Справа № 825/2062/15-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2062/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Корн-Трейд» до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

ПП «Корн-Трейд» звернулося у суд із позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.05.2015 №.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, встановивши реальність господарських операцій позивача з контрагентом - ПП «Ан Транс».

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з ПП «Ан Транс» за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за підсумками якої складено акт від 07.05.2015 №211/22-35884555 та виявлено порушення пп. 138.1.1 п. 138.1, п. п. 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 172 321,00 грн.

У зв'язку із наведеним, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі на 215 401,25 грн, з них 172 321,00 грн - за основним платежем, 43 080,25 грн - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття відповідачем цього рішення, судова колегія зважає на таке.

Як убачається з матеріалів справи, спірне грошове зобов'язання визначене позивачу з огляду на порушення норм податкового законодавства, які ґрунтуються на висновку податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ПП «Ан Транс», результати яких відображені в податковій звітності першого. Такого висновку відповідач дійшов на підставі того, що до податкової перевірки позивачем не надано сертифікатів якості придабного товару, актів приймання продукції по кількості та товарно-транспортних накладних. Також, відповідач виходив із наявності вироку Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року, відповідно до якого засновника та директора ПП «Ан Транс» ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво).

На основі зазначеного відповідач дійшов висновку, що позивачем протиправно зменшено об'єкт оподаткування податком на прибуток внаслідок відносин із вказаним контрагентом у травні 2013 року.

На спростування таких доводів позивачем до податкової перевірки надавались копії документів, які складались між ним та зазначеною юридичною особою при здійсненні спірних господарських операцій. Однак, відповідачем такі не було враховано, зважаючи на вищевикладені міркування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність визначена як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Положеннями Податкового кодексу України закріплено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Враховуючи викладене, право на зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності пов'язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За визначеннями, що містяться у статті 1 вказаного Закон первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Колегією суддів установлено, що 20.05.2013 між позивачем, як покупцем, та ПП «Ан Транс», як продавцем, був укладений договір поставки №05/20-01, умовами якого передбачено обов'язок ПП «Ан Транс» продати кукурудзу 3 класу по якості, кількості і на умовах погоджених з покупцем, а ПП «Корн-Трейд» - купити та сплатити кошти згідно до умов договору. Також, умовами договору передбачено, що витрати по перевезенню товару покладені на покупця.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору та реальності спірних господарських операцій позивачем надано копії виставленого продавцем рахунку-фактури, видаткової та податкової накладної, що підтверджують відвантаження товару, платіжних доручень, які свідчать про оплату його вартості, а також докази перевезення товару на підставі угод, укладених з автоперевізниками ТОВ «Автокар-777» та ТОВ «Гувер», а саме: відповідні договори, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату, податкові накладні та акти надання послуг.

Із зазначених документів випливає, що товар було перевезено безпосередньо контрагенту позивача - ТОВ «Комплекс Агромакс» Філія «Київкомбікорм», якому позивач постачав придбаний у ПП «Ан Транс» товар. Підтвердженням господарських відносин позивача з ТОВ «Комплекс Агромакс» слугують податкові накладні, довіреності на отримання товару, відмітки на товарно-транспортних накладних, а також виписки по банківському рахунку позивача, з яких вбачається оплата вартості придбаного контрагентом у позивача товару.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні - приписам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до видів діяльності (за КВЕД) позивача відноситься, зокрема, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Тобто, господарські операції за договором поставки від 20.05.2013 №05/20-01 узгоджуються зі звичайною для позивача діяльністю.

Отже, дійсне виконання господарських операцій між позивачем та ПП «Ан Транс» належно підтверджене первинними та іншими документами, такі операції узгоджуються зі звичайною для позивача господарською діяльністю, з якою безпосередньо пов'язані, і спричинили реальні зміни його майнового стану.

На час здійснення господарських відносин між позивачем та ПП «Ан Транс» останнє було платником податку на додану вартість та належним чином зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Тобто, контрагент мав достатній об'єм цивільної правоздатності, мав спеціальну податкову та господарську правосуб'єктність для здійснення підприємницької діяльності та укладення правочинів.

Відтак, у суду відсутні підстави для висновків про те, що результати господарських операцій з ПП «Ан Транс» були відображені позивачем у податковій звітності неправомірно.

Посилання контролюючого органу на ненадання до податкової перевірки товарно-транспортних накладних відхиляється судом, адже такі були надані позивачем до заперечень проти акту податкової перевірки від 18.05.2015. Ця обставина відповідачем не заперечується.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у ПП «Ан Транс» умов для здійснення господарської діяльності, в т.ч. неможливості залучення до її виконання третіх осіб.

Судова колегія не враховує також посилання податкового органу на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року, відповідно до якого засновника та директора ПП «Ан Транс» ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), адже у цьому судовому рішенні не надавалася правова оцінка господарським взаємовідносинам позивача з ПП «Ан Транс». Наявність вироку суду у кримінальній справі не виключає можливості здійснення позивачем з контрагентом ПП «Ан Транс» реальних господарських операцій.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання контролюючого органу, як на обґрунтування своєї позиції, на ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості придабного товару, оскільки їх відсутність не свідчить про те, що його поставка фактично не відбулась, а також актів приймання продукції по кількості, адже передача-приймання такої здійснена на підставі видаткової накладної.

Колегія суддів зазначає, що однією із основних засад податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків (пп. 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток. За змістом указаної норми відповідні витрати вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем документально підтверджено реальність спірних господарських операцій. Натомість, відповідачем не доведено, у відповідності до вимог частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, ані обставин, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, ані правомірності та обґрунтованості спірного рішення.

Таким чином, доводи відповідача не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Романчук О.М.

Пилипенко О.Є.