 Господарського кодексу України (далі ГК України) доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку.

Крім цього, слід зазначити, що органи податкової служби не наділені повноваженнями за власною ініціативою визнавати нікчемними (недійсними) господарські угоди між двома суб'єктами господарювання з огляду на норми Закону "Про державну податкову службу" та ст.20 Податкового кодексу України.

В даному випадку договір поставки, як вже зазначалося вище відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, недійсність такого договору прямо законом не встановлена, а також даний договір судом недійсними не визнавався, а отже є чинним.

Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст укладеного договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне заволодіння ним.

В той же час, судом встановлено (доказів про інше відповідачем суду не надано) що у позивача була відсутня як головна мета одержання доходу винятково або переважно за рахунок податкової вигоди. Навпаки, судом було встановлено намір здійснювати та фактичне здійснення реальної підприємницької діяльності позивачем.

Слід зазначити, що відповідачем не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень, не довів обґрунтованості висновків акту перевірки, суд приходить до висновку, що правочини відповідають положенням норм чинного законодавства України.

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, та зв'язок між фактом надання послуг, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.

Суд також дійшов висновку, що дії позивача, як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

В адміністративних справах суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідач, доказів наявності певних обставин, які свідчать про те, що позивач порушив вимоги чинного законодавства, укладаючи спірні правочини, завідомо діяв з умислом, спрямованим на досягнення такої мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, не надав (ч.4 ст.71 КАС України).

А відтак, з огляду на зазначені вище норми законодавства та встановлені обставини, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ на суму 12948,00 грн.

Отже, враховуючи те, що позивачем цілком правомірно віднесено суму до складу податкового кредиту, а також порушень законодавства, що регулює вказані питання судом не встановлено, суд приходить до висновку, що зменшення позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням розміру суми податку на додану вартість здійснено безпідставно та неправомірно, у зв'язку із чим оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийнято неправомірно.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що податкові повідомлення - рішення від 29.10.2014 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню, а отже позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" до державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 29.10.2014 року №, № підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" до державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 29.10.2014 року №, № - задовольнити. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 29.10.2014 року №, №. Повернути судовий збір сплачений товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Альтернатива" сплачений за платіжним дорученням від 07.11.2014 року №126 у сумі 182,70 грн. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. Повний текст постанови складений та підписаний суддею 20.05.2015 року.

Суддя Г.В. Лебедєва