Справа № 822/2311/15
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2311/15

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

22 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зарицької Т.В.,

представників позивача: Потапової Н.А., Михайлець Т.А.,

представників відповідача: Савчука В.С., Варави В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили суд залишити її без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року - без змін.

Представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 07.04.2011 року зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Шепетівської міської ради Хмельницької області.

Посадовими особами Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Шепетівка Енергоінвест».

За результатами перевірки відповідач склав акт «Про результати планової виїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року» № 106/22/37587657 від 09.02.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, статті 135, пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.5, підпункту 138.8.1 пункту 138.8, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, тобто встановлено заниження податку на прибуток в сумі 225809 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 225809 грн.

Також встановлено порушення пункту 187.10 статті 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено суму податку на додану вартість в сумі 704403 грн., в тому числі:

- завищено податок на додану вартість на суму 24891 грн.,

- занижено податок на додану вартість в сумі 729294 грн.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

-№ яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 1069050 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 704403 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 364647 грн.,

-№ яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 338713,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 225809 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 112904,50 грн.

Висновки акту перевірки базуються на таких обставинах, встановлених при її проведенні.

За період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивач задекларував витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування всього на суму 40996100 грн., за даними перевірки підтверджено витрати в сумі 39869842 грн.

За результатами перевірки встановлено завищення витрат всього на суму 1126258 грн.

Актом перевірки встановлено безпідставне віднесення до витрат з податку на прибуток витрати, сплачені позивачем за отримані товари і послуги, внаслідок чого відповідач збільшив грошове зобов'язання позивача з податку на прибуток підприємств в розмірі 225809 грн., що відбулось внаслідок господарських відносин із ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС», адвокатським об'єднанням «Юридична фірма «Ілляшев і Партнери», Шепетівським комунальним підприємством водоканалізаційного господарства, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, ТОВ «Тіваз», ТОВ «Трейд Лайн М», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, ТОВ «Комунальні системи України».

За 2013 рік позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по господарських операціях, проведених з ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», які не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства на загальну суму 33000 грн. За період, що підлягав перевірці позивач провів фінансово-господарські операції з ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп» на загальну суму 39600 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 6600 грн.

Позивач як замовник послуг та ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп» як їх виконавець уклали договір про надання послуг № 03/04/13III від 03 квітня 2013 року, згідно якого виконавець зобов'язується надати послуги з дослідження кон'юктури ринку комунальних послуг населенню, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити послуги на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено детальний зміст та тематику послуг, строки їх надання, вартість надання послуг, вимоги до результатів послуг та інші умови, які сторони визначають як істотні, і вони повинні бути визначені у кожному відповідному додатку до договору.

Додатком № 1 до договору передбачено проведення робіт по дослідженню рівня задоволеності споживачів послугами ТОВ «Шепетівка Енергоінвест». Детально зміст завдання на дослідження наведено в акті перевірки.

Для проведення перевірки позивач надав контролюючому органу договір про надання послуг № 03/04/13III від 03 квітня 2013 року, додаток № 1 до вказаного договору, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 39600 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 6600 грн., податкові накладні, платіжні доручення, картку рахунку 631.

При проведенні перевірки не встановлено, а платником податків не надано додаткових доказів які б підтверджували факт надання послуг, а саме: звіти про виконану роботу, оформлені письмові консультації, тощо.

Сам акт виконаних робіт не містить найменування проведених робіт, відсутні кількісні і вартісні показники, дата та місце надання послуг, що не дає можливості встановити зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що позивач завищив показник витрат на суму 33000 грн., по господарській операції з надання послуг ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп».

Позивач за 2013 рік безпідставно відніс до складу витрат витрати по операціях, проведених з адвокатським об'єднанням «Юридична фірма Ілляшев та Партнери» на суму 32500 грн.

За період, що підлягав перевірці позивач перерахував адвокатському об'єднанню «Юридична фірма Ілляшев та Партнери» 39000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 6500 грн., за актом здачі-прийняття робіт № 44/АО від 28.05.2013 року.

При проведенні перевірки позивач надав акт здачі-прийняття робіт № 44/АО від 28.05.2013 року, податкову накладну, платіжне доручення, картку рахунку 631.

Акт здачі-прийняття робіт не містить переліку послуг із зазначенням кількісних і вартісних показників, інших доказів фактичного виконання послуг позивач не надав.

Письмовий договір про надання послуг між ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» та АО «Юридична фірма Ілляшев та Партнери» не укладався.

Позивач не надав документальних доказів фактичного виконання юридичних послуг, тому він неправомірно відніс до показників загальновиробничих витрат підприємства витрати по взаємовідносинах із АО «Юридична фірма Ілляшев та Партнери».

Позивач за 2013 рік безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях, проведених з Шепетівським комунальним підприємством водоканалізаційного господарства (Шепетівським КПВГ) в сумі 308167 грн.

Позивач перерахував підприємству 308099,53 грн., а 91,63 грн., рахується як кредиторська заборгованість станом на 31.12.2013 року.

Основним видом діяльності Шепетівського КПВГ є каналізація, відведення і очищення стічних вод.

Письмовий договір між ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» та Шепетівським КПВГ не укладався, акти виконаних робіт не оформлялися, для перевірки надані тільки платіжні доручення та картка рахунку 631.

Відсутність таких первинних документів не дає змогу встановити зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю позивача та реальність здійснення вказаних послуг.

Позивач у 2013 році безпідставно відніс до складу витрат витрати по автопослугах від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, які не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства на суму 2933,33 грн.

Позивачем укладений договір перевезення вантажу із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, № 120913 від 12.09.2013 року, та сплачено йому за цим договором 3520 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 586,67 грн.

Для проведення перевірки позивач надав сам договір перевезення вантажу № 120913 від 12.09.2013 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 78 від 13.09.2013 року, податкову накладну, платіжне доручення, картку рахунку 631.

Від оперативного управління ДПІ у м. Хмельницькому відповідачем отримано лист в якому повідомляється, що згідно автоматизованої системи фіксації і розпізнавання номерних знаків «Відеоконтроль Рубіж» УДАЇ УМВС у Хмельницькій області транспортним засобом, який вказаний у акті здачі-прийняття робіт, в період з 01.09.2013 року по 31.09.2013 року перевезення не здійснювалися.

При проведенні перевірки позивач не надав додаткових доказів які б підтвердили факт надання послуг з перевезення вантажу.

Виходячи із наведеного відповідач вважає, що позивач неправомірно відніс до витрат з податку на прибуток підприємств суму 2933,33 грн., сплачену фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6

Також позивачем безпідставно віднесено до складу витрат, витрати по операціях проведених з ТОВ «Тіваз», які не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства на загальну суму 297031,92 грн.

Позивач за період, що підлягав перевірці провів фінансово-господарські операції з ТОВ «Тіваз» на загальну суму 356438,30 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 59406,38 грн.

Для проведення перевірки позивач надав відповідачу договір на виконання робіт № 14/05-13 від 14 травня 2013 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2В за травень, червень 2013 року, довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 за травень, червень 2013 року, податкові накладні, платіжні доручення, картку рахунку 631.

За договором та актами приймання виконаних будівельних робіт виконавець-ТОВ «Тіваз» надав послуги з хімічної промивки котлів.

Акти приймання виконаних будівельних робіт не містять конкретне найменування об'єктів де виконувалися роботи, відсутні прізвища осіб які підписали такі акти.

Відповідно до довідки форми 1 Д Ф за 2 квартал 2013 року поданої ТОВ «Тіваз» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська кількість працівників на підприємстві становить 6 чоловік, які 27.06.2013 року всі крім директора підприємства звільнені.

На підставі проведеного аналізу актів приймання виконаних підрядних будівельних робіт встановлено невідповідність кількості працюючих на ТОВ «Тіваз» із вказаною кількістю витрат праці працівників у актах приймання виконаних будівельних робіт та витрат на заробітну плату, сумі нарахованого доходу.

Таким чином, чисельність працюючих осіб не дозволяла ТОВ «Тіваз» самостійно виконати повний об'єм робіт.

В день підписання акту приймання виконаних будівельних робіт працівники ТОВ «Тіваз» відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2013 року, поданого до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, були звільнені з роботи.

Послуги з хімічної промивки котлів фактично не здійснювались, оскільки для виконання робіт виконавець-ТОВ «Тіваз» не мало трудових та технічних ресурсів.

Наявні на підприємстві первинні бухгалтерські документи не відповідають вимогам чинного законодавства, не свідчать про реальне надання послуг від контрагента вказаного у первинних документах, та не мають юридичної сили, тому позивач не мав права відносити до складу витрат суми операцій по документах, отриманих від ТОВ «Тіваз».

Позивач як замовник та ТОВ «Трейд Лайн М» як виконавець уклали договір про виконання робіт від 26 березня 2013 року.

Позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, а саме: роботи з очистки біоставка та контактного резервуара, проведені ТОВ «Трейд Лайн М» в 2013 році на загальну суму 56125,13 грн.

Перевіркою встановлено, що позивач провів господарсько-фінансові операції з ТОВ «Трейд Лайн М» на загальну суму 67350,16 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 11225,03 грн.

Позивач для перевірки надав сам договір на виконання робіт від 26 березня 2013 року, акт приймання виконаних будівельних робіт б/н за травень 2013 року, податкову накладну, платіжне доручення, картку рахунку 631.

В акті виконаних робіт відсутні конкретні найменування об'єкту на якому виконувалися роботи та його адреса, прізвища осіб які його підписали.

ТОВ «Трейд Лайн М» не могло виконати роботи які вказані в акті приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013 року, оскільки відповідно до довідки форми № 1 Д Ф за 2 квартал 2013 року поданої ТОВ «Трейд Лайн М» до ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька кількість працівників на підприємстві становить 10 чоловік.

Роботи по очистці біоставка та контактного резервуара фактично не проводились, тому що для проведення таких робіт ТОВ «Трейд Лайн М» не мало технічних та людських ресурсів.

Первинні документи не відповідають вимогам чинного законодавства і не свідчать про реальне виконання робіт контрагентом, тому не мають юридичної сили, відповідно позивач не мав права відносити до складу витрат суми операцій по документах, отриманих від ТОВ «Трейд Лайн М».

Позивач як замовник та фізична особа-підприємець ОСОБА_7, як виконавець уклали договір про надання послуг № 15 від 01.11.2012 року.

Позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, а саме по оплаті юридичних послуг за 2013 рік на загальну суму 53770,60 грн.

Для проведення перевірки позивач надав сам договір № 15 від 01.11.2012 року, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжні доручення, картки рахунку 631.

Позивач не надав документальних доказів фактичного виконання послуг які б підтверджували факт надання послуг, крім актів здачі-прийняття робіт.

Відсутність в актах виконаних робіт конкретного переліку наданих послуг, місця та дати їх виконання, а також в чому виражений результат наданих послуг, є порушенням статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік», тому позивач завищив витрати на загальну суму 53771 грн.

Позивач як замовник та фізична особа-підприємець ОСОБА_8, як виконавець уклали договір про надання послуг № 1/08-12 від 01.08.2012 року.

Позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, а саме по оплаті проведення семінарів, тренінгів та конференцій за 2103 рік на загальну суму 156500 грн.

Для проведення перевірки позивач надав сам договір № 01/08-12 від 01.08.2012 року, додатки до договору-№ 7 від 10.07.2013 року, та № 10 від 18.11.2013 року, заявки на надання послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжні доручення, картки рахунку 631.

Згідно вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_8, повинна була проводити семінари, тренінги та конференції, більш конкретний перелік таких послуг наведений у додатках до договору.

Позивач не надав документальних доказів фактичного виконання послуг, а також додаткових письмових доказів які б підтверджували факт надання послуг.

Відсутність в актах виконаних робіт конкретного переліку наданих послуг, місця та дати їх виконання, а також в чому виражений результат наданих послуг, є порушенням статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік», тому позивач завищив витрати на загальну суму 156500 грн.

Позивач як замовник та фізична особа-підприємець ОСОБА_9, як виконавець уклали договір про надання послуг № 25/2/04-2013 від 25.04.2013 року.

Позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, а саме по оплаті ОСОБА_9, за надання інформаційно-консультативних послуг, проведення семінарів, тренінгів та конференцій за 2103 рік на загальну суму 8480 грн.

Для проведення перевірки позивач надав сам договір про надання послуг № 25/2/04-2013 від 25.04.2013 року, додаток № 1 до договору, заявку на надання послуг, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 23/05 від 23.05.2013 року, платіжне доручення, картку рахунку 631.

Згідно вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_9, повинна була розробляти та проводити семінари, тренінги та конференції, більш конкретний перелік послуг наведений у додатках до договору.

Позивач не надав документальних доказів фактичного виконання послуг, а також додаткових письмових доказів які б підтверджували факт надання послуг.

Відсутність в актах виконаних робіт конкретного переліку наданих послуг, місця та дати їх виконання, а також в чому виражений результат наданих послуг, є порушенням статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік», тому позивач завищив витрати на загальну суму 8480 грн.

