Справа № К/9991/5596/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"24" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/5596/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Тракало В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2011 року,-

в с т а н о в и в :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про визнання неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання відповідача призначити йому таку пенсію.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2011 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області від 2 лютого 2010 року ОСОБА_4 відмовлено в призначенні пенсії. Рішення мотивоване тим, що періоди роботи позивача з 2 грудня 1974 року по 25 серпня 1975 року, з 11 грудня 1980 року по 25 січня 2000 року муляром в Коропській міжгосподарській госпрозрахунковій будівельній дільниці не можна зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2, оскільки не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць вказаної професії та створенням бригад мулярів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач правомірно відмовив позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, так як останнім не було надано первинних документів, які б підтвердили його пільговий стаж.

За правилами пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок проведення атестації), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набрала чинності з 21 серпня 1992 року) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

У відповідності до пункту 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування списків), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року.

Ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що посада муляра, яку займав позивач протягом 1971-2007 років, була включена до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад із важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, та до однойменного Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, що були чинними у спірний період роботи позивача.

Однак, суди не звернули уваги на те, що у вказаний період діяли також Списки № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 та постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, і не встановили, чи була включена до таких посада муляра, а також не зазначили до якого саме підрозділу Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, відносилася ця посада.

Згідно з позицією 2290000а-12680 розділу ХХVІІ Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об'єктів» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають муляри, які постійно працюють в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо відсутності наказів про створення бригад мулярів, до складу яких входив ОСОБА_4, крім наказу від 5 лютого 1996 року № 9.

У порушення вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування обставин справи, суд першої інстанції не врахував доводи позивача щодо створення таких бригад, а суд апеляційної інстанції залишив поза увагою долучені ОСОБА_4 до апеляційної скарги копії наказів від 20 вересня 1983 року № 96, від 16 січня 1984 року № 09А, від 23 січня 1985 року № 14А, від 14 вересня 1993 року № 42, якими були створені відповідні бригади.

Пунктом 4.2 Порядку застосування списків передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку застосування списків в разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку), до стажу, який дає право на таку пенсію, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось (пункту 4.5 Порядку застосування Списків).

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що атестація робочого місця позивача не проводилася, залишивши поза увагою наявний в матеріалах справи наказ Коропської міжгосподарської госпрозрахункової будівельної дільниці від 19 квітня 1995 року № 22а про порядок проведення атестації робочих місць, зокрема, посади муляра.

Крім того, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, чи змінювались докорінно умови і характер праці позивача та чи набув він необхідний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до 1 серпня 1992 року, тобто, до запровадження обов'язкової атестації.

Без встановлення вказаних обставин неможливо зробити висновок про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства

України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми права, які істотно вплинули на повноту з'ясування фактичних обставин справи, рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та вважати доведеними обставини, які не були встановлені судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2011 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Тракало В.В.