Справа № 802/2672/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 вересня 2015 р. Справа № 802/2672/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 16 березня 2015 року звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Яришівської сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області.

За результатами розгляду поданого клопотання відповідач відмовив у наданні такого дозволу, посилаючись при цьому на те, що розміщення бажаної для позивача земельної ділянки порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування, що не узгоджується із вимогами статті 36 Закону України "Про охорону земель".

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до суду, у якому просить визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, що викладена у листі №31-2-0.3-8800/2-15 від 05 травня 2015 року, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо повторного розгляду його клопотання про відведення вказаної вище земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

На адресу суду надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Як на підставу заперечень, представник відповідача, зіслався на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також на той факт, що місце розташування (розміщення) земельної ділянки, яку бажає отримати позивач у власність, порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування (створення черезсмужжя).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила адміністративний позов задовольнити, з підстав протиправності відмови Головного управління Держземагенства у Вінницькій області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні адміністративного суду відмовити, оскільки, на його думку, розташування бажаної для позивача земельної ділянки не відповідає вимогам законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

16 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області із клопотанням та необхідними документами з приводу надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га на території Яришівської сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

Проте, Головне управління Держземагенства у Вінницькій області листом вих. № 31-2-0.3-8800/2-15 від 05 травня 2015 року відмовило заявнику у наданні такого дозволу з огляду на те, що розміщення земельної ділянки порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування, що не узгоджується із положеннями статті 36 Закону України "Про охорону земель".

Надаючи правову оцінку вказаній відмові, суд зважає на таке.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З листа відповідача вих. №31-2-0.3-8800/2-15 від 05 травня 2015 року слідує, що з наданого позивачем викопіювання розміщення земельної ділянки, яку бажає отримати у власність заявник, порушує вимоги раціональної організації території та компактність землекористування (створюється черезсмужжя). Разом з цим, згідно зі статтею 36 Закону України "Про охорону земель" черезсмужжя та конфігурація земельних ділянок, що створюють перешкоди в ефективному їх використанні і здійсненні природоохоронних заходів, а також порушують ландшафтну цілісність території, підлягають упорядкуванню. Відтак, на думку відповідача, місце розташування об'єкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель, що у відповідності до частини 7 статті 118 ЗК України є підставою для відмови у наданні заявнику дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Однак, суд критично оцінює такі підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зважаючи на таке.

Статтею 36 Закону України "Про охорону земель", на яку посилається відповідач у листі-відмові, врегульовано особливості охорони земель при здійсненні господарської діяльності на землях сільськогосподарського призначення.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Однак, таке упорядкування здійснюється не на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а на етапі використання таких земельних ділянок. Більше того, таке впорядкування потрібне при умові створення перешкод в ефективному використанні земель сільськогосподарського призначення і здійснення природоохоронних заходів, що можливо встановити в ході використання таких земельних ділянок.

Крім того, судом досліджено ситуаційний план із чергового кадастрового плану на території Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, з якого видно, що бажана для позивача земельна ділянка та земельні ділянки, які знаходяться поряд не утворюють черезсмужжя. Тому суд доходить висновку, що з наданого плану існування черезсмужжя не доведено, а отже доводи відповідача є безпідставними.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є протиправною, так як надана з підстави, що не передбачена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

На переконання суду, посилання відповідача як на підставу для відмови у наданні позивачу такого дозволу на те, що з урахуванням статті 36 Закону України "Про охорону земель" місце розташування об'єкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель є надуманими та не пов'язані між собою. До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що зазначаючи про невідповідність місця розташування об'єкта вимогам закону, маючи на увазі частину 4 статті 36 Закону України "Про охорону земель", є помилковим.

Відтак, відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що викладені у листі від 05 травня 2015 року, є протиправною, а тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Натомість, вимога позивача щодо скасування вказаної відмови не може бути задоволеною, оскільки така відмова викладена у формі листа, який не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, зважаючи на протиправність відмови відповідача у наданні позивачу відповідного дозволу, на переконання суду, задоволенню підлягає вимога позивача в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивача від 16 березня 2015 року.

Відтак, з огляду на встановлені обставини адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 05.05.2015 року № 31-2-0.3-8800/2-15 у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області вчинити дії щодо повторного розгляду клопотання ОСОБА_3 від 16.03.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною площею 2 га.) у власність для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) в користь ОСОБА_3 частину сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 48 грн. 72 коп. (сорок вісім гривень сімдесят дві копійки).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович