Справа № 0670/2339/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/5127/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Моторний О.А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р.

у справі №0670/2339/12

за позовом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод»

до Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2012 р. №,

ВСТАНОВИВ :

Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2012 р. №.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р., задоволено адміністративний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.04.2012 р. №.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслали.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку позивача за грудень 2011 р., про що складено акт від 20.03.2012 р. №1815/23-1/00375504, яким встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого, на думку податкового органу, позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за листопад 2011 року на 773 403,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.04.2012 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 160 105,00 грн., з яких 773 403,00 грн. за основним платежем та 386 702,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, у зв'язку з включенням до його складу суми податку на додану вартість, сплаченої у ціні придбаних товарів у ТОВ «Грант» за нікчемним правочином.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товарів у ТОВ «Грант».

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2005 р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Грант» (постачальник) було укладено договір, за яким постачальник зобов'язався передати у власність покупця шкіряний напівфабрикат «Вет-блу» на загальну суму 4 640 420,00 грн., у тому числі податку на додану вартість - 773 403, 00 грн., що підтверджується відповідними накладними: від 05.12.2011 р. № 344, 345, від 12.12.2011 р. №353, 354, 356, 357, 358, 359, від 21.12.2011 р. №361, 362, 363.

За результатом виконання вказаних договірних відносин, на підставі отриманих податкових накладних, позивачем було сформовано податковий кредит листопада 2011 року.

Відповідно до договору комісії, придбаний позивачем шкіряний напівфабрикат «Вет-блу» несортований, був переданий Комітентом (позивач) Комісіонеру (TOB «Хартманс») для здійснення продажу на експорт.

Товар був переданий на комісію в місцях отримання товару від постачальника (TOB «Грант»), відповідно до актів прийому-передачі товару на комісію.

Виконуючи умови договору комісії, Комісіонером було поставлено вказаний товар одержувачам: FRIDOR PELLI S.R/L, ROCAPIEL S.L., CONCERI ASTOIA S.R.L., BLU POINT S.R.L., RIVER LEATER S.L., ROCAPELLE S.R.L. та S.I. ARNO S.R.L., що підтверджується вантажно-митними деклараціями.

Крім того, частина товару Комісіонером не реалізована, про що свідчить довідка ТОВ «Хартманс» про залишки товару - шкіряного напівфабрикату «Вет-Блу» у кількості 38 392,00 кг на загальну суму 2 840 933,75 грн., термін сплати по якій не настав.

У відповідності до приписів п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентом зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Відтак, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Грант».

Отже, обставини, які слугували фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, знаходяться поза межами вимог Податкового кодексу України, а відтак суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку стосовно наявності правових підстав для задоволення позову.

Крім того, посилання податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, як на підставу відсутності у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, обґрунтовано не взяті до уваги судами попередніх інстанцій, з огляду на те, що відсутність товарно-транспортної накладної не є беззаперечним доказом нездійснення господарських операцій та не може бути підставою для висновку про неправомірність формування податкового кредиту, оскільки законодавчо не визначено прямої залежності такого права від обов'язковості підтвердження транспортування придбаного товару на власний склад покупця.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про протиправність прийнятого податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення від 03.04.2012 р. № та наявність правових підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 р. у справі №0670/2339/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Моторний О.А.