Справа № 810/2573/15
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2573/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гузік М.І. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карма Електронікс» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 26.05.2015 № та від 26.05.2015 № .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У засідання учасники процесу не з'явилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2014 року посадовими особами Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРМА АУДІО" (акт перевірки від 30.04.2015 № 130/10-13-22-02-21/38010895).

За результатами перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог чинного законодавства, зокрема:

підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.4, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток на загальну суму 252236,00 грн., у тому числі по періодах: за 2012 рік на суму 53723,00 грн.; за 2013 рік на суму 174763,00 грн.; за 2014 рік на суму 23750,00 грн.;

пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 261515,04 грн., у тому числі по періодах: за жовтень 2012 на суму 6754,70 грн.; за листопад 2012 на суму 1132,57 грн.; за грудень 2012 на суму 43278,24 грн.; за лютий 2013 на суму 2064,00 грн.; за березень 2013 на суму 9166,67 грн.; за квітень 2013 на суму 160,85 грн.; за травень 2013 на суму 68457,40 грн.; за червень 2013 на суму 60119,52 грн.; за липень 2013 на суму 2913,26 грн.; за серпень 2013 на суму 17481,64 грн.; за вересень 2013 на суму 15243,88 грн.; за жовтень 2013 на суму 2031,45 грн.; за листопад 2013 на суму 5569,46 грн.; за грудень 2013 на суму 752,86 грн.; за січень 2014 на суму 197,99 грн.; за червень 2014 на суму 5120,80 грн.; за липень 2014 на суму 1853,95 грн.; за вересень 2014 на суму 4192,88 грн.; за жовтень 2014 на суму 15022,91 грн.

Висновки посадових осіб відповідача пов'язуються з оцінкою господарських операцій з придбання (поставки) товарів, які здійснювались між позивачем та ТОВ "КАРМА АУДІО". На думку посадових осіб податкового органу, в дійсності товар не поставлявся, господарські операції мали безтоварний (фіктивний) характер, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники цих господарських операцій склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди та ухилення від сплати податків.

Такий висновок посадових осіб ДПІ у Києво-Святошинському районі базується на даних, одержаних від слідчого, який в ході досудового розслідування встановив, що ТОВ "КАРМА АУДІО " мала взаємовідносини з іншою юридичною особою ТОВ "МІКАС ПЛЮС" - юридичної особи, з якою мав взаємовідносини контрагент позивача, яку, на думку слідчого, утворили невстановлені слідством особи з метою пособництва підприємствам реального сектору економіки в ухиленні від сплати податків.

Як вбачається з акта перевірки від 30.04.2015 № 130/10-13-22-02-21/38010895, посадові особи ДПІ у Києво-Святошинському районі жодного аналізу первинних фінансово-господарських документів позивача не робили, а свої висновки про фіктивність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та ТОВ "КАРМА АУДІО", обґрунтували за допомогою цитат з постанови слідчого про незаконну діяльність ТОВ "МІКАС ПЛЮС" безвідносно до позивача, його господарської діяльності та предмету перевірки.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області прийнято два податкових повідомлення-рішення, а саме:

від 26.05.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 326894,00 грн., з яких: 261515,00 грн. - за основним платежем; 65379,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 26.05.2015 № ., згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 315295,00 грн., з яких: 252236,00 грн. - за основним платежем; 63059,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку, однак за результатом розгляду скарг податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скарги без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "КАРМА АУДІО" є постійним діловим партнером позивача, який займається торгівлею, у тому числі й через Інтернет, аудіо-відео технікою. Упродовж 2012 - 2014 років позивач придбавав у цієї юридичної особи аудіо-відео обладнання на замовлення своїх клієнтів. Ділові відносини між позивачем і ТОВ "КАРМА АУДІО" тривають і по день судового розгляду.

У жовтні 2012 року між позивачем (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРМА АУДІО" (постачальник) укладено договір поставки від 17.10.2012 № 1710/1-12, згідно з яким постачальник зобов'язувався передавати (поставляти) покупцеві товар (аудіо-відео обладнання, найменування і ціна якого визначається у видаткових накладних) протягом строку дії договору (з урахуванням положень додаткової угоди від 18.10.2013 договір діяв у період з 17.10.2012 по 31.12.2013), а покупець зобов'язувався його приймати та оплачувати.

Умовами договору передбачено, що поставка товарів здійснюється зі складу постачальника, передача товару здійснюється на підставі видаткових накладних, оплата товару здійснюється покупцем по факту поставки, упродовж 90 днів з дня отримання видаткової накладної.

Аналогічний за змістом договір поставки сторони уклали 08.01.2014 № 0801/1-14, який діяв упродовж 2014 року.

