Справа № 2-а-414/10
Суддя: Дутчак І. М.
Дата ухвалення: 2010-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-414/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: судді Дутчака І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України місті Броварах Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії,

в с т а н о в и в :

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області (далі ОСОБА_2 ПФУ), в якому зазначала, що згідно із ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни.

Відповідно до ст. 6 цього Закону з 01 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком, виплату якої повинно здійснювати ОСОБА_2 ПФУ.

Верховна Рада України ст. ст. 77, 110 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік та ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік призупиняла дію ст. 6 вказаного вище Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України та є неконституційним пункт 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, на підставі якої повинна була нараховуватись та виплачуватись соціальна допомога.

Згідно із п. 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було викладено у новій редакції та встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України було визнано неконституційним.

Рішення Конституційного Суду України є остаточним та обовязковим для виконання на всій території України, тому у 2008 році її пенсія повинна була підвищуватись на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Мінімальна пенсія за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, встановленим на відповідний рік ст. 65 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік, ст. 62 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, ст. 58 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та ст. 54 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік, враховуючи суму виплаченої соціальної допомоги, їй, ОСОБА_1, як дитині війни, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року ОСОБА_2 ПФУ недоплатило щомісячну соціальну допомогу на загальну суму 5116 грн. 50 коп.

Згідно із ст. ст. 99, 100 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Про грубе порушення її прав вона дізналася після публікації Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року в офіційному періодичному виданні Вісник Конституційного Суду України № 4 від 07 листопада 2007 року.

Враховуючи те, що вона є людиною похилого віку, пенсіонером, має проблеми із здоровям, вона не могла вчасно дізнатися про порушення її прав, тому строк для звернення до суду нею пропущено з поважних причин.

Просила: поновити їй строк звернення до адміністративного суду, оскільки він пропущений з поважних причин, визнати бездіяльність ОСОБА_2 ПФУщодо невиплати їй щомісячної державної соціальної допомоги згідно із ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни протиправною та стягнути на її користь з ОСОБА_2 ПФУ недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, просила суд розглянути справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 ПФУ у судове засідання теж не зявилося, у своєму клопотанні просило розглянути справу у їхній відсутності в порядку письмового провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.

Звертає особливу увагу суду на те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду щодо вимог про стягнення недоотриманих сум державної соціальної допомоги за 2006 2007 роки.

Крім того, зазначає, що згідно із ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, в редакції, що діяла до 01 січня 2008 року, було передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, встановлюється в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

З 01 січня 2008 року механізм реалізації положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, згідно з якими дітям війни до пенсії або грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, розмір якої відповідно до ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту становить 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, постановою Кабінету Міністрів України Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян від 28 травня 2008 року № 530 встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня 2008 року 48,10 грн., з 1 липня 2008 року 48,20 грн. та з 1 жовтня 2008 року по даний час 49,80 грн.

Саме в таких розмірах позивачеві виплачується підвищення до пенсії як дитині війни.

Як на момент прийняття Закону України Про соціальний захист дітей війни, так і до цього часу, законодавчої норми, яка б встановлювала мінімальний розмір пенсії за віком, немає.

З ухвали Конституційного Суду України від 19 травня 2009 року № 27-у/2009 видно, що Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що у ч. 3 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у ч. 1 ст. 28 цього Закону, виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно із цим Законом.

У ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни встановлено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. За рахунок інших джерел фінансування державна соціальна підтримка дітей війни здійснюється, тому правові підстави для стягнення коштів з Пенсійного фонду України відсутні.

Також наголошує на тому, що виплати дітям війни це не пенсія, а соціальна надбавка, яка виплачується не з бюджету Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів державного бюджету, ОСОБА_2 ПФУ лише здійснює виплату цієї надбавки в межах фінансування.

Таким чином, ОСОБА_2 ПФУ не може нести відповідальність власними коштами за соціальні зобовязання державного бюджету України.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно із ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивач ОСОБА_1, яка народилася 01 листопада 1936 року, є дитиною війни та має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 цього Закону.

Згідно із п. 1 розділу ІV Прикінцеві положення Закону України Про соціальний захист дітей війни цей ОСОБА_3 набирає чинності з 01 січня 2006 року.

