Справа № 2а/1570/4494/2011
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2011-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4494/2011
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд колегією в складі:
головуючого судді Левчук О.А.,
суддів: Потоцька Н.В.,
Бжассо Н.В.,
при секретарі Височенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, третя особа Управління міграційної служби в Одеській області, про визнання рішення № 274-11 від 23.03.2011 року нечинним з моменту його прийняття та зобов`язання надати статус біженця в Україні, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся з даним позовом до суду та в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2010 році він звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою про надання статусу біженця, а 10.06.2011 року отримав повідомлення Управління міграційної служби в Одеській області № 17-9-521 від 29.03.2011 року про відмову у наданні статусу біженця, в якому зазначено, що згідно з Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 23.03.2011 року № 274-11 Тегіа Така ОСОБА_2 відмовлено в наданні статусу біженця. Позивач зазначає, що зазначене повідомлення замість обґрунтованих причин відмови містить лише загальну фразу та не містить жодних обґрунтованих пояснень відмови, та, що він є громадянином Камеруну але не може та не бажає користуватися захистом цієї країни внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у зв`язку з політичними переконаннями. Також позивач зазначає, що в Камеруні він був членом опозиційної партії Соціал-демократичний фронт SDF (SDF Social Democratic Front), займав пост помічника секретаря партії в кварталі Дуала, в квітні 2010 року приймав участь у мітингах протесту в Дуалі, через що піддавався арешту та протягом 4 місяців знаходився у в`язниці, після звільнення, побоюючись за власне життя змушений був покинути країну походження в пошуках притулку. Крім іншого, позивач зазначає, що факти переслідування політичних опонентів з боку влади підтверджуються висновками міжнародних організацій, а також вказує на те, що він не має можливості надати які-небудь документальні докази своїх тверджень стосовно причин, які вимусили звернутись за статусом біженця в Україні.
Також в адміністративному позові позивач зазначає, що під час прийняття рішення про відмову в наданні Тегіа Така Вілльям Майкл статусу біженця в Україні відповідачем не надано належної оцінки інформації по країні походження. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати рішення № 274-11 від 23.03.2011 року нечинним з моменту його прийняття та зобов`язати відповідача надати позивачу статус біженця в Україні.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив адміністративний позов задовольнити.
Відповідач та третя особа до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача, суд встановив наступне.
Згідно зі статтею 14 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948р., кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.
Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.
Правовий статус біженця в Україні, порядок надання, втрати та позбавлення статусу біженця, державні гарантії захисту біженців регулюються Конституцією України, Законом України від 21.06.2001 р. N 2557-III «Про біженців»(який діяв на момент винесення оскаржуваного рішення та виникнення спірних правовідносин), іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зокрема до міжнародних норм права відносяться Конвенція про статус біженців, 1951 року та Протокол про статус біженців, 1967 року (ратифіковані Законом України від 10.01.2002 р. N 2942-III), якими визначено загальні принципи щодо захисту біженців.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.06.2001 р. N 2557-III «Про біженців`біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Статтею 6 Закону України від 21.06.2001 р. N 2557-III «Про біженців`встановлено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції, зокрема прийняття рішень про надання, втрату і позбавлення статусу біженця; координація взаємодії інших органів виконавчої влади з питань, що стосуються біженців; збір та аналіз інформації щодо наявності у країнах походження біженців умов, зазначених у абзаці другому статті 1 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про біженців», оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця проводиться на підставі особистої заяви іноземця чи особи без громадянства або її законного представника, поданої до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.
Частиною 2 статті 11 Закону України «Про біженців`передбачено, що заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву та заповнює анкету, де викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.
Як вбачається з матеріалів особової справи № 10/225 Тегіа Така Вільям Майкл народився в Камеруні, м. Бафусам, за національністю камерунець, за віросповіданням католик, етнічна група - баміліке. Країну постійного проживання позивач покинув 05.09.2010 року на підставі навчальної візи до Харківської академії фізкультури, та до України потрапив 07.09.2010 року (а.с. 30-76).
01 листопада 2011 року позивач звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою № 220 про надання статусу біженця, в якій зазначив, що він є уродженцем Камеруну та в 2007 році, навчаючись в університеті Дуала, вступив до політичної партії Social Democratic Front Соціально-демократичний фронт, яка знаходиться в опозиції, 10.02.2010 року його призначили замісником генерального секретаря партії молодіжного руху в університеті. 14.04.2010 року партія позивача влаштувала мітинг, під час якого Тегіа Така Вільям Майкл було заарештовано та 05.09.2010 року його випустили з в`язниці за умови, що він покине країну (а.с. 33-34).