У період з 01.01.2012 по 31.12.2014 ТОВ "КАРМА АУДІО" здійснило поставку позивачу аудіотехніки на загальну суму 1569090,00 грн., у тому числі ПДВ - 261515,00 грн.

Факти поставки товарів за вказаними договорами поставки підтверджуються дослідженими у судовому засіданні копіями видаткових накладних, оборотно-сальдовими відомостями по аналітичним рахункам: 631 "Розрахунки з постачальниками тa підрядниками" (призначений для обліку розрахунків з постачальниками (підрядниками) за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи та надані послуги); 281 "Товари нa складі" (призначений для обліку руху та наявностi товарних запасів, що знаходяться нa оптових та розподільчих базах, cкладах, овочесховищах, морозильниках тощо).

Щодо транспортування товару позивач пояснив, що товар, який поставлявся постачальником, є негабаритним, тому його доставка здійснювалась працівниками позивача або ТОВ "КАРМА-АУДІО", які виконували кур'єрські функції, товарно-транспортні накладні не складались, адже у цьому не було потреби.

На підтвердження реальності господарських операцій позивач також представив суду відомості щодо подальшої реалізації придбаних у ТОВ "КАРМА АУДІО" товарів, зокрема, на користь ТОВ "Комфі Трейд" (мережа магазинів побутової техніки "Комфі"), ТОВ "Маямі Едельвейс", ТОВ "Музичний Пепелац", ТОВ "Вітольд Вітольд" (мережа магазинів "База авто звуку"), ТОВ "Дієса" (мережа магазинів "Ельдорадо").

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка директор ТОВ "КАРМА АУДІО" ОСОБА_2 також підтвердив факти поставок товарів на користь позивача, а також повідомив суду обставини укладення договорів, доставки, прийому-передачі товарів та оплати їх вартості.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРМА АУДІО" кошти в загальній сумі 1569090,00 грн., у тому числі ПДВ - 261515,00 грн., факт перерахування коштів підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями платіжних доручень та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 "Розрахунки з контрагентами" ТОВ "КАРМА АУДІО". Кредиторська заборгованість по взаємовідносинам між позивачем і ТОВ "КАРМА АУДІО" відсутня.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "КАРМА АУДІО" податкові накладні на загальну суму 1569090,00 грн., у тому числі ПДВ - 261515,00 грн. Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за відповідні звітні (податкові) періоди у 2012 - 2014 роках, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрах отриманих податкових накладних за ці звітні (податкові) періоди, а витрати на оплату придбаного товару (за виключенням сум податку на додану вартість) - врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2012, 2013 та 2014 роки.

З приводу юридичної особи контрагента позивача суд на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА АУДІО" є юридичною особою, що зареєстрована 29.08.2005 (запис про державну реєстрацію в ЄДР 0005525); стан юридичної особи зареєстрована; статус відомостей - підтверджено; основний вид діяльності за КВЕД: оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; записи про відсутність за місцезнаходженням та припинення у ЄДР відсутні.

Як вже зазначалось, податкові повідомлення-рішення про визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток прийнято податковим органом у зв'язку з включенням позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених ТОВ "КАРМА АУДІО" у складі ціни за придбаний товар, а також формуванням валових витрат за рахунок коштів, сплачених контрагенту за товар за господарськими операціями, які не мали реального характеру (є фіктивними).

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування тверджень податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій, за результатами оцінки яких податковим органом прийняті оспорюванні податкові повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що наявність певної інформації, одержаної від правоохоронних органів, інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Таким чином, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платників податків, мають прийматися податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З акта виїзної перевірки позивача вбачається, що посадові особи податкового органу в дійсності факт поставки товару (робіт, послуг) не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили, а відобразили в акті перевірки лише суб'єктивну думку слідчого щодо юридичних осіб, які мали взаємовідносини з контрагентом позивача, і жодним чином не стосуються обставин даної справи.

Таким чином, висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та ТОВ "КАРМА АУДІО", є безпідставними.

В силу статті 149 Податкового кодексу України, податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Однак, як встановлено судом, кошти сплачені позивачем його контрагенту в оплату за надані послуги (виконані роботи), є пов'язаними з основною діяльністю позивача, а витрати підтверджуються документально.

Фактів порушення позивачем обмежень, установлених статтею 139 Податкового кодексу України, податковим органом суду не наведено і не доведено.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 26.05.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток, підлягає скасуванню як безпідставне.

З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт поставки товарів та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 26.05.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість, підлягає скасуванню як безпідставне.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: О.Г. Хрімлі

А.Ю. Коротких

.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.