Справа № 824/1091/15-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/1091/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кордобан А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1В.) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області (далі відповідач-1 або УМВС) №404 від 30.03.2015 р. в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ; визнати незаконним та скасувати наказ УМВС №98 о/с від 30.04.2015р., в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органом внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу); поновити на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнути з УМВС на користь позивача 20000 грн. завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2015 р. ОСОБА_1 звільнено з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького районного відділу УМВС за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Підставою для прийняття оскаржуваних наказів став висновок службового розслідування від 25.03.2015 р., за результатами проведення якого встановлено, що позивач вживав наркотичні засоби. Позивач вважає зазначені висновки необґрунтованими, оскільки порушень службової дисципліни з його боку допущено не було, наркотичних засобів він не вживав, тому, на його думку, накази відповідача №404 від 30.03.2015 р. в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ та №98 о/с від 30.04.2015р., в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органом внутрішніх справ ( за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) є незаконними та підлягають скасуванню. Також, позивач просив поновити його на займаній посаді та стягнути з УМВС середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та завдану моральну шкоду.

Ухвалою суду від 15.06.2015 р. до участі у справі, як другого відповідача залучено Вижницький районний відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області (далі відповідач-2 або Вижницький РВ УМВС).

Відповідачі щодо задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили наступне.

Так, з 01.04.2009 р. позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.

23.03.2015 р. після здачі чергування, ОСОБА_1 з дільничним інспектором міліції Вижницького РВ УМВС ОСОБА_4 поїхали до райвідділу для здачі експрес-тесту (аналіз сечі), для визначення того чи є в ній наявні залишки наркотичних засобів.

Позивач пояснив, що сечу здавав разом зі своїм напарником ОСОБА_4, в один і той самий час. Для здачі аналізу використовували пластикові стаканчики, на яких не було зазначено прізвища особи, що здає аналіз. Вважає, що при проведення експрес-тесту цілком реально можливо було переплутати їх. У процесі проведення аналізу ніяких пояснень у позивача відібрано не було, окрім заповнення запропонованої анкети щодо тестування. Анкету позивач заповнював після здачі сечі.

Згідно пояснень позивача, після здачі аналізу, йому повідомлено про те, що в його сечі виявлено залишки наркотичної речовини - канабіноїду, з чим він не був згідний. У звязку з цим, позивач разом з представниками УМВС поїхав в місто Чернівці для проходження відповідного медичного освідчення в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері (далі ЧОНД), де він здав повторно сечу на аналіз. За результатами аналізу видано довідку ЧОНД з висновком тверезий.

Не зважаючи на дані висновки, УМВС винесено наказ № 404 від 30.03.2015 р. Про покарання за підписом начальника УМВС ОСОБА_5 (далі Наказ №404) та наказ №98 о/с від 30.04.2015 р. По особовому складу за підписом т.в.о начальника УМВС ОСОБА_6 (далі Наказу №98), якими позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

З даними наказами про звільнення позивач не згідний, вважає, що в його діях відсутній склад вчинку, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, крім цього ним ніяких наркотиків не вживалось і факт відсутності в його організмі наркотичних речовин спростований висновком ЧОНД.

Крім цього, позивач зазначив, що безпідставне звинувачення його у вживанні наркотиків, незаконне звільнення з органів внутрішніх справ заподіяло йому великих моральних страждань, сильних душевних переживань, психологічного розладу.

У звязку із зазначеним позивач просить суд скасувати зазначені накази, поновити його на роботі, стягнути грошові кошти за період вимушеного прогулу, який мав місце в звязку з незаконними діями з боку УМВС та стягнути завдану йому моральну шкоду.

Представник відповідача-1 суду пояснив наступне.

Так, вважають, що при прийнятті оскаржуваних наказів діяли на підставі, у межах повноваження та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Зокрема, 23.03.2015 р. працівниками відділу ІОС УКЗ УМВС України в Чернівецькій області проведено раптову перевірку службової діяльності Вижницького РВ УМВС.

У ході перевірки, під час проведеного тесту, у ОСОБА_1 виявлено залишок канабіноїдів в організмі, що свідчить про факт вживання ним наркотичних засобів.

У подальшому, ОСОБА_1 доставлено до ЧОНД, де згідно довідки ЧОНД ОСОБА_1 тверезий.

Згідно пояснень представника відповідача висновок ЧОНД до уваги не брався, оскільки він свідчить лише про факт тверезості ОСОБА_1 на момент огляду, однак жодним чином не спростовує факт виявлення залишків канабіноїдної групи наркотиків в його організмі.

Таким чином, відповідач зазначив, що дії позивача порушили вимоги статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV, пунктів 1.2., 1.3. розділу V Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 р. № 155, і ці порушення дискредитують звання рядового і начальницького складу, за що особа, яка їх вчинила, безальтернативно звільняється з органів внутрішніх справ.

Отже, вважають, що оскаржувані накази прийнято на підставі та у порядку, встановленому законом, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Щодо моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що до спірних відносин не можуть бути застосовані правила, визначені ст.237-1 Кодексу законів про працю, на який посилається позивач, оскільки дія цього кодексу не поширюється на відносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ.

У звязку із викладеним просять суд у задоволенні позову відмовити.

На запитання суду, на підставі чого проведено раптову перевірку службової діяльності Вижницького РВ УМВС, представник відповідача зазначив, що до них у телефонному режимі надійшла інформація про те, що особи, які перебувають на стаціонарному посту у м. Вижниця вживали наркотичні речовини.

Представник відповідача-2 до суду не зявився, однак від нього надійшло клопотання про слухання справи без його участі, щодо задоволення позову заперечує.

Крім цього, судом, в якості свідка допитано ОСОБА_7, який суду пояснив, що працює лікарем у ЧОНД та проводив обстеження ОСОБА_1 на предмет наркотичного спяніння. Так, ОСОБА_1 приїхав з працівниками міліції до ЧОНД для здачі сечі на предмет вмісту в ній залишків наркотичних речовин. Медичне обстеження проводилося в присутності працівників міліції. Крім здачі сечі на аналіз, лікар перевірив рефлекторні функції та загальний стан ОСОБА_1 Враховуючи загальний стан, поведінку та результати аналізу сечі, ОСОБА_7 видав довідку із висновком тверезий, що включає відсутність будь яких залишків наявності в організмі наркотичних речовин. На запитання суду, чи міг вміст канабіноїду в сечі ОСОБА_1 зменшитися за рахунок вживання великої кількості води або вжиття інших заходів позивачем в проміжок часу між проведенням відносно нього працівниками УМВС експрес-тесту та до приїзду в лікарню, свідок зазначив, що ні. При цьому суду пояснив, що залишки канабіноїду залишаються в організмі людини тривалий час (одна затяжка виходить три доби, а систематичне вживання канабіноїду виходить декілька тижнів).

Також, судом, як свідка допитано ОСОБА_4, який суду пояснив, що працював дільничним інспектором міліції Вижницького РВ УМВС та 23.03.2015 р. ніс службу на стаціонарному посту у м. Вижниця з позивачем. У кінці несення служби їм керівництво Вижницького РВ УМВС повідомило про необхідність здачі сечі, для перевірки на предмет вживання наркотичних засобів. Свідок пояснив, що здали аналіз вони з позивачем одночасно в пластикові стаканчики, які не були підписані. Після того, як вони віддали стаканчики, медичний працівник занурив смужку в сечу і сказав що він може бути вільний. Вважає, що стаканчики переплутати можливості не було. На запитання суду коли вони заповнювали анкету, свідок зазначив, що не памятає. На запитання суду чи вживав, ОСОБА_1 наркотичні засоби під час несення служби, свідок ОСОБА_4 відповів, що ні.

Крім цього, судом, як свідка допитано ОСОБА_8, який суду пояснив, що працює працівником інспекції особового складу Управління кадрового забезпечення УМВС. 23.03.2015 р. керівництвом йому повідомлено, що в Вижницькому РВ УМВС на стаціонарному посту перебувають особи, які підозрюються у вживанні наркотичних засобів. Тому ним та працівником сектору медичного забезпечення УМВС України в Чернівецькій області проведено раптову перевірку службової діяльності Вижницького РВ УМВС. Свідок не був присутній під час проведення тесту, а перебував у кабінеті заступника начальника Вижницького РВ УМВС ОСОБА_9 Після проведення тесту, йому повідомили, що у ОСОБА_1 виявлено залишки канабіноїду. Позивач що до цього заперечив, та пояснив, що він не вживав жодних наркотичних засобів. Вилучивши у ОСОБА_1 службове посвідчення, свідок разом з медичним працівником поїхали в напрямок м. Чернівців, однак в дорозі від керівництва УМВС отримав дзвінок з вказівкою повернутись, забрати ОСОБА_1 та відправити його на медичний огляд до ЧОНД. Зазначене доручення ним виконано, він повернувся, забрав ОСОБА_1 та відвіз його в ЧОНД, де у його присутності проведено обстеження позивача, яким встановлено, що він тверезий. Також, ним по даному факту проводилось службове розслідування, на підставі якого прийнято оскаржувані накази.

Крім цього, судом, як свідка допитано ОСОБА_10, який працює лікарем-психіатром сектору медичного забезпечення УМВС України в Чернівецькій області та проводив експрес-тест позивачу на предмет вживання ним наркотичних засобів. 23.03.2015 р. йому зателефонували, повідомити, щоб він був до 08:30 готовий для проведення експрес-тесту на предмет вживання наркотичних засобів і його забере працівник інспекції особового складу Управління кадрового забезпечення УМВС. Він підготувався, взяв із собою 5 експрес-тестів та разом із ОСОБА_8 поїхав у м. Вижниця. Зазначені експрес-тести встановлюють наявність в організмі людини наркотичних речовин. Прибувши в Вижницький РВ УМВС, свідок надав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пластикові стаканчики, та вийшов на вулицю з ними. Забравши по одному стаканчику з сечею, він перевірив чи вона тепла та занурив смужку спочатку в один, де не було виявлено залишків канабіноїду, а потім в інший, де було виявлено залишки канабіноїду. Стаканчик в якому були виявленні залишки наркотичних речовин належав ОСОБА_1 Після оголошення результатів тесту він разом з ОСОБА_8 виїхали до м. Чернівці, однак повернулися і забрали із собою ОСОБА_1 в м. Чернівці для проведення медичного огляду на предмет вживання наркотичних засобів в ЧОНД. У його присутності було проведено обстеження позивача, яким встановлено, що він тверезий.

Дослідивши наявні матеріали, заслухавши покази свідка, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Так, згідно відомостей про роботу з трудової книжки, наказом УМВС України в Чернівецькій області від 31.03.2009 р. №58 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органах внутрішніх справ. (а.с.14).

30.03.2015 р. УМВС прийнятий наказ №404 від 30.03.2015 р. "Про покарання", яким в т.ч. накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

30.04.2015 р. УМВС прийнятий наказ №98 о/с від 30.04.2015 р. "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Суть порушень з боку позивача, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, полягала у наступному.

Так, 23.03.2015 р. працівниками відділу ІОС УКЗ УМВС України в Чернівецькій області проведено раптову перевірку службової діяльності Вижницького РВ УМВС.

Перевірка проводилася працівником інспекції особового складу управління кадрового забезпечення УМВС ОСОБА_11 та працівником сектору медичного забезпечення УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_10.

Перевірка проводилася, з використанням імонохроматографічного експрес тесту ИХА-10-МУЛЬТИФАКТОР, брали аналізи сечі у ОСОБА_1 та ОСОБА_4, для визначення того чи є в ній наявні залишки наркотичних засобів.

Під час проведеного тесту, згідно протоколу тестування імонохроматографічним експрес-тестом вмісту наркотичних речовин в сечі від 23.03.2015 р. у ОСОБА_1, виявлено залишок канабіноїдів в організмі, що свідчить про факт вживання ним наркотичних засобів. Позивач не погодився з даними результатами, у звязку з чим через 2 години його доставили в ЧОНД, де він здав повторно сечу на аналіз та вміст в ній залишків наркотичних речовин.

Згідно довідки ЧОНД від 23.03.2015 р. № 786 ОСОБА_1 тверезий.

24.03.2015 р. ОСОБА_1В викликано до інспекції особового складу управління кадрового забезпечення УМВС України в Чернівецькій області для надання письмових пояснень, де він зазначив, що будь-яких наркотичних засобів не вживав і його слова підтвердженні довідкою експерта ЧОНД.

На підставі висновку службового розслідування від 25.03.2015 р. винесено оскаржувані накази.

Суд вважає Наказ УМВС №404 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та Наказ УМВС № 98 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а саме за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу - незаконними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, будь-яка державна служба - є публічною службою. В даному випадку спірні правовідносини, а саме відносини з проходження служби в органах внутрішніх справ - регулюється спеціальними нормативними актами, до яких насамперед відносяться: Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) (далі Закон №565), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Положення №114), Закон України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року №3460-ІV (далі Закон № 3460), Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена Наказом МВС України від 12.03.2013 року №230(далі Інструкція № 230).

Статтею 4 Закону №565 передбачено, що правовою основою діяльності міліціє є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові нормі, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до частини 1 ст.18 Закону № 565 порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням №114.

