Справа № 2-а-2113/11
Суддя: Потапов О. О.
Дата ухвалення: 2011-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
ПОСТАНОВА справа 2-а-2113/11

Іменем України

08 серпня 2011 року смтВіньківці

Віньковецький районний суд, Хмельницької області у складі головуючого судді Потапова О.О.

при секретарі Приймак Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницької області про скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення Віньковецької селищної ради від 20 травня 2011 року № 4 в частині відмови в затверджені технічної документації для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( обслуговування добудови). А також зобов»язати цю раду передати позивачці в оренду земельну ділянку площею 60 м.кв. для обслуговування добудови до житлового будинку № 13 розташованого по вул.. Сагайдачного в смт Віньківці Хмельницької області, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником добудови до житлового будинку №13 по вул.. Сагайдачного в смт Віньківці. Просила відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 60 кв.м. для передання її в оренду. За наслідками розгляду її заяву задоволено і рішенням № 4 від 19.05.2010 року дозволено розробку проекту на відведення ділянки землі.

Вона отримала позитивний висновок від всіх комісій для узаконення добудови, а також комісійно було складено акт обстеження земельної ділянки. Ним встановлено відсутність будь-яких перешкод у передання в оренду їй зазначеної земельної ділянки. Проте рішенням № 4 від 20 .05.2011 року Віньковецька селищна рада відмовила їй у затвердженні технічної документації для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд . Мотивувала тим, що земельна ділянка є при будинковою територією багатоквартирного жилого будинку.

Вона вважає рішення протиправним через те, що ст. 42 ЗК України та статті 116, 123 і 152 ЗК України надають їй право на оренду ділянки землі.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали, посилаючись на вказані нормативні акти і на ту обставину, що земельною ділянкою вправі розпоряджатись Віньковецька селищна рада, а не об»єднання співвласників при -будинкової території будинку № 13.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог. Повідомив, що немає іншого механізму передачі в оренду земельної ділянки позивачу аніж через товариство власників при будинкової території яке створюється жильцями багатоквартирного будинку № 13 по вул.. Сагайдачного в смт Віньківці., тому селищна рада відмовила 20 травня 2011 року у задоволені заяви позивачці про надання в оренду ділянки землі.

Заслухавши сторони, представників, свідка, дослідивши письмові докази слід вважати позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що рішенням № 4 від 20 .05.2011 року Віньковецька селищна рада відмовила ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд ( обслуговування добудови до будинку № 13 по вул.. Сагайдачного в смт Віньківці) так як земельна ділянка являється при будинковою територією багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожний при вирішенні

питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом.

Згідно ст. 55 Конституції України права свободи громадян захищаються судом.

Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Положення Конвенції та Конституції України з цього питання відтворені в ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України про завдання адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 2 ч. З КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування в галузі земельних відносин визначено главою 2 Земельного кодексу України. Так, згідно із ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить право розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

В силу частини першої ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцева рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акт місцевої ради - це юридична форма результату вираження її волі, тобто офіційний документ, який породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання тих чи інших відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та поширює свою чинність на певний час, територію і коло суб'єктів.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру (індивідуальні).

Під нормативно-правовим актом слід розуміти рішення суб'єкта владних повноважень, яке встановлює, змінює чи припиняє норми права, дію якого поширено на невизначене або широке (визначене загальними ознаками) коло осіб і який призначений для неодноразового застосування.

Правовий акт індивідуальної дії - це рішення суб'єкта владних повноважень, яке передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта, стосується конкретної ситуації, є актом одноразового застосування норм права і після реалізації вичерпує свою дію.

Із зазначеного слідує, актами індивідуальної дії, а саме рішенням Віньковецької селищної Ради 19.05.2010 року №4 надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відводу земельної ділянки для передачі в оренду 60 м.кв. по вул.. Сагайдачного -13 в смт Віньківці для обслуговування добудови, а іншим рішенням від 20.05..2011 року № 14 цієї ж Ради їй відмовлено у затверджені технічної документації для обслуговування добудови.

Тобто, відносно однієї особи існує два взаємновиключающих рішення, одним з яких надано право, а іншим - відмовлено в реалізації права. При чому із змісту цих рішень ОСОБА_1 має право на розробку проекту відводу ділянки землі по вул.. Сагайдачного 13 в смт Віньківці, але їй відмовлено у затверджені документації на цю ділянку. Проект відводу вона вправі виготовити, але він не буде затверджений селищною радою, оскільки ділянка землі відноситься до прибудинкової території.

За змістом частини десятої ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини першої ст. 21 ЦК України акт органу місцевого самоврядування визнається незаконними в судовому порядку, якщо він суперечить Конституції або законам України і порушує цивільні права чи інтереси.

Перевіряючи оскаржуване рішення на предмет його законності, суд дійшов наступних висновків.

В силу ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним Законом України. За змістом ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, яке знаходиться під особливою охороною держави.