Пунктом 17 ст. 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2006 рік було зупинено.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік пункт 17 ст. 77 було виключено, а ст. 110 викладено у новій редакції та встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджуються з 01 січня 2006 року, а ст. 6 у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

ОСОБА_3 був опублікований 22 березня 2006 року, чинності він набрав з 01 квітня 2006 року, тому з цього часу ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни почала діяти.

Однак виплата надбавки до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком дітям війни могла здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі та згідно із порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України у 2006 році такого порядку виплати дітям війни підвищення до пенсії не визначив, вимоги позивача ОСОБА_1 щодо виплати їй надбавки до пенсії за 2006 рік задоволенню не підлягають.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни знову було зупинено.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня 2007 року, тобто з дня прийняття Конституційним Судом України Рішення про неконституційність пункту 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, позивачу ОСОБА_1 як дитині війни мало виплачуватись підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема, пунктом 41 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2008 року, ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було викладено у новій редакції та встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що з 01 січня 2008 року відповідач ОСОБА_2 ПФУ виплачує позивачу ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01 січня 2008 року 47 грн., з 01 квітня 2008 року 48,10 грн., з 01 липня 2008 року 48,20 грн., з 01 жовтня 2008 року по даний час 49,80 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 41 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Після прийняття Конституційним Судом України зазначеного Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Верховною Радою України зміни до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не вносилися, тому положення цієї статті, згідно з якими дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком, є чинними з цього часу саме в такій редакції.

Таким чином, з 22 травня 2008 року, тобто з дня прийняття Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 про неконституційність пункту 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, позивачу ОСОБА_1 як дитині війни повинно було виплачуватись підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні цього спору щодо розміру з 22 травня 2008 року підвищення до пенсії дітям війни постанова Кабінету Міністрів України Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян від 28 травня 2008 року № 530 застосуванню не підлягає.

Проаналізувавши зазначені вище норми Законів України, Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, враховуючи ст. 152 Конституції України, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача ОСОБА_1 щодо невиплати їй підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком тривало в період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Оскільки Рішення Конституційного Суду України зворотної дії не мають, на періоди з 01 січня по 08 липня 2007 року та з 01 січня по 21 травня 2008 року не поширюються.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З позовної заяви ОСОБА_1 видно, що до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_2 ПФУ та зобовязання доплатити підвищення до пенсії вона звернулася 22 січня 2010 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 ПФУ наполягає на застосуванні пропуску строку звернення до адміністративного суду щодо вимог виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії за 2006-2007 роки, поважних причин пропуску позивачем цього строку судом не встановлено, тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо доплати їй надбавки до пенсії за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року задоволенню не підлягають.

Бездіяльність відповідача ОСОБА_2 ПФУ щодо непроведення з урахуванням Рішень Конституційного Суду України своєчасного нарахування і виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни суд вважає протиправною.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про соціальний захист дітей війни державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, ч. 3 ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є єдиним законодавчим актом, яким визначено розмір мінімальної пенсії за віком, суд вважає можливим для розрахунку підвищення до пенсії дітям війни застосувати саме ч. 1 ст. 28 даного Закону.

У цьому випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України Про соціальний захист дітей війни, оскільки цим Законом, як критерій визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбачено мінімальну пенсію за віком, що, на думку суду, не суперечить вимогам ч. 3 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2 ПФУ щодо відсутності підстав для застосування до перерахунку та підвищення пенсій дітям війни розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є безпідставними, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, чинним законодавством не встановлено.

Пенсійний фонд України діє у відповідності з Положенням Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області, тому воно і повинно здійснювати відповідну доплату підвищення до пенсії позивачу.

Виходячи з положень ст. ст. 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд повинен визнати дії відповідача незаконними та зобовязати його провести нарахування і виплату належних позивачу сум відповідно до закону. Ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум адміністративний суд не може.

На підставі ст. ст. 22, 64, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, керуючись ст. ст. 7 11, 21, 71, 86, 99, 100, 105, 122, 158 163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області щодо ненарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни протиправною.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, та провести відповідні виплати за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Дутчак І.М.