Справа № 203/730/15-а(2а/0203/41/2015)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 рокусправа № 203/730/15-а(2а/0203/41/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Прокопчук Т.С. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до державної виконавчої служби України про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська суду з позовом у якому просив скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Геннадія Івановича від 23 липня 2014 року у виконавчому провадженні №40604589 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2875539 грн. 44 коп.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 р. позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, у зв'язку з чим, відповідно до ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 17.05.2007 року в сумі 28751953 грн. 46 коп. та судові витрати в сумі 3441 грн.. а всього 28755394 грн. 46 коп.

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, яким банком було пред'явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

08.11.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Г.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40604589 та боржнику надано строк для самостійного виконання рішення протягом семи днів з моменту винесення (отримання постанови).

23.07.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 2875539 грн. 44 коп.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 2, 5, 6 статті 25 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV закріплено, що У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV закріплено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 41 Закону № 606-XIV, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Таким чином, законодавством регламентовано зобов'язання державного виконавця повідомити боржника про відкриття виконавчого провадження та надати йому строк для добровільного виконання своїх обов'язків шляхом надіслання копії відповідної постанови рекомендованим листом з повідомленням про його вручення.

При цьому, лише з моменту отримання боржником копії такого документа починається обчислення строку, наданого йому державним виконавцем для добровільного виконання судового рішення, і лише невиконання боржником своїх зобов'язань у межах цього строку є правовою підставою для стягнення з нього виконавчого збору та витрат на вчинення виконавчих дій у разі, якщо такі вчинялись державним виконавцем.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що в постанові від 23.07.2014 року державним виконавцем було встановлено строк для добровільного виконання вимог виконавчого документу протягом семи днів з моменту винесення постанови, доказів щодо отримання цієї постанови боржником ОСОБА_1, до закінчення наданого строку для самостійного виконання вимог виконавчого документу відповідачем не надано.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, копію вказаної постанови отримала лише 27.01.2015 року, що об'єктивно перешкоджало можливості позивачу самостійно виконати вимоги за виконавчим документом в строки, передбачені ст.25 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, 18.06.2013 року, тобто до пред'явлення виконавчого листа для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у додатку до якого було включено і кредитний договір від 17.05.2006 року та іпотечний договір від 29.11.2006 року, що укладались, відповідно, між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ «Сведбанк» (після зміни найменування ПАТ «Омега Банк»).

Таким чином, на момент відкриття виконавчого провадження новим кредитором за зобов'язаннями стало ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2014 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про переведення боргу, згідно якого його зобов'язання за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» було переведено на ОСОБА_3

02.07.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого у власність банку було передано земельну ділянку, заставлену за іпотечним договором, в рахунок погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

10.07.2014 року ПАТ «Дельта Банк» було надано довідку, відповідно до якої заборгованість за кредитним договором від 17.05.2006 року станом на 09.07.2014 року відсутня.

Тобто, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 23.07.2014 року вимоги за виконавчим документом фактично були виконані.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 р- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.М. Лукманова