Справа № 8948/10/1570
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

8948/10/1570

Справа № 8948/10/1570

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мірзи О.В.,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що висновки перевірки щодо залежності права Позивача на віднесення сум до податкового кредиту від декларування та сплати податків контрагентом по взаємовідносинам є протиправними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві. Крім того, представник позивача зазначив, що посилання Відповідача на відсутність первинних документів не відповідає дійсності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що в ході проведення перевірки Відповідачем було встановлено, що контрагент Позивача не задекларував зобов’язання по взаємовідносинам з позивачем на підставі яких Позивач відніс суми сплаченого податку на додану вартість в сумі зобов’язань до податкового кредиту, а тому підстав для відображення таких сум, як податковий кредит не вбачається. Крім того, на запит Відповідача про надання податкових накладних на підставі яких був сформований податковий кредит Позивач зазначив про їх втрату та не надав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне.

17.08.2010р. Позивач звернувся до Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою про втрату видаткових та прибуткових накладних, вихідних та вхідних податкових накладних, реєстрів податкових накладних, актів виконаних робіт за період з березня по червень 2010р.

На підставі п. 1 ст. 11 Закону України «про державну податкову службу в Україні» 21.08.2010р. Відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку Позивача щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Айс Вік» за період березень – квітень 2010р. По результатам перевірки складено акт № 4260-23-34-23862922 від 21.08.2010р. (а.с.44-47), яким зроблено висновок про порушення Позивачем п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97 – ВР та, чим було завищено у березні 2010р. залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 26 декларації) на 19 782 грн., занижено податок на додану вартість в березні 2010р. на суму 20 218 грн., занижено податок на додану вартість в квітні 2010р. на суму 172 591 грн. Відповідачем в акті перевірки зазначено, що у звітному періоді контрагент Позивача – ТОВ «Айс Вік» згідно бази даних «Контрагент» до податкового органу декларації за березень - квітень 2010р. не надавав.

Так як податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця, а в даному випадку податкові зобов’язання за березень - квітень 2010р. у ТОВ «Айс Вік» по контрагенту – Позивачу відсутні, то, на думку Відповідача, у ТОВ «Айс Вік» не було підстав надавати податкові накладні Позивачу. Крім того, судом встановлено, що Позивачем на запит Відповідача від 09.07.2010р. не надано податкових накладних до перевірки, які були підставою для формування податкового кредиту.

25.08.2010р. Позивачем надіслано на адресу Відповідача лист про втрату первинних документів, які Відповідачем було запропоновано надати Позивачу для підтвердження правомірності формування податкового кредиту (а.с.43). В своєму листі Позивач просить надати час для відновлення зазначених документів. На підтвердження даного факту Відповідачу було надано лист Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.42), яким підтверджено факт втрати вищезазначених документів.

Позивачем до суду надано податкові накладні (а.с.223-228), договір № 1/03/2010 від 03.03.2010р. (а.с.10), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (а.с.11-18), платіжні доручення (а.с.19-22), реєстр отриманих та виданих податкових накладних (а.с.23-31). Судом при досліджені цих документів було встановлено, що вони повністю відповідають необхідним критеріям, які встановлені чинним законодавством та в повному обсязі підтверджують правомірність формування Позивачем податкового кредиту за перевіряємий період березня-квітня 2010р.

Крім того, Позивачем надано суду робочий проект (а.с.92-121) та предпроектні матеріали (а.с.124-140), які складені контрагентом Позивача для виконання взятих на себе обов’язків, чим підтверджено фактичність та реальність господарської операції між даними суб’єктами господарської діяльності, що стало підставою для формування Позивачем податкового кредиту.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши законодавство, яке діяло на час проведення перевірки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню.

Згідно п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (надалі по тексту Закон № 168/97 - ВР), датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97 - ВР не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97 - ВР, передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п.п.7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97 – ВР, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.4 ст. 7 Закону № 168/97 - ВР визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надано виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до п.2 Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 166 із змінами, внесеними наказом ДПА України від 30.06.2005 року № 244 (далі – «Порядок № 166»), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно п. 5 Порядку № 166 податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку, тобто якщо податкову накладну видано особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 6.2. Порядку № 166, податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Закон №168/97 - ВР не містить положення про недійсність податкової накладної або її оформлення з порушенням закону на підставі не сплати контрагентом податкових зобов’язань.

Відповідачем не було доведено суду, що укладені Позивачем угоди з контрагентами спрямовані на отримання податкових пільг, а не на досягнення господарсько-фінансового результату.

Порушень, допущених позивачем при обчисленні та формуванні податкового кредиту, суд на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, не встановив. Не встановлено будь-яких порушень і його безпосереднім контрагентом.

Суд приходить до висновку, що Відповідачем в ході проведення перевірки та в судовому засіданні не було доведено та не вказано в акті перевірки, з посиланням на відповідні норми закону, що податкові накладні контрагента Позивача, які стали підставою для отримання Позивачем податкового кредиту, видані не платником податку на додану вартість.

Пунктом 10.6 ст. 10 Закону № 168/97 - ВР визначено, що форми декларації та податкових розрахунків з цього податку встановлюються відповідно до закону. Відповідно до Закону «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-III (далі – «Закон № 2181») визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Форма податкової декларації з податку на додану вартість, порядок її заповнення та подання встановлена та регулюється Наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання», згідно із яким Декларація подається до податкового органу за місцем реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами Закону №168. Декларація складається із вступної частини, службових полів, чотирьох розділів та обов'язкових додатків, з них платником заповнюються вступна частина, службові поля, перші три розділи та додатки, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації). Порядок заповнення декларації окремо за кожним розділом наводиться в розділі 5 цього Порядку (п.1.3. Порядку № 166).

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97 - ВР, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.5 Закону №168/97 - ВР цього пункту в тій самій редакції не дозволяється включати до податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV, встановлено, що відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, тому вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

У п. 1.3 ст. 1 Закону №168/97-ВР, платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України. Згідно з п.10.2 ст. 10 Закону №168/97-ВР платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" п.10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування».

Суд проаналізувавши, чинне законодавство приходить до висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Суд вважає, що Відповідачем не надано доказів правомірності прийнятого рішення про застосування фінансових санкцій до Позивача та не доведено суду фіктивності господарських операцій здійснених Позивачем в перевіряємий період, в той час як положеннями ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд також вважає за необхідне на підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.О. Cтефанов