Справа № 2а-2547/10/0370
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2010-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 рокуСправа № 2а-2547/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

в складі головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Грушецькому П.В.,

з участю прокурора Остапчука С.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

з участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Луцького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів на випадок безробіття,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька в інтересах держави в особі Луцького міського центру зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів на випадок безробіття.

Даний позов мотивовано тим, що проведеною прокуратурою міста Луцька встановлено, що 26.06.2009 року ОСОБА_2 зареєструвалась в Луцькому міському центрі зайнятості як така, що шукає роботу.

На підставі ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення їй було надано статус безробітного та відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена виплата допомоги по безробіттю. Для отримання статусу безробітного 03.07.2009 року позивач подала заяву щодо надання їй статусу безробітного, в якій зазначила, що на той час вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності.

18.06.2010 року спеціалістом Луцького міського центру зайнятості виявлено, що ОСОБА_2 з 24.10.2001 року по даний час зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 17.06.2010 року.

У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зазначено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство".

Тобто, відповідач, будучи зареєстрованою, як субєкт підприємницької діяльності не мала права на отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю, а тому допомога по безробіттю в розмірі 8270,20 грн. отримана нею незаконно.

Директором Луцького міського центру зайнятості було прийнято рішення про повернення коштів відповідачем, однак ОСОБА_2 в добровільному порядку кошти не повернула. Просить стягнути з відповідача в користь Луцького міського центру зайнятості кошти в розмірі 8270,20 грн., які отримані обманним шляхом.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали із підстав, у ньому викладених.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що згідно постанови Господарського суду Волинської області від 20.11.2008 року по справі № 9/60-70.1 А її підприємницьку діяльність було припинено, про що свідчить запис в довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.12.20087 року. На сьогоднішній день вона не займається підприємницькою діяльністю та на обліку в Луцькому міському цен6трі зайнятості не перебуває. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.17 ч. 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на: спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство". Пунктом «е» вищезгаданої статті також визначено, що також в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які проходять професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; навчаються в денних загальноосвітніх школах і вищих навчальних закладах.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 наказом від 03.07.2009 року, згідно її заяви, було надано статус безробітного, що також підтверджується персональною карткою обліку.

Наказом від 19.04.2010 року ОСОБА_2 було припинено виплату допомоги по безробіттю, у звязку з отриманням безробітним права на пенсію.

Із розрахунку до позову вбачається, що за період із 03.07.2009 року по 17.04.2010 року ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю на суму 8270,20 гривень.

Наказом про прийняття рішення по особі ОСОБА_2 від 22.06.2010 року відповідача було зобовязано повернути кошти у встановленому порядку відповідно до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Мінпраці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 в розмірі 8270,20 грн.

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.06.2010 року, ОСОБА_2 з 24.10.2001 року була зареєстрована субєктом підприємницької діяльності.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.11.2008 року по справі № 9/60-70.1 А підприємницька діяльність відповідача була припинена. Державним реєстратором були внесені відповідні відомості в державний реєстр про судове рішення 05.12.2008 року.

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 15.10.2010 року, надісланої листом відділу державної реєстрації субєктів господарювання від 18.10.2010 року № 22.3-7/1456, фактично підприємницька діяльність відповідача була припинена 28.07.2010 року, на підставі судового рішення.

Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 безпідставно отримала від центру зайнятості допомогу по безробіттю в сумі 8270,20 гривень, виходячи із наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками судового розгляду ОСОБА_2 24.10.2001 року була зареєстрована підприємцем.

На момент подачі заяви до центру зайнятості про надання їй статусу безробітного 03.07.2009 року підприємницька діяльність її у встановленому порядку не була припинена і відповідні записи до державного реєстру внесені не були.

Тому відповідно до ст.ст. 1, 36 Закону вона не мала права на отримання статусу безробітного та на виплату відповідної допомоги у звязку із цим, так як на момент подачі заяви відносилась до зайнятого населення, а тому у Луцького міського центру зайнятості були відсутні підстави для присвоєння статусу безробітної та нарахування їй допомоги по безробіттю.

Розмір виплаченої відповідачу допомоги центром зайнятості не заперечується учасниками судового розгляду справи.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, будучи зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, безпідставно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 8270,20 грн., яка на сьогоднішній день не сплачена, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на рішення Господарського суду Волинської області як на підставу припинення підприємницької діяльності та на законність набуття нею статусу безробітної, оскільки ОСОБА_2 не було дотримано порядку державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, визначеному ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та відповідний запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця було зроблено державним реєстратором 28.07.2010 року.

Крім цього, суд враховує положення ч. 7 ст. 59 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності та п. 2 ч. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Тобто відповідачем неповністю дотримано процедуру припинення підприємницької діяльності на момент оформлення статусу безробітного.

Обовязок щодо припинення підприємницької діяльності, в силу вищеназваних норм, покладається на підприємця.

Також суд вважає, що виплачена безпідставно допомога по безробіттю повинна бути повернута відповідачем не залежно від того, якими мотивами керувалася особа при отриманні статусу безробітного і чи ознайомлена вона із законодавством стосовно припинення підприємницької діяльності.

В судовому засіданні встановлено, що чинним законодавством не передбачено обовязок Луцького міського центру зайнятості при вирішення питання щодо надання статусу безробітного перевіряти факт реєстрації фізичних осіб, як субєктів підприємницької діяльності.

Інші твердження відповідача не спростовують висновків суду зроблених в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Закону України «Про зайнятість населення», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Луцького міського центу зайнятості робочого органу Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 8270 (вісім тисяч двісті сімдесят) гривень 20 копійок безпідставно отриманих нею коштів як допомога по безробіттю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 01 листопада 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С.Денисюк