Відповідно до ст.25 Закону №565 працівник міліції самостійно несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Пунктом 23 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством, а пунктом 66 Положення №114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Чинним законодавством поняття дискредитації не визначено.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, слід прийти до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в органах внутрішніх справ; систематичне поширення компрометуючої органи внутрішніх справ України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

У п. 66 Положення №114 визначено не окремий вид відповідальності працівника органів внутрішніх справ, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за п.66 Положення №114 є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за п.66 Положення №114 може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Таким чином, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за п. 66 Положення №114 є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу й факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Так, судом встановлено, що з квітня 2009 р. позивач, перебував на службі в ОВС. З 11.12.2014 р. - позивач прийнятий на посаду дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області. Спеціальне звання, яке присвоєне позивачу, - капітан міліції. 23.03.2015 р. під час несення служби на стаціонарному посту ДАІ № 3 ОСОБА_1 було запідозрено у вживанні наркотичних засобів та запропоновано пройти медичне освідчення, шляхом використання експрес-тесту .

За результатами аналізів імонохроматографічним експрес-тестом вмісту наркотичних речовин в сечі у ОСОБА_1В, виявлено залишок канабіноїдів в організмі, що свідчить про факт вживання ним наркотичних засобів. Експрес-тест проведений 23.03.2015 р., о 09 год. 53 хв.

При цьому суд зазначає, що по своїй правовій природі проведення працівниками УМВС експрес-тесту не є медичним оглядом особи та його проведення не здійснюється лікарем-наркологом. Сертифікований та зареєстрований експрес-тест є не офіційним оглядом особи, на предмет вживання нею наркотичних засобів, може проводиться особою, яка не є лікарем-наркологом (у нашому разі лікар-психіатр) та може бути доказом щодо встановлення факту вживання особою наркотичних засобів.

Медичний огляд ОСОБА_1 проводився 23.03.2015 р. о 12 год. 05 хв. лікарем-наркологом ЧОНД ОСОБА_7, яким видано довідку із висновком тверезий (а.с.66). При цьому згідно пояснень свідка ОСОБА_7 висновок тверезий, включає відсутність будь-яких залишків наявності в організмі канабіноїдних речовин. Також, свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що при проведенні медичного огляду ОСОБА_1, для визначення наявності канабіноїдів та їх метаболітів в біосередовищах, здійснювався первинний скригінг його сечі із використанням «Профітесту» серії 1920 (сертифікований та зареєстрований), а також перевірялись рефлекторні функції та загальний стан ОСОБА_1

Отже, з викладеного слідує, що внаслідок використання двох різних експрес-тестів відносно позивача, встановлено два протилежних за змістом результати, а саме наявні канабіноїдні речовини та тверезий. Дослідженням характеристик цих експрес-тестів встановлено, що вони пройшли державну реєстрацію в України, що підтверджується свідоцтвами про державну реєстрацію, та мають однаковий пороговий рівень канабіноїдів для скринінгових тестів по зразкам сечі.

У ході проведення службового розслідування УМВС використовувало виключно дані імонохроматографічного експрес-тесту, який проведений у м. Вижниця її працівниками, дані імонохроматографічного експрес-тесту «Профітесту» серії 1920, який проведений в ЧОНД при складанні висновку службового розслідування не використовувались.

Надаючи правову оцінку висновку доводам позивача щодо помилковості висновків службового розслідування, недотримання відповідачем порядку проведення службового розслідування та про безпідставність звільнення позивача на підставі - суд відмічає наступне.

Відповідно до розділу 8 Інструкції №230 висновок службового розслідування є підсумковим документом службового розслідування, в якому в т.ч. викладаються фактично встановлені в ході розслідування обставини.

Дослідженням змісту висновку службового розслідування від 25.03.2015 р. встановлено, що УМВС не надано обєктивної оцінки встановлених розслідуванням фактів. Зокрема, як на спростування позиції ОСОБА_1 щодо не вживання ним наркотичних засобів, зазначено, що висновок ЧОНД від 23.03.2015 р., №786, до уваги не брався, оскільки він свідчить про факт тверезості позивача на момент огляду, однак жодним чином не спростовує факт виявлення залишків канабіноїдної групи наркотиків в організмі.

