Справа № 825/3352/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"10" вересня 2015 р. м. Київ К/800/52905/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М., Бутенка В.І., Штульман І.В.,

розглянувши в касаційному порядку в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС в Чернігівській області), Борзнянського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - Борзнянський РВ УМВС ) про визнання нечинними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника УМВС в Чернігівській області на судові рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

визнати нечинними та скасувати висновок службового розслідування, накази УМВС в Чернігівській області від 26 липня 2013 року № 1046, від 02 серпня 2013 року № 179 о/с щодо звільнення його з органів внутрішніх справ;

поновити на службі на посаді старшого слідчого СВ Борзнянського РВ УМВС України в Чернігівській області з 26 липня 2013 року;

стягнути середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу.

Посилався на незаконність звільнення, оскільки він не перебував на службі у стані алкогольного сп'яніння. Крім того, під час проведення службового розслідування та вирішенні питання про звільнення не враховані обставини вчиненого, особу, яка притягується до відповідальності, звільнення відбулось без попередньої згоди профспілкового комітету.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року, позов задоволено частково. Визнані протиправними і скасовані накази УМВС в Чернігівській області від 26 липня 2013 року № 1046, від 02 серпня 2013 року № 179 о/с про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України. Поновлено позивача на посаді старшого слідчого СВ Борзнянського РВ УМВС України з 5 серпня 2013 року, зобов'язано нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 5 серпня 2013 року по 23 вересня 2013 року.

У решті в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволені позову. Вказує на те, що судами не дано належної оцінки доказам у справі, належним чином не з'ясовані обставини, що призвело до незаконності рішень.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідає. Зокрема, судами належним чином не з'ясовані обставини, які мають суттєве значення для вирішення спору, хоча згідно частини четвертої статті 11 КАС України, суд зобов'язаний вживати передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності перебування позивача 25 липня 2013 року на службі у стані алкогольного сп'яніння. При цьому вказав, що єдиним належним документом, який підтверджує наявність чи відсутність в особи алкогольного сп'яніння є висновок медичного огляду, тому не став допитувати свідків, які були очевидцями вчиненого і на допиті яких наполягав представник відповідача.

Проте такий висновок не відповідає вимогам частини першої статті 69 КАС України, згідно якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи., роз'ясненням, наведених у пункті 25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», за якими нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтвердженими як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Крім того, судом першої інстанції належним чином не з'ясовані обставини щодо дачі згоди профкому на звільнення позивача, хоча ці обставини на час виникнення спірних правовідносин мали суттєве значення.

Так, відповідно до статті 4 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (в редакцію закону на час виникнення спірних правовідносин) правовою основою діяльності міліції є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справи України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові акти, ратифіковані в установленому порядку.

Працівники міліції згідно положень частини десятої статті 18 цього Закону (в редакції Закону України від 16.10.2012 р. N 5459-VI) вправі створювати професійні спілки.

Аналогічне положення щодо права кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначаються Законом № 1045-ХІV. За приписами частини третьої статті 41 цього Закону (у редакції Закону України від 13.12.2001 р. N 2886-III) звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів) його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілки).

Лише Законом України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ статтю 41 доповнено частиною дев'ятою згідно якої положення цієї статті в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення не розповсюджується на прокурорів, працівників органів внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.

Виходячи з положень зазначених нормативних актів, діючих на момент прийняття рішення про звільнення позивача, звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 1045 - ХІV за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена Верховним Судом України, у постановах від 01.10.2013 року (Справа № 21-319а13), від 25.03.2014 року (Справа № 21-44а14), яка відповідно до частини другої статті 244-2 КАС України повинна враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд зазначені порушення норм процесуального права не виправив, доводи, викладені в апеляційний скарзі, належним чином не перевірив.

Суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, тому попередні рішення судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді належним чином з урахуванням зібраних і досліджених доказів з'ясувати обставини дотримання позивачем 25.07.2013 року службової дисципліни під час перебування на службі. Встановити чи він був членом профкому у вказаний період та чи приймалося рішення профспілковим комітетом про дачу згоди на його звільнення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман