Справа № 813/3974/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року №813/3974/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Золочівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2015 року №731-17, -

В С Т А Н О В И В :

28 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Золочівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 року №731-17.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що оспорюване ним податкове повідомлення-рішення було прийняте контролюючим органом із порушенням ряду норм чинного законодавства України, порушує його права й інтереси та, відповідно, є протиправним, отже підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначає, що 09.06.2015 року йому було вручене податкове повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року про визначення податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб 18011000» в сумі 25 000 грн.

Проте, у цьому ж податковому повідомленні-рішенні зазначається, що воно прийнято на підставі п.п.54.3.3, п.286.5 Податкового кодексу України, які регламентують нарахування земельного податку. А також і строк сплати в цьому рішенні визначається з посиланням на п.п.287.5, 288.7 Податкового кодексу України, які регламентують строки сплати плати за землю (орендної плати), що в сукупності суперечить виду зобовязання, вказаного у такому повідомленні-рішенні. Окрім того, на переконання позивача, ст.ст.10, 265 Податкового кодексу України не встановлено такого виду податку як «транспортний податок з фізичних осіб 18011000», у звязку з чим визначення відповідного податкового зобовязання є неправомірним.

Таким чином, позивач стверджує, що він за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням не має змоги встановити який саме податок йому нараховано, на підставі яких нормативно-правових актів і за який період.

Більш того, позивач звертає увагу на те, що всупереч нормам п.2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків відповідачем не було складено й направлено позивачу розрахунку податкового зобовязання, що порушує його права, а зокрема, позбавляє його можливості перевірити період нарахування податкового зобовязання та вірність його нарахування в цілому.

Також позивач звертає увагу на те, що в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні невірно вказано його податкову адресу.

Позивач у позовній заяві зазначає й про те, що у 2013 році ним було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser 200, а також кредитний договір для оплати його вартості. При цьому, умовами договору купівлі-продажу передбачено, що до моменту повної сплати його вартості (що ще не відбулося) позивач має право володіти автомобілем, однак не має права ним розпоряджатися. А кредитним договором передбачена можливість звернення банком стягнення на придбаний і заставлений автомобіль. Тож, на переконання позивача, сплата транспортного податку за автомобіль, на який право власності він ще остаточно не набув, є безпідставною.

Позивач окрім цього акцентує увагу на тій обставині, що ст.267 Податкового кодексу України (транспортний податок) у поточній редакції була прийнята, згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII. У звязку з чим, ураховуючи придбання автомобіля до цієї дати, позивач стверджує про неможливість поширення дії цих норм Податкового кодексу України на правовідносини, які виникли внаслідок придбання ним у минулому автомобіля, оскільки такі норми закону не мають зворотної сили й, більш того, запроваджують нову відповідальність особи.

Окремо позивач відзначає, що він є пенсіонером і розмір пенсії не дозволяє йому сплачувати податки в такому розмірі та наголошує на тому, що якби він знав про запровадження в майбутньому такого податку, він би не купував у 2013 році автомобіля даного класу.

Відтак, ОСОБА_1 із урахуванням зазначених доводів вважає, що прийняте Золочівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Ухвалами судді від 29.07.2015 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано письмові заперечення. Ними відповідач обґрунтовує законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, а його позиція полягає в наступному.

Відповідач відзначає, що з 01.01.2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII було внесено ряд змін до Податкового кодексу України. Зокрема, відповідно до таких змін, врегульовано новий розмір і порядок сплати транспортного податку, який у складі податку на майно є місцевим податком.

Управлінням Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Золочівського та Перемишлянського районів ГУ МВС України у Львівській області за листом №15 від 15.01.2015 року повідомило відповідача про транспортні засоби, які є обєктом оподаткування транспортним податком, та осіб-власників таких транспортних засобів.

Так, як вбачається з отриманих від Державтоінспекції відомостей, ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Land Cruiser, 2013 року випуску, з обємом двигуна 4461 куб. см.

У звязку з чим, Золочівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області 09.06.2015 року було винесене податкове повідомлення-рішення №731-17 про сплату транспортного податку за указаний автомобіль за податковий період 2015 рік.

Відтак, контролюючий орган вважає необґрунтованим посилання позивача на нібито застосування норм Податкового кодексу України до правовідносин, що існували до цього, позаяк податок нарахований не за минулі періоди, а виключно за той, який слідує за датою внесення змін до Кодексу (2015 рік), й у який позивач продовжує користуватися власним автомобілем, що є обєктом оподаткування.

Щодо певних неточностей у податковому повідомленні-рішенні №731-17, на які вказує позивач, то контролюючий орган відзначає, що така ситуація була спричинена некоректною роботою інформаційної системи «Податковий блок» і є опискою. Однак, така описка була самостійно виявлена податковим органом та усунута, шляхом надсилання листа від 03.08.2015 року на адресу ОСОБА_1, в якому було вказано на помилкові положення податкового повідомлення-рішення та зазначено їх вірне написання.

Також відповідач звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено будь-яких пільг по сплаті транспортного податку пенсіонерами, а відтак, посилання позивача на таку обставину є необґрунтованим.

Відповідно, Золочівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області вважає, що податкове повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року відповідає приписам чинного законодавства, у звязку з чим не вбачає підстав для його скасування.

У судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, наголосила на правомірності спірного податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року й вважає, що воно прийняте в повній відповідності з нормами чинного законодавства України, а також просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII було запроваджено новий податок транспортний і врегульовано розмір, порядок та інші умови його справляння. Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2015 року.

Так, відповідно до норм ст.265 Податкового кодексу України, до складу податку на майно входить транспортний податок, який за п.10.1 Податкового кодексу України є місцевим податком.

Згідно з п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування.

Обєктами оподаткування у відповідності до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як передбачено п.п.267.3.1 п.267.3 ст.267 Податкового кодексу України, базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування.

Пунктом 267.4 Податкового кодексу України встановлена ставка транспортного податку у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 Податкового кодексу України, з розрахунку на календарний рік.

За п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період при сплаті транспортного податку дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п.267.6.2 цієї ж статті Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Зазначене кореспондує п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, за яким контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобовязань з окремого податку є контролюючий орган; а також нормі п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, відповідно до якої, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом, відповідно до ст.54 Податкового кодексу України.

Як передбачено п.п.267.7.1 п.267.7 ст.267 Податкового кодексу України, транспортний податок сплачується за місцем реєстрації обєктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

У відповідності до ч.«а» п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України, транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, 02.08.2013 року ОСОБА_1 було укладено з ТОВ «Кристал Моторс» договір купівлі-продажу автомобіля в кредит №КМ-0763. За умовами цього договору позивач зобовязувався оплатити та купити автомобіль Toyota LC200, 4.5L, 6AT, Diesel, 2013 року випуску (п.1.1 договору). Пунктом 2.1 була визначена ціна автомобіля, яка складає 865 637,00 грн. У відповідності до п.2.2 договору, протягом 3 банківських днів із дати підписання договору позивач зобовязався сплатити за автомобіль суму в розмірі 308 318,00 грн., а решту вартості автомобіля в сумі 557 319,00 грн. внести за рахунок кредитних коштів протягом одного дня з дати одержання кредиту в банку. Як передбачено п.4.5 договору купівлі-продажу №КМ-0763 від 02.08.2013 року, право власності на автомобіль переходить до позивача після оплати ним не менше ніж 35,62% від його вартості.

Як підтверджується копіями прибуткового касового ордера №000009911 від 19.08.2013 року та квитанції №4702742-1 від 02.08.2013 року, позивач сплатив ТОВ «Кристал Моторс» 218 318,00 грн. і 90 000,00 грн., відповідно.

