Справа № 2а-2064/11/2670
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № 80
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

15 лютого 2011 року № 2а-2064/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

Дніпропетровської обласної громадської організації правового захисту "Громадяни"
до Верховного Суду України
про зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровська обласна громадська організація правового захисту "Громадяни" звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Верховного Суду України, в якому просить суд зобов'язати Верховний Суд України надати судам роз'яснення про те, що:

1) твердження в розділі І "Проблемні питання судової практики щодо кредитних договорів" в документі, що йменується "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин" (2009-2010 рр.), підписані Судовою палатою в цивільних справах Верховного Суду України, Управлінням вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, Суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспеником та Головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, кандидатом юридичних наук ОСОБА_1, що "застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього спору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування" не відповідає закону та не може прийматися до уваги при розгляді судових спорів цієї категорії;

2) твердження в документі, що йменується "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин" (2009-2010 рр.), підписані Судовою палатою в цивільних справах Верховного Суду України, Управлінням вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, Суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспеником та Головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, кандидатом юридичних наук ОСОБА_1, в розділі IV цього документу, який йменується "Вирішення спорів, пов'язаних з укладенням та виконанням договірних зобов'язань в іноземній валюті" про те, що "при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті сум слід враховувати, що випадку наявності у банка відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України" відповідає закону лише у випадках, коли іноземна валюта надавалася в кредит для розрахунків з нерезидентами України. А у випадках, коли іноземна валюта надавалася в кредит заздалегідь для розрахунків між резидентами України на території України це твердження не відповідає закону та їм не можна керуватися при вирішенні відповідних спорів.

У статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів відносяться спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян, на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори, щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Пунктом 4.2. рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 р. (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону України "Про статус суддів" професійні судді є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади, судді наділені лише повноваженнями здійснювати правосуддя і лише при здійсненні правосуддя суддя здійснює надані йому владні повноваження і такі дії оскаржуються лише шляхом подання апеляційних чи касаційних скарг.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Дніпропетровської обласної громадської організації правового захисту "Громадяни" щодо зобов'язання Верховного Суду України надати судам роз'яснення про те, що:

1) твердження в розділі І "Проблемні питання судової практики щодо кредитних договорів" в документі, що йменується "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин" (2009-2010 рр.), підписані Судовою палатою в цивільних справах Верховного Суду України, Управлінням вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, Суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспеником та Головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, кандидатом юридичних наук ОСОБА_1, що "застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього спору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування" не відповідає закону та не може прийматися до уваги при розгляді судових спорів цієї категорії;

2) твердження в документі, що йменується "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин" (2009-2010 рр.), підписані Судовою палатою в цивільних справах Верховного Суду України, Управлінням вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, Суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспеником та Головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики Верховного Суду України, кандидатом юридичних наук ОСОБА_1, в розділі IV цього документу, який йменується "Вирішення спорів, пов'язаних з укладенням та виконанням договірних зобов'язань в іноземній валюті" про те, що "при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті сум слід враховувати, що випадку наявності у банка відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України" відповідає закону лише у випадках, коли іноземна валюта надавалася в кредит для розрахунків з нерезидентами України. А у випадках, коли іноземна валюта надавалася в кредит заздалегідь для розрахунків між резидентами України на території України це твердження не відповідає закону та їм не можна керуватися при вирішенні відповідних спорів, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржувані дії Верховного Суду України не пов'язані зі здійсненням владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вище зазначене узагальнення Верховного Суду України не є нормативно-правовим актом та не створює обов'язкових правових наслідків, а суди керуються в своїй діяльності законодавством.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст.ст. 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Дніпропетровській обласній громадській організації правового захисту "Громадяни" у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому повернуті після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвала може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом пяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Клочкова