05 листопада 2010 року начальником Управління міграційної служби в Одеській області було видано наказ № 83 про дозвіл у прийнятті заяви про надання статусу біженця громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36).
26.11.2010 року начальником Управління міграційної служби в Одеській області було видано наказ № 89 про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52).
Наказом № 6 від 25.01.2011 року начальником Управління міграційної служби в Одеській області було продовжено оформлення особової справи № 10/225 на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 59).
За результатами проведення інтерв`ю та вивчення матеріалів справи Тегіа Така Вільям Майкл 15 березня 2011 року Управлінням міграційної служби в Одеській області було зроблено висновок щодо відмови в наданні статусу біженця громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 63-65).
Зазначений висновок від 15 березня 2011 року Управління міграційної служби в Одеській області обґрунтувало тим, що аналізуючи інформацію під час співбесіди та анкетування Управління міграційної служби в Одеській області зробило висновок, що іноземець не має ознаки особи, яка б могла потребувати статус біженця, оскільки під час подання заяви заявник нічого не повідомляє про той факт, що його було затримано та протягом доби він перебував у поліцейському відділку, про що він розповів під час співбесіди, також з`ясувалось, що іноземець повертався до країни свого громадянства, щоб оформити документи, які він потребував, після цього він знову виїхав, проте за цей час його не було заарештовано, а можливість для заявника повернутись та виїхати свідчить про ситуацію, за якої заявник не має переслідувань за політичними ознаками. Також у висновку зазначено, що прибуття саме до Одеси пов`язане з пошуком позивачем кращого місця для перебування, оскільки під час співбесіди іноземець повідомив, що саме через наявність безкоштовного він житла приїхав до Одеси, будь-яких підтверджуючих членство у партії документів і доказів щодо обставин виїзду з країни громадянин ОСОБА_3 не надав, погрози, пов`язані з расою, політичними мотивами, національністю, громадянством, етнічною або релігійною приналежністю на адресу ОСОБА_1 не надходили, а тому виїзд заявника за кордон та прибуття саме до України свідчить про можливу економічну або соціальну складову виїзду з Камеруну, реального переслідування іноземець не зазнавав, а звернення до міграційної служби це лише спроба легалізувати, хоча б тимчасово, своє перебування на території України.
23 березня 2011 року Державним комітетом України у справах національностей та релігій за результатами розгляду особової справи № 10/225 Тегіа Така ОСОБА_4 , громадянина Камеруну, ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято рішення № 274-11, яким було вирішено підтримати висновок Управління міграційної служби в Одеській області та відмовити у наданні статусу біженця (а.с. 99).
Згідно п. п. 1, 2 наказу Управління міграційної служби в Одеській області № 23 від 29 березня 2011 року про прийняття остаточного рішення Державним комітетом України у справах національностей та релігій, у зв`язку з прийняттям Державним комітетом України у справах національностей та релігій остаточного рішення про відмову в наданні статусу біженця за справою № 10/225 Тегіа Така ОСОБА_4 , громадянина Камеруну, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рішення Держкомнацрелігій № 274-11 від 23.03.2011 р.) відповідно до Закону України «Про біженців`зобов`язано ознайомити заявника з прийнятим рішенням, по справі видати повідомлення «про відмову в наданні статусу біженця», ознайомивши з правом оскарження зазначеного рішення (а.с. 76).
10 червня 2011 року позивач отримав повідомлення про відмову в наданні статусу біженця № 17-9-521 від 29.03.2011 року (а.с. 74).
Виходячи із змісту частини п`ятої статті 14 Закону України «Про біженців`спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця.
Законом України від 21.10.99 р. ратифіковано Угоду між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців та Протокол про доповнення пункту 2 статті 4 Угоди між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців. Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців ухвалено Керівництво щодо процедур та критеріїв встановлення статусу біженців, відповідно до Конвенції, 1951 року та Протоколу, 1967 року (Женева, 1992 рік).
Відповідно до зазначеного Керівництва встановлені критерії оцінки при здійсненні процедур розгляду заяви особи щодо надання їй статусу біженця.