Окрім цього, ОСОБА_1 було укладено з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» кредитний договір №246RNCA132350001 від 23.08.2013 року. За умовами цього договору банк надав позивачеві кредит у сумі 557 319,00 грн. для здійснення своєчасної оплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу №КМ-0763 від 02.08.2013 року. При цьому, в п.2.1.3 кредитного договору №246RNCA132350001 указано, що кредит надається позивачу за умови підтвердження сплати не менше 35,62% вартості автомобіля, що складає 308 318,00 грн.

Як підтверджується свідченнями позивача, ним було отримано кредитні кошти на придбання автомобіля Toyota LC200 та він здійснює на даний час погашення кредиту.

У матеріалах справи також наявна копія акту прийому-передачі автомобіля від 28.08.2013 року, підписаного ТОВ «Кристал Моторс» і ОСОБА_1, за яким останньому було передано автомобіль Toyota LC200, 4.5L, 6AT, Diesel, 2013 року випуску.

Окрім цього, позивачем представлено копію свідоцтва САТ 248448 про реєстрацію (дата реєстрації 22.08.2013 року) за ОСОБА_1 транспортного засобу автомобіля Toyota Land Cruiser, 2013 року випуску, обємом двигуна 4461 куб. см, кількістю сидячих місць з місцем водія у 7 одиниць.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було придбано автомобіль Toyota Land Cruiser (LC200), 2013 року випуску, з обємом двигуна 4461 куб. см, сплачено за нього щонайменше 35,62% вартості, набуто право власності на цей автомобіль і зареєстровано його 22.08.2013 року.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше девяти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів, є легковим.

Згідно з п.п.14.1.251 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби. Виходячи з приписів Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, зокрема, її п.п.6, 7, дозволяється експлуатація транспортних засобів, які зареєстровані в Державтоінспекції з видачею відповідного свідоцтва.

З огляду на вказане, суд приходить також до висновку, що вказаний автомобіль Toyota Land Cruiser (LC200), належний позивачу і зареєстрований за ним, є легковим автомобілем та строк його використання (розпочався з 22.08.2013 року) на цей час не перевищує 5 років.

Відтак, автомобіль Toyota Land Cruiser (LC200), який належить ОСОБА_1, є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки, є легковим автомобілем, обєм циліндрів його двигуна перевищує 3000 куб. см, а також він використовується до 5 років. Відповідно, ОСОБА_1, як власник даного автомобіля, за яким він зареєстрований, є платником транспортного податку.

При цьому, суд критично оцінює окремі доводи позивача, якими він обґрунтовує безпідставність сплати ним транспортного податку. А саме, та обставина, що позивач є пенсіонером не виключає необхідності сплачувати у встановленому порядку й розмірі транспортного податку, позаяк на цей час чинним законодавством не встановлено податкових пільг чи особливостей сплати податку для такої категорії осіб. Також не є обґрунтованим твердження позивача про не набуття ним права власності на автомобіль, позаяк це спростовується наведеними вище встановленими обставинами справи. Не впливає на порядок оподаткування транспортним податком й обставина існування певних грошових зобовязань платника податків за отриманими кредитами чи факт застави автомобіля. Також не можуть впливати на норми податкового законодавства чи їх реалізацію субєктивні бажання окремих платників податків або їх оцінка того чи іншого податкового зобовязання як зайвого чи надмірного, оскільки це не відповідає принципам загальності оподаткування та рівності усіх платників перед законом.

Окрім цього, суд надає критичної оцінки також і твердженням позивача про те, що норми Податкового кодексу України щодо транспортного податку, що набрали чинності 01.01.2015 року, неправомірно застосовуються до правовідносин, які виникли у минулому, тобто таким нормам надано зворотної дії у часі, що суперечить ст.58 Конституції України.

Так, ст.58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 09.02.1999 року).