Позивач як замовник та фізична особа-підприємець ОСОБА_10, як виконавець уклали договір про надання юридичних послуг № 01-13 від 01.11.2013 року.

Позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, а саме по оплаті юридичних послуг за 2103 рік на загальну суму 16000 грн.

Для проведення перевірки позивач надав сам договір № 01-13 від 01.11.2013 року, додаток № 1 до договору, акт надання послуг від 04.12.2013 року, платіжні доручення, картку рахунку 631.

Згідно вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_10, повинна була надати юридичні послуги, перелік яких наведений у додатку до договору.

Позивач не надав документальних доказів фактичного виконання послуг, а також додаткових письмових доказів які б підтверджували факт надання послуг.

Відсутність в актах виконаних робіт конкретного переліку наданих послуг, місця та дати їх виконання, а також в чому виражений результат наданих послуг, є порушенням статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік», тому позивач завищив витрати на загальну суму 16000 грн.

Позивач як замовник та ТОВ «Комунальні системи України» як виконавець уклали договір про надання послуг з питань управління господарською діяльністю № 07/05-1 від 07.05.2013 року.

Позивач безпідставно відніс до складу витрат, витрати по операціях з ТОВ «Комунальні системи України» які не пов'язані з веденням господарської діяльності позивача, а саме по оплаті консультаційних послуг з питань управління господарською діяльністю за 2103 рік на загальну суму 161750 грн.

За 2013 рік позивач перерахував ТОВ «Комунальні системи України» кошти на загальну суму 194100 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 32350 грн.

Для проведення перевірки позивач надав сам договір № 07/05-1 від 07.05.2013 року, додаток № 1 до договору, акт надання послуг від 04.12.2013 року, платіжні доручення, картки рахунку 631.

Перелік консультаційних послуг наведений у додатку № 1 до договору.

Позивач при проведені перевірки не надав документальних доказів реальності надання послуг наведених у вказаному додатку до договору, що не дає можливості визначити яким чином такі послуги використані в господарській діяльності підприємства.

Таким чином у 2013 році позивач безпідставно відніс до податкових витрат з податку на прибуток витрати по оплаті неотриманих товарів, робіт та послуг всього на суму 1126258 грн.

Висновки акту перевірки та прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення № 000152201 від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 338713,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 225809 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 112904,50 грн., суд вважає такими, що в частині не відповідають вимогам Податкового кодексу України, тобто є частково протиправними і податкове повідомлення-рішення крім того таким, що підлягає скасуванню в частині, враховуючи наступне.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла на дату здійснення господарських операцій) визначені витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, в тому числі інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 138.2, 138.5, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла на дату здійснення господарських операцій) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Позивач в якості замовника послуг, в 2012, 2013 роках уклав письмові договори із ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, ТОВ «Комунальні системи України», які виступали в якості виконавців послуг, відповідно до яких виконавці прийняли на себе зобов'язання надати послуги з дослідження кон'юктури ринку комунальних послуг населенню, надати консультаційні послуги з питань управління господарською діяльністю, надати юридичні послуги, провести семінари, тренінги та конференції, а замовник взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити послуги на умовах підписаних договорів.

Із АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери» позивач не укладав письмовий договір, але перебував в господарських відносинах, згідно яких виконавець-АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери» взяв на себе зобов'язання надати юридичні послуги.

Перелік вказаних договорів, інших первинних документів та їх зміст наведений у акті перевірки.

Позивач на підставі отриманих первинних документів формував витрати з податку на прибуток які були відображені у податкових деклараціях за відповідні звітні (податкові) періоди, зокрема за 2013 рік.

Позивач в підтвердження виконання договорів при проведенні перевірки надав контролюючому органу договори про надання послуг, додатки до вказаних договорів, акти здачі-прийняття робіт, заявки на надання послуг, податкові накладні, фінансові документи про оплату отриманих товарів та послуг в безготівковій формі, акти приймання виконаних підрядних робіт № КБ-2а, довідки про вартість виконаних підрядних робіт № КБ-3, картки рахунку 631, перелік яких також наведений в акті перевірки.

Суд погоджується із висновками акту перевірки відносно того, що витрати позивача понесені ним по оплаті послуг передбачених договорами, укладеними із ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, ТОВ «Комунальні системи України», та по оплаті послуг за актом здачі-прийняття робіт № 44/АО від 28.05.2013 року, підписаним із АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери» не підтвердженні належними документами на підставі яких можна було би зробити висновок про те, яким чином зазначені в договорах і акті здачі-прийняття робіт послуги використані позивачем в своїй господарській діяльності.

