Справа № 826/7425/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7425/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвайт» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвайт» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2014 року №09, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Інвайт» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Успіх ЮА» за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, за результатами якої складений акт від 28.11.2014 року № 1129/26-55-22-09/37701437 (надалі - акт перевірки).

За висновками цього акта перевірки позивач в порушення норм ст. 185, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 і п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України допустив неправомірне завищення показника податкового кредиту за звітний період липень 2014 року на суму 336 511 грн.

За результатами проведеної документальної перевірки та встановлених порушень ТОВ «Інвайт», перевіряючий дійшов висновку про відсутність документального підтвердження задекларованих господарських операцій, та як наслідок про заниження позивачем податку додану вартість за звітний період липень 2014 року на суму 336 511 грн.

15.12.2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення (форми «Р») за № 09, яким визначило ТОВ «Інвайт» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 504 764 грн., в т.ч. 336 511 грн. за основним платежем, 168 253 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не підтверджено реальність фінансово-господарських операцій з ТОВ «Успіх ЮА» належними первинними документами та зв'язок їх з його господарською діяльністю, а отже висновки відповідача про завищення позивачем показника податкового кредиту за перевіряємий період, та відповідно донарахування контролюючим органом позивачу суми податку на додану вартість із застосуванням штрафної (фінансової) санкції спірним податковим повідомленням-рішенням від 15.12.2014 року № 09 є правомірними.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача- їх особою, яка не є платником податку додану вартість.

Із зазначеного вище також випливає й те. що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 08.05.2014 р. між ТОВ «ІНВАЙТ» (Покупець) та ТОВ «Успіх ЮА» (Постачальник) укладено договір №0805-2014.

Відповідно до умов вказаного договору, постачальник зобов'язується доставити в зазначене покупцем місце, товари народного споживання та передати їх у власність покупця, згідно видаткової накладної, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити доставлений товар на умовах передбачених договором (п. 1.1. договору).

З п. 2.3. договору вбачається, що приймання-передача товару, вказаного в п.1.1 даного договору, здійснюється за участю представників сторін, про що виконується відмітка у відповідній видатковій накладній. Сторони дійшли згоди, що перехід права власності на товар здійснюється в момент підписання покупцем накладної.

На виконання умов договору ТОВ «Успіх ЮА» було передано ТОВ «ІНВАЙТ» товар на загальну суму 2 019 067.67 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними №РН-92 від 04.07.2014 р. на суму 59 102,46 грн.; №РН-93 від 10.07.2014 р. на суму 59 817,60 грн.; №РН-94 від 17.07.2014 р. на суму 59 832.12 грн.; №РН-95 від 24.07.2014 р. на суму 59 820.72 грн.; №РН-96 від 31.07.2014 р. на суму 1 780 494.77 грн.

Обґрунтованість включення ТОВ «Інвайт» сум ПДВ за липень 2014р. 336511 грн. до складу податкового кредиту підтверджується податковими накладними №92 від 04.07.2014 р., №93 від 10.07.2014 р., №94 від 17.07.2014 р.. №95 від 24.07.2014 р., №96 від 31.07.2014 р., які були виписані ТОВ «Успіх ЮА».

На думку колегії суддів, існування вищевказаних документів підтверджує факт існування реальних відносин між сторонами за якими останні є взаємозобов'язані.

Жодних порушень, у зазначених документах, судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, позивачем, як доказ оплати вартості товарів, які ТОВ «Інвайт» придбало у ТОВ «Успіх ЮА» за договором №08/05-2014 від 08.05.2014 р., було надано оригінали наступних документів: виписка банку від 21.10.2014 р. на суму 537 351,58 грн.; виписка по рахунку за 06.11.2014 р. на суму 400 000,00 грн.; виписка по рахунку за 24.11.2014 р. на суму 300 000,00 грн.; виписка банку від 24.12.2014 р. на суму 500 000,00 грн.; виписка банку від 16.01.2015 р. на суму 500 000,00 грн.

Також позивачем було надано письмові пояснення в яких зазначено, що доцільність укладення договору №08/05-2014 від 08.05.2015 р. з ТОВ «Успіх ЮА» є купівля миючих засобів для подальшого їх використання у власній господарській діяльності, доказом чого є: копія договору №01/08/2012-1 про надання послуг з прибирання від 01.08.2012 р. з додатком №1; копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №1536 від 31.07.2014 р.; копія податкової накладної №107 від 31.07.2014 р.; виписка по рахунку за 12.08.2014 р.; копія договору №01-09/2 про надання послуг по прибиранню від 15.04.2013 р. з додатком №1; копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №1386 від 31.07.2014 р.; виписки по рахунках за 21.05.2014 р.; копія податкової накладної №4 від 01.07.2014 р.; копія податкової накладної №58 від 15.07.2014 р.; копія договору №37.2.3-37-2 від 10.01.2014 р.; копія договору №37.2.3-37-3 від 10.01.2014 р.; копія договору №37.2.3-37-4 від 10.01.2014 р.; копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №1571 від 31.07.2014 р.; копія акту здачі - приймання робіт (надання послуг) №1577 від 31.07.2014 р.; копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №1581 від 31.07.2014 р.; копія податкової накладної №139 від 31.07.2014 р.; копія податкової накладної №146 від 31.07.2014 р.; копія податкової накладної №149 від 31.07.2014 р.; виписка по рахунку за 07.08.2014 р.; виписка по рахунку за 12.08.2014 р.; копії наказів на працівників.

Варто також відмітити, що відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, відображеної в Інформаційному листі від 01.11.11 №1936/11/13-11 «Щодо підтвердження даних податкового обліку», документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Між тим, податковим органом, всупереч правилам ч.2 ст.71 КАС України, не доведено належними засобами доказування неможливість вчинення вказаних господарських операції вказаними Товариствами внаслідок відсутності необхідних умов для вчинення даних господарських операцій, управлінського чи технічного персоналу, основних засобів, тощо, оскільки вказані обставини податковим органом при невиїзній документальній перевірці не перевірялись.

Таким чином, оцінюючи норми чинного законодавства та наведені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки податковим органом не доведено фіктивність господарських відносин позивача з його контрагентами, а первина документація відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам щодо правомірності винесення податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвайт» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2015 року - скасувати, та ухвалити нову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвайт» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №09 від 15.12.2014 року

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.