Дослідивши норми Податкового кодексу України, які регламентують питання справляння транспортного податку, суд не вбачає, що вони встановлюють обовязок сплати такого податку за періоди до набрання ними чинності, тобто до 01.01.2015 року, а навпаки, вони спрямовані на регулювання тих правовідносин, які слідують за цією датою, що в цілому відповідає ст.58 Конституції України. Відтак, указане свідчить про безпідставність доводів позивача про зворотну дію в часі норм Податкового кодексу України.

Одночасно з цим суд бере до уваги доводи позивача щодо наявності дефектів і недоліків податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, які призводять до його протиправності, й відзначає в цьому контексті наступне.

Так, за універсальним принципом розгляду податкових спорів, викладеним в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №375/11/14-14 від 28.03.2014 року, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Однак, для цього такі дефекти не повинні змінювати суті спірного рішення, а з його змісту, навіть за наявності окремих недоліків, повинна існувати можливість чітко встановити зміст цього рішення. Таким чином, при розгляді спору щодо правомірності податкового повідомлення-рішення перевага повинна надаватися змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Зокрема, формальним дефектом податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, на який указує позивач, проте який не впливає на зміст рішення є невірне зазначення в повідомленні-рішенні податкової адреси позивача (не вказано квартири у якій зареєстроване місце проживання позивача). При цьому, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів на підтвердження того, що така обставина впливає на його права й інтереси, а як випливає з матеріалів справи, незважаючи на невірне зазначення податкової адреси позивача, спірне повідомлення-рішення йому було вручене належним чином та без зволікань.

У той же час, суд знаходить обґрунтованими та погоджується з іншими доводами позивача щодо існування таких дефектів оспорюваного податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, які дійсно впливають на зміст такого рішення, й порушують права платника податків.

Так, у відповідності до ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення, зокрема, повинно містити підставу для нарахування податкового зобовязання; посилання на норму цього Податкового кодексу України та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок грошових зобовязань платника податків; суму грошового зобовязання, що повинен сплатити платник податку.

Як засвідчується наявною копією податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року та не заперечується сторонами, в спірному податковому повідомленні-рішенні у графі «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, відповідно до якого здійснений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань» контролюючим органом зазначено як підставу для нарахування податкового зобовязання ст.286 Податкового кодексу України (порядок обчислення плати за землю), а також вказано строки сплати з посиланням на ст.287 Податкового кодексу України (строк сплати плати за землю) та ст.288 Податкового кодексу України (орендна плата).

Проаналізувавши такі недоліки, суд приходить до переконання, що хоча вони на позір і є формальними, проте фактично не дають можливості встановити дійсний зміст такого податкового повідомлення-рішення №731-17, позаяк дане податкове повідомлення-рішення містить одночасно відомості про два види податкового зобовязання з транспортного податку та з плати за землю, а строк сплати податкового зобовязання за цим рішенням обґрунтовується контролюючим органом виключно посиланнями на норми Податкового кодексу України, які регламентують строки сплати плати за землю та орендної плати.

Відтак, платник податків не в змозі встановити справжній зміст податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, тобто зясувати чи в даному випадку контролюючим органом в дійсності визначено податкове зобовязання з транспортного податку, чи з плати за землю, який саме податок зобовязаний сплатити платник податку тощо.

Окрім цього, ст.58 Податкового кодексу України, п.2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1236 від 28.11.2012 року, передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобовязання.

Проте, до податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року розрахунку податкового зобовязання, яке визначене таким податковим повідомленням-рішенням, додано не було. Що знову ж, окрім формальної сторони, має вплив і на зміст рішення, оскільки не дозволяє встановити підставність та коректність визначення податкового зобовязання, податковий період за який здійснено розрахунок податкового зобовязання тощо.

