Справа № 2а-584/10
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2011-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2011 р. < Текст >Справа № 8709//8723/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2010 року про залишення без розгляду та апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

02.11.2010р. ОСОБА_2 (далі по тексту-позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області (далі по тексту - управління), у якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо не донарахування в повному обсязі надбавки до пенсії; зобовязати пенсійний орган нарахувати та виплатити підвищення до за пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2010р. позовну заяву про визнання бездіяльності неправомірною щодо ненарахування та стягнення державної допомоги дитині війни в частині вимог за період за період з 09.07.2007р. по 02.05.2010р. включно, - залишено без розгляду, відповідно до ст.99, 100 КАС України.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2010р. заявлений позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління щодо не нарахування і невиплати позивачу підвищення до пенсії передбаченого до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 03.05.2010 р. по 19.11.2010р. та зобовязано пенсійний орган провести позивачу нарахування та виплату з 03.05.2010 р. по 19.11.2010р. підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з врахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Не погодившись із ухвалою та постановою суду, їх оскаржив позивач, який, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу суду про залишення без розгляду в частині позовних вимог поза межами строку звернення до суду та про розгляд позовних вимог в межах 6-ти місячного строку позовної давності; змінити постанову суду першої інстанції від 19 листопада 2010р., зобовязавши відповідача провести нарахування та виплату надбавок до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Вимоги за апеляційними скаргами обґрунтовує тим, що відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами. Також, відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Також не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач, який, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про залишення без розгляду.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вказаних вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-IV, не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Окрім того, скаржник посилається на те, що відповідно до ст.7 Закону №2195-IV передбачається, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Розпорядником Державних коштів України відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 та 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є Міністерство фінансів України та Державне казначейство України.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги слід відхилити.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітей війни, а тому вона має право на встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії.

Безспірно встановлено, що позивачка є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) мала право на отримання підвищення виплачуваної їй пенсії за віком.

Встановлено, що позивач перебуває на обліку у вищезгаданому управлінні.

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску. Підстави для поновлення вказаного строку відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не заслуговують на увагу, оскільки не поширюються на дані правовідносини, оскільки спірним є питання нарахування і виплати пенсії пенсійним органом, а не виплата нарахованих сум.

Відповідно до ст. 100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії за 2010 рік, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню, так як Законом України "Про Державний бюджет на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей" не зупинено. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, відповідач у 2010 році, повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни".

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу в передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі за вказаний період, колегія суддів не вбачає.

У звязку з тим, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд України в особі вищезгаданого управління, а також виходячи з вимог п.15 Положення про Пенсійний фонду України, затв. постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р., відповідний обовязок слід покласти на відповідача у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_2 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни за період з 03 травня 2010 року по 19 листопада 2010 року включно.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування ухвали та зміни постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 195, ст.197, ч.1 п.1 ст. 198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2010 року про залишення без розгляду та постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2010 року у справі №2а-584/10/0911 без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

ОСОБА_3