Згідно з частиною першою ст. 143 Конституції України та частиною другої ст. 327 ЦК України майном, що є в комунальній власності, управляє територіальна громада, здійснюючи це безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частина друга ст. 6 та частина друга ст. 19 Конституції України містять імперативне правило, згідно з яким органи влади (в тому числі місцеві ради) зобов'язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права власності на землю встановлені статтею 116 ЗК України, яка зазначає, що однією з таких підстав є одержання земельних ділянок із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо регулювання земельних відносин на території селища вирішуються виключно на пленарних засіданнях селищної ради. Це кореспондується з вимогами ст. 12 та пункту 12 розділу X ЗК України, в яких зазначено, що розпорядження землею територіальної громади в межах селища та передача земельних ділянок комунальної власності у власність фізичних осіб віднесено до виключної компетенції селищної ради. У зв»язку з цим не приймається позиція відповідача, що ділянка землі під

забудову може бути виділена об»єднанням власників у разі приватизації громадянами багатоквартирного будинку по вул.. Сагайдачного. На час розгляду справи такого об»єднання не існує і невідома перспектива його заснування.

Зі змісту частин шостої та сьомої ст . 118 ЗК України (в редакції Закону № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) вбачається, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення ділянки та її орієнтовні розміри. Місцева рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Аналіз наведених норм матеріального права та прийнятого Радою рішення дає підстави дійти висновку, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, Віньковецька селищна рада діяла не у спосіб, що передбачений актами земельного законодавства.

Суд бере до уваги, що при розгляді справи в порядку адміністративного судочинства у предмет доказування включаються обставини матеріально-правового характеру, що є підставою позовних вимог, в тому числі, обставини, що підтверджують право на отримання в оренду землі і факт порушення суб'єктивного права позивачки якій дозволено побудувати добудову і заборонено надати ділянку землі під будівлю.

Селищна рада посилається на те, що земельна ділянка є при будинковою територією. Проте, нею не беруться до уваги розрішення надані всіма службами, які дійшли висновку про відповідність «добудови» існуючим санітарним, пожежним, архітектурним, іншим вимогам діючого законодавства. Крім того, жильці будинку №13 по вул.. Сагайдачного в смт Віньківці підписались і не заперечують надання дозволу на реєстрацію добудови жителькою цього будинку ОСОБА_1

Посилання представника відповідача на неможливість використання спірної земельної ділянки за призначенням (будівництво добудови) не може бути прийнято судом до уваги, оскільки будівництво «добудови» проведено відповідно до розрішення Віньковецької районної державної адміністрації.

Тобто, позивачка діяла в межах правового поля. Вона ж отримала дозвіл на відведення земельної ділянки селищною радою 19.05.2011 року який на час розгляду справи ніким не скасовано.

Державні будівельні норми та правила,(правила ДБН 360-92**, затверджені наказом Державного комітету України у справах містобудування та архітектури від 17 квітня 1992 року № 44), регулюють порядок проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень .

Судом приймається та обставина, що будівництво позивачкою «добудови» виконано відповідно до цих правил, оскільки на його проведення отримано дозвіл всіх спеціальних служб району.

Законом України «Про планування та забудову територій» визначено нормативну площу прибудинкової території на 1 житлову одиницю ( 1 квартиру) - 26,8 кв.м., яка включає до себе озеленення території, дитячі ігрові майданчики, майданчики для відпочинку дорослих, майданчики для господарських потреб, майданчики для стоянки автомобілів.

Виходячи із аналізу викладених норм у сукупності та існування двох взаємовиключаючих рішень селищної ради, а також відсутність в останьому рішенні

посилання на правову норму яка б унеможливлювала виділення в оренду ділянки землі позивачці, слід скасувати останнє рішення.

При його скасуванні крім визначених норм права, суд посилається на ч.2 ст. 71 КАС України в якій зазначається, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Представник відповідача послався на те, що немає механізму передачі в користування чи власність земельної ділянки позивачу. Проте, посилання на відсутність механізму не є підставою для відмови у реалізації права сторони оговореного ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та ст. 118 ч.6 ЗК України.

За таких обставин рішення селищної ради №4 від 20.05.2011 року слід скасувати як таке, що винесене без посилання на певний закон чи підзаконний акт, який регулює спірні правовідносини.

У задоволені інших вимог позивачу відмовити, оскільки суд не наділений правом виділення земельної ділянки, таке право використовує в межах компетенції суб»єкт владних повноважень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 13, 14, 19, 55, 124, 143 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст.ст. 12, 116, 118, 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст.ст. 2, 6,9,10, 17, 70, 159-163 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення №4 Віньковецької селищної ради винесене 20.05.2011 року яким відмовлено позивачці у затвердженні технічної документації для будівництва і обслуговування жилого будинку ( добудови) як таке, що винесене без посилання на правову норму яка б забороняла виділення земельної ділянки для будівництва будинку( добудови).

В задоволені інших вимог позивачу відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького Апеляційного адміністративного суду через Віньковецький районнийй суд.

Суддя ___________