Справа № 2а-720/10/0617
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-720/10/0617 Головуючий у 1-й інстанції: Невмержицький С.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 12 січня 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення, Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення, Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про зобовязання поставити на чергу для отримання компенсації за втрачене домоволодіння.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 12 січня 2010 року адміністративний позов задоволений частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області подана апеляційна скарга, в якій просло постанову суду першої скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обовязкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Суд першої інстанції, при ухваленні постанови, виходив з того, що позовні вимоги про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області поставити позивача на чергу для виплати грошової компенсації за будинок підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_5 є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: с. Верхня Рудня Овруцького району Житомирської області, вул. Зарічна, 8, відповідно до постанови КМ України від за № 106 від 23.07.1991 року /додаток № 1/ віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач передав вказане нерухоме майно на баланс відповідної селищної ради і переселився із зони радіоактивного забруднення на нове місце проживання на підставі направлення.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення.

Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Право на самостійне переселення (до створення умов для відселення) мають громадяни, які проживають у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, а також сім'ї, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, за умови, що вони за медичними показниками, які визначаються Міністерством охорони здоров'я України, проживати в цій зоні не можуть, або у разі перевищення індивідуальної ефективної еквівалентної дози опромінення людини понад 70 мЗв (7 бер) за життя.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсація громадянам за втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно включає: грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.

Порядок виплати компенсацій, передбачених пунктами 1 і 6 частини першої цієї статті, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 755 затверджено Положення «Про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», яким визначено механізм виплати грошової компенсації за втрачене нерухоме майно.

Згідно з п. 3 Положення, для отримання компенсації переселенець повинен подати до райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради міста обласного підпорядкування) за місцем відселення:

- копію ордера на житлове приміщення, яке надається (надано) у зв'язку з переселенням (незалежно від того, на кого з членів сім'ї виписано ордер), або копію договору купівлі-продажу, який підтверджує факт придбання переселенцем житлового будинку (квартири), або копію акта введення в експлуатацію житлового будинку у разі індивідуального будівництва, або копію рішення обласної або районної державної адміністрації про передачу переселенцю будинку садибного типу, незавершеного будівництвом, передачу якого у власність здійснено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 червня 1997 р. № 637 «Про порядок передачі у приватну власність громадян незавершених будівництвом будинків садибного типу», або копію свідоцтва про право власності на житло, яке переселенець отримав після переселення у спадщину або шляхом дарування, або інші документи, які підтверджують забезпеченість переселенця житлом у місці переселення;

- свідоцтво про право власності на майно у місці відселення та документи про оцінку вартості, визначену згідно з пунктом 2 цього Положення;

- довідку про передачу майна відповідному органу місцевого самоврядування (сільській, селищній, міській раді, або їх виконавчим органам) місця відселення;

- довідку про склад сім'ї і прописку з місця переселення.

Таким чином, для отримання компенсації переселенець повинен подати до райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради міста обласного підпорядкування) за місцем відселення визначені, в п. 3 вказаного Положення, документи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано документ, який свідчить про те, що його забезпечено житлом в місці переселення. Разом з тим позивач зазначає, що він зареєстрований і фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так як, позивачем не було надано документ, яким би підтверджував забезпеченість переселенця житлом у місці переселення, відповідно до п. 3 Положення «Про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 755, правомірною є відмова відповідача щодо постановки на чергу для виплати компенсації за втрачене майно, а вимоги позивача є безпідставними.

Таким чином, позивач не виконав обовязкової умови для постановки його на чергу, а саме не надав документа, яким би підтверджував забезпеченість переселенця житлом.

Колегія суддів прийшла до висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно зясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, у звязку з чим постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області - задовольнити.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 12 січня 2010 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді А.Ю. Коротких

ОСОБА_3