Справа № 826/8121/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8121/14 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт-Люкс» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софіт-Люкс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів та просило визнати незаконними та протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 06 березня 2014 року №100250001/2014/000062/2 та скасувати вищевказане рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 06 березня 2014 року №100250001/2014/000062/2. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності, які унеможливлюють перевірку числового значення митної вартості, а тому адміністративний позов ТОВ «Софіт-Люкс» вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 березня 2011 року між Компанією «NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO.,LTD» (Китайська Народна Республіка) (Продавець) та ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» (Україна) (Покупець) було укладено Контракт №SEL11, за умовами якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар - світлотехнічну продукцію за кількістю, асортиментом і вартістю узгоджений Сторонами в інвойсі щодо кожної поставки (пп. 1.1 п. 1 Контракту)

06 Березня 2014 року позивачем до митного оформлення на митному пості «Західний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» було заявлено товар: «Світильники побутові, які підвішуються або закріплюються на стелі чи на стіні, внутрішні, з комбінованих матеріалів: R-50S white-2 500 шт., R-50S chrome-2 500 шт.» (далі - Товар) та подано електронну митну декларацію №100250001/2014/008681 з товаросупровідними документами для підтвердження заявленої митної вартості товарів, які зазначені в графі 44 даної декларації.

Митну вартість товару позивачем визначено за основним методом.

06 Березня 2014 року відповідачем направлено позивачу електронне повідомлення, у якому зазначено, що надані документи містять розбіжності, а саме: у графі 44 МД вказано контракт № SEL11 від 17.03.2011 до 01.03.2015 (у п. 12 контракту дата дії до 01.03.2013), проте у наданих додаткових угодах №2 та №11 не вказано дату пролонгації контракту до 01.03.2015. У даному повідомлені також зазначено про необхідність надання позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вказану вимогу позивачем за допомогою засобів електронного зв'язку направлено відповідачу відповідні додаткові документи на підтвердження митної вартості імпортованого товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації від 04.03.2014, прайс-лист виробника та продавця товару, калькуляції виробника товару, експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати від 25 лютого 2014 року № В-396/2, додаткову угоду від 14.02.2013 №9 до контракту від 17.03.2011 SEL11.

Також позивачем на адресу митного органу було направлено лист від 06.03.2014 за вих. №06-03/14/1, яким повідомлено, що товариство не може надати експортну митну декларацію країни відправлення, оскільки вона складається відправником та за умовами контракту йому не направляється.

В той же день митним органом прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2014/000062/2 із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування, не були спростовані правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, перегляду в апеляційному порядку підлягає лише та частина позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції та стали підставою до звернення апелянта зі скаргою.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З аналізу наведених норм законодавства з питань митної справи вбачається, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах, і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК. Подані документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК.

При опрацюванні наданих для митного оформлення по митній декларації документів, відповідачем виявлено, що вони містять розбіжності, що унеможливлює встановлення митної вартості імпортованого товару.

Зокрема, відповідно до електронного повідомлення відповідача від 06.03.2014 року, єдиною підставою для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження задекларованої митної вартості товару, відповідач вказав те, що не надано доказів пролонгації зовнішньоекономічного контракту Контракт від 17.03.2011 №SEL11 до 01.03.2015.

В аспекті викладених обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що на вимогу митного органу позивачем було подано додаткову угоду № 9 від 14.02.2013 до зовнішньоекономічного контракту SEL11 від 17.03.2011, якою дію контракту пролонговано до 01.03.2015.

При цьому, неподання декларантом копії МД країни відправлення не може вважатися невиконанням позивачем вимог митного органу під час проведення процедури консультацій, оскільки він в країні відправлення декларування такого товару не здійснював, а умовами контракту отримання такого документу не передбачено.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на невідповідність документів поданих до митного оформлення умовам Договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 08.01.2014, оскільки по-перше, про таку невідповідність позивач на час прийняття оскаржуваного рішення повідомлений не був, а по-друге, такі доводи не ґрунтуються на фактичних обставинах.

Враховуючи викладені обставини та виходячи з аналізу інших наданих позивачем для митного оформлення імпортованого товару документів, суд зазначає про відсутність у них розбіжностей та ознак підробки, а також вважає, що вони містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, - а тому відповідачем необґрунтовано зобов'язано відповідача надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем уже надано усі необхідні для цього документи.

До того ж, з аналізу положень ст.ст. 53, 55 МК України вбачається, що митний орган за обставин, зазначених у ст. 53 МК України, має право зобов'язати декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) відповідні додаткові документи. Тобто, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів може бути прийняте тільки після закінчення такого строку та у разі неусунення декларантом визначених митним органом недоліків. Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, рішення про зобов'язання позивача надати додаткові документи, так само як і оскаржуване рішення, датовані одним числом - 06 березня 2014 року.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Отже, відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, митним органом не спростовано правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також наявність об'єктивної можливість застосування першого методу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість прийняття митним органом оскаржуваного рішення та, відповідно, коригування митної вартості товару позивача за резервним методом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а підстав для скасування оскаржуваної постанови суду, - немає.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 29 вересня 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С