Таким чином, суд резюмує, що вищенаведені істотні дефекти спірного податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року виключають можливість достовірно встановити його зміст, вид визначеного податкового зобовязання, за яким саме платежем та за який податковий період воно нараховане. Фактично така ситуація ставить платника податку в ситуацію правової невизначеності, оскільки, він не може оцінити правову природу грошового зобовязання за спірним податковим повідомленням-рішенням і передбачати наслідки своїх дій при виконанні такого зобовязання.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про усунення недоліків податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, шляхом надсилання на адресу ОСОБА_1 листа №4998/10/13-19-17-0017/1141 від 03.08.2015 року, в якому було вказано на окремі помилкові положення податкового повідомлення-рішення та зазначено їх вірне викладення.

Суд відзначає, що чинним законодавством України не передбачено можливості та порядку внесення контролюючим органом змін чи виправлень до податкового повідомлення-рішення, в т.ч. у такий спосіб. Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідно до змісту податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, ОСОБА_1 був зобовязаний сплатити визначене йому податкове зобовязання в строк 60 днів з моменту отримання такого рішення, тобто по 08.08.2015 року. Відтак, надсилання виправлення чи уточнення до податкового повідомлення-рішення за кілька днів до спливу граничного строку сплати податкового зобовязання за ним, не може бути обґрунтованим, позаяк де факто або протиправно скорочуватиме встановлений законом строк для сплати такого зобовязання, або ж призводитиме до порушення таких строків (залежно від моменту отримання платником податків листа-уточнення, який дозволятиме встановити дійсний зміст податкового повідомлення-рішення).

Окрім цього, існуючі дефекти податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року суд не може розцінювати як технічну описку внаслідок перебоїв у роботі інформаційної системи контролюючого органу, на що вказує відповідач. Позаяк, податкове повідомлення-рішення лише формується за допомогою технічних засобів/інформаційних систем, однак в подальшому воно підписується працівником податкового органу та засвідчується відтиском печатки податкового органу, що передбачає аналіз змісту такого рішення на цій стадії. У звязку з чим, у відповідача були всі можливості для недопущення факту винесення дефектного податкового повідомлення-рішення та для внесення до нього вірних даних і відомостей, чого ним зроблено не було.

Окремо, суд звертає увагу на ще один істотний дефект оспорюваного податкового повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 року, а саме, виходячи з наведеного в податковому повідомленні-рішенні номера банківського рахунка, установи банку та одержувача коштів, контролюючим органом було визначено, що грошове зобовязання з транспортного податку за податковим повідомленням-рішенням №731-17 підлягає до сплати в Золочівському районі Львівської області.

У той же час, виходячи зі свідоцтва САТ 248448 про реєстрацію автомобіля Toyota Land Cruiser, а також копії листа №15 від 15.01.2015 року Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Золочівського та Перемишлянського районів ГУ МВС України у Львівській області (з додатком), автомобіль, належний ОСОБА_1, був зареєстрований ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області.

Відтак, із урахуванням наведеної вище норми п.п.267.7.1 п.267.7 ст.267 Податкового кодексу України, транспортний податок підлягає сплаті у м.Тернополі за місцем реєстрації відповідного обєкта оподаткування. Визначення ж контролюючим органом обовязку зі сплати транспортного податку за іншим місцем є неправомірним і може в результаті призвести до порушення прав та інтересів позивача (зокрема, в звязку з вимогою повторної сплати того ж податку за належним місцем тощо), порушення порядку формування місцевих бюджетів (зокрема, в звязку зі зарахуванням надходжень до неналежного місцевого бюджету) тощо.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Наведені Золочівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують правомірність винесеного нею податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та зважаючи на всі встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що субєкт владних повноважень, визначивши податкове зобовязання позивача та прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення, допустив порушення чинного законодавства України, що описано вище, відтак, для відновлення порушених прав та інтересів позивача податкове повідомлення-рішення №731-17 від 09.06.2015 слід визнати протиправним і скасувати, у звязку з чим заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Золочівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 09.06.2015 року №731-17.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 вересня 2015 року.