Разом з цим, в ході допиту лікаря-нарколога ЧОНД ОСОБА_7, який видав зазначений висновок, встановлено, що «тверезий» означає відсутність будь-яких залишків наявності в організмі канабіноїдних речовин, що фактично спростовує зазначену вище позицію УМВС викладену у висновку службового розслідування. Також, в ході службового розслідування не враховано, що офіційний медичний огляд ОСОБА_1 проводив саме лікар-нарколог ЧОНД і він складався не лише з експрес-тесту, а також з перевірки рефлекторних функцій та загального стану ОСОБА_1

При цьому суд зазначає, що у період між проведенням першого експрес-тесту ОСОБА_1 у м. Вижниця (23.03.2015 р., о 09 год. 53 хв.) до проведення другого експрес-тесту ОСОБА_1 у м. Чернівцях (23.03.2015 р. о 12 год. 05 хв.) виведення сечових метаболітів з наявними канабіноїдами не могло відбутися, що зокрема підтвердив лікар-нарколог ЧОНД ОСОБА_7, а також підтверджується листом ЧОНД від 03.08.2015 р., №334.

Відповідно до положення пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" за №9 від 06.11.1992 р., - нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичними висновками, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Відповідно до Конституційного припису обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62 Конституції України). Згідно загальнотеоретичних положень права, зазначений Конституційний припис слід застосовувати і до правовідносин, які складаються поза кримінальним процесом, зокрема під час притягнення особи до адміністративної або дисциплінарної відповідальності.

Проаналізувавши встановлені вище судом обставини, враховуючи пояснення свідка ОСОБА_4, слід прийти до висновку, що службовим розслідуванням не доведено факт вживання ОСОБА_1 канабіусу. Офіційним медичний огляд це не підвередив, будь-яких рішень в порядку кримінального судочинства або відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно позивача по факту вживання ним наркотичних засобів не приймалось, наявні суперечності в проведених експрес-тестах суд у сукупності з іншими обставинами справи тлумачить на користь ОСОБА_1

При цьому слід зазначити, що відповідно до наявних у справі характеристик, виданих після звільнення ОСОБА_1 з УМВС, останній характеризується виключно позитивно у т.ч. і по останньому місцю своєї роботи (а.с.34,35,38,39).

За таких обставин, враховуючи, що беззаперечних доказів про вжиття ОСОБА_1 наркотичних засобів немає, слідує, що і відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а тому Накази №404 та №98 є незаконними та підлягають скасуванню.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, відповідно до п.24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Пленум Верховного Суду України у п.32 своєї постанови від 06.11.1992 р., №9 Про практику розгляду судами трудових спорів зазначив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348) (далі Порядок).

Відповідно до речення 1 абз.3 розділу ІІ Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки про доходи УМВС №34/19 від 27.05.2015 р. за два останні місяці перед звільненням ОСОБА_1 нарахована заробітна плата складала всього 4294,49 грн. (середньомісячна заробітна плата становить 2147,25 грн.).

Час вимушеного прогулу обчислюється з першого дня вимушеного прогулу, яким є наступний робочий день після звільнення позивача з органів внутрішніх справ, по останній робочий день, яким є день прийняття судом рішення у справі, тобто повних 4 місяці (травень-липень).

Тобто, середній заробіток за час вимушеного прогулу буде становити 8589,00 грн. (2147,25 * 4 = 8589,00 грн.).

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає за необхідним стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8589,00 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Так, згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичною або юридичною особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок її джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках.

Позивачем у позовній заяві, а також судовому засіданні зазначено, що моральна шкода, заподіяна йому протиправними діями УМВС полягає у тому, що період життя після незаконного звільнення його з органів внутрішніх справ був перенасичений негативними емоціями, психічними переживаннями, втратою авторитету в колективі, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо цього.

Суд вважає, що поновлення позивача на посаді в органах внутрішніх справ, як незаконно звільненого у повній мірі поновить його авторитет у колективі, оскільки судом встановлено, що доказів вживання ним наркотичних засобів немає. Скасування оскаржених наказів, поновлення на посаді та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у повному обсязі позбавить його від негативних емоцій, повязаних із незаконним звільненням.

Враховуючи зазначене, керуючись вимогами розумності та справедливості суд вважає за необхідним у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити, за необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно з ч.2 зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішення суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач по справі переважно обґрунтував свої позовні вимоги, тоді як відповідачі переважно не довели суду ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про визнання незаконними та скасування наказів №404 від 30.03.2015 р. в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ, №98о/с від 30.04.2015р., в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органом внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу), поновлення на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення з УМВС на користь позивача 20000 грн. завданої моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.158 - 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області №404 від 30.03.2015 р. "Про покарання" в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області №98 о/с від 30.04.2015 р. "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пп.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області.

Стягнути з Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного у розмірі 8589 (вісім тисяч пятсот вісімдесят девять) грн. 00 коп.

У частині відшкодування моральної шкоди у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області та присудження заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, а саме 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 25 коп. підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В. Анісімов

Постанова в повному обсязі складена 04 вересня 2015 р.