У відповідності до п. п. 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Відповідно до положень Закону України Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу вiд 18.03.2004 № 1629-IV з метою адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу є досягнення відповідності правової системи України acquis communautaire з урахуванням критеріїв, що висуваються Європейським Союзом (ЄС) до держав, які мають намір вступити до нього. Адаптація законодавства України до законодавства ЄС є пріоритетною складовою процесу інтеграції України до Європейського Союзу, що в свою чергу є пріоритетним напрямом української зовнішньої політики.
Згідно директив Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається», які використовуються у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутності поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.
Судом встановлено, що Тегіа Така Вільям Майкл 05.09.2010 року на підставі національного паспорту № 01227851, виданого Міністерством закордонних справ 09.04.2008 року, та навчальної візи до Харківської академії фізкультури офіційно вилетів з країни постійного проживання та транзитом через Кенію (Найробі) та ОАЄ (Дубаї) прибув до м. Київ 07.09.2010 року, тобто мав дозвіл влади на виїзд із країни, що підтверджується матеріалами особової справи, та свідчить про цілеспрямований характер прибуття позивача до України.
Позивач не поїхав до м. Харків для навчання в Харківській академії фізкультури, а приїхав того ж дня - 07.09.2010 року до м. Одеси, у зв`язку з тим що, за його словами, в м. Одесі є безкоштовне місце для проживання.
Як вбачається з паспорту позивача, Тегіа Така Вільям Майкл прибув до України ще в серпні 2010 року, проте потім виїздив до країни постійного проживання, у зв`язку з тим, що, як зазначив позивач, йому стало відомо, що його документи не перевели до України, а тому він повернувся до Камеруну, щоб направити документи, та знову прибув України 07 вересня 2010 року, за час повернення та перебування у Камеруні, позивач не зазнав переслідувань та заарештованого його також не було (а.с. 66).
В матеріалах особової справи, а саме в реєстраційному листі на особу, яка звернулась із заявою про надання статусу біженця (справа № 10/225, дата реєстрації 01.11.2010 року) ОСОБА_1 зазначив, що він не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були пов`язані з расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами, тощо; адміністративні заходи у вигляді затримання чи арешту до нього не застосовувалися; погрози пов`язані з расою, національністю, громадянством, етнічною або релігійною приналежністю на адресу позивача не надходили, проте в анкеті особи, яка звернулась з заявою про надання статусу біженця, позивач зазначає, що притягувався до кримінальної відповідальності за порушення громадського порядку та був ув`язненим протягом 5 місяців в Центральній в`язниці, рішення прийнято не було, що свідчить про неправдивість свідчень позивача (а.с. 42-43, 37-40).
Крім того, позивач не зазначив та не надав суду жодних доказів своєї належності до партії Соціал-демократичний фронт SDF (SDF Social Democratic Front). В анкеті особи, яка звернулась із заявою про надання статусу біженця, крім іншого, позивач зазначив, що він не звертався за наданням притулку або за наданням статусу біженця в інших країнах, тому що не мав наміру, що свідчить про відсутність у позивача побоювань стати жертвою переслідувань у зв`язку з політичними переконаннями.
Також, про неправдивість свідчень позивача свідчить те, що в п. 4.1. реєстраційного листка, на особу, яка звернулася із заявою про надання статусу біженця, Тегіа Така Вільям Майкл зазначив, що саме політичні причини стали підставою для виїзду позивача з останньої країни постійного проживання, проте, як було встановлено судом, позивач виїхав з Камеруну з метою навчання в Харківській академії фізкультури.
Позивач не навів також будь-якої аргументації своїм побоюванням у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам абзацу другого статті 1 Закону України «Про біженців», та, як було встановлено судом, позивач повертався до Камеруну для направлення документів та без перешкод знову виїхав до України з країни постійного проживання.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що заява позивача про надання статусу біженця в Україні розглянута з дотриманням вимог національного законодавства, актів міжнародного права у справах захисту прав та свобод людини, а оскаржуваним рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій обґрунтовано відмовлено позивачу в наданні статусу біженця, оскільки позивач не навів цілком обґрунтованих побоювань особистої небезпеки та переслідувань на батьківщині.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд дійшов до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні адміністративного позову Тегіа Така Вілльям Майкл до Державного комітету України у справах національностей та релігій, третя особа Управління міграційної служби в Одеській області, про визнання рішення № 274-11 від 23.03.2011 року нечинним з моменту його прийняття та зобов`язання надати статус біженця в Україні, відмовити у повному обсязі.
Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Повний текст постанови складено та підписано 16 грудня 2011 року.

Головуючий суддя О.А. Левчук

Судді Н.В. Бжассо

Н.В. Потоцька