При проведенні перевірки, а також в судовому засіданні не встановлено, а платником податків не надано доказів які б підтверджували фактичне виконання послуг, а саме: звіти про виконану роботу, оформлені письмові консультації, тощо.

Самі акти виконаних робіт, акти здачі-прийняття робіт, всупереч змісту додатків до договорів не містять найменування проведених робіт, наданих послуг, у них відсутні кількісні і вартісні показники послуг, не вказані дата та місце їх надання, що не дає можливості встановити зв'язок понесених позивачем витрат з господарською діяльністю позивача.

Розрахунок щодо розміру збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток за основним платежем та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) по контрагентах-ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, ТОВ «Комунальні системи України», проведений відповідачем та доданий до матеріалів справи.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 338713,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 225809 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 112904,50 грн., в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 149400 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 99600 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 49800 грн., необхідно визнати таким, що відповідає вимогам Податкового кодексу України, тому скасуванню не підлягає.

Висновки акту перевірки та прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 338713,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 225809 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 112904,50 грн., в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 189313,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 126209 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 63104,50 грн., не відповідає вимогам Податкового кодексу України, тобто є частково протиправним і таким, що підлягає скасуванню в частині, враховуючи наступне.

Позивач в 2013 році перебував в господарських відносинах з Шепетівським комунальним підприємством водоканалізаційного господарства, ТОВ «Трейд Лайн М», та уклав договори з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, ТОВ «Тіваз».

Суд вважає протиправними висновки акту перевірки щодо того, що витрати понесенні позивачем в зв'язку із оплатою послуг по взаємовідносинах із зазначеними контрагентами неправомірно віднесенні позивачем до витрат з податку на прибуток підприємств, а саме:

- оскільки основним видом діяльності Шепетівського КПВГ є каналізація, відведення і очищення стічних вод, позивач не міг здійснювати свою діяльність без дотримання відповідних послуг від Шепетівського КПВГ, враховуючи, що основним видом діяльності позивача є вироблення теплової енергії для споживачів і за відсутності каналізації, відведення і очищення стічних вод підприємство не могло би здійснювати господарську діяльність. Відсутність письмового договору та актів здачі-прийняття робіт між позивачем та Шепетівським КПВГ не може слугувати підставою для висновку про отримання послуг які не пов'язані з господарською діяльністю підприємства;

- інформація згідно автоматизованої системи фіксації і розпізнавання номерних знаків «Відеоконтроль Рубіж» УДАЇ УМВС у Хмельницькій області не може бути достатнім доказом відсутності надання послуг фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, з перевезення вантажів в зв'язку з відсутністю певних експертних висновків щодо вказаної автоматизованої системи фіксації і розпізнавання номерних знаків;

- роботи проведенні ТОВ «Тіваз» з хімічної промивки котлів на котельнях позивача безпосередньо стосуються його господарської діяльності, так як позивач виробляє в котельнях за допомогою котлів теплову енергію, певні недоліки первинних документів наведені в акті перевірки не можуть бути підставою для висновку про безпідставність віднесення позивачем до складу витрат, витрат проведених на оплату проведених робіт ТОВ «Тіваз», право позивача на формування витрат не залежить від того якими трудовими та людськими ресурсами були проведені роботи контрагентом;

- роботи проведенні ТОВ «Трейд Лайн М» з очистки біоставка та контактного резервуара позивача безпосередньо стосуються його господарської діяльності, так як позивач виробляє теплову енергію, при цьому за технологією використовується вода, тому певні недоліки первинних документів наведені в акті перевірки не можуть бути підставою для висновку про безпідставність віднесення позивачем до складу витрат, витрати на оплату проведених робіт ТОВ «Трейд Лайн М», право позивача на формування витрат не залежить від того якими трудовими та людськими ресурсами були проведені роботи контрагентом.

Із пояснень представників позивача судом встановлено, що отримані роботи та послуги за договорами та актами здачі-прийняття робіт, послуг позивач використав у своїй господарській діяльності.

Відповідачем при проведенні перевірки не встановлено можливого виконання таких робіт, надання послуг позивачу іншими контрагентами, хоча підприємство здійснювало господарську діяльність, а також сплачувало податки до бюджету.

Державним податковим органом не надано жодних доказів того, що відомості в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку позивача, оформлених при виконанні зазначених договорів та в актах здачі-прийняття робіт, послуг не відповідають дійсності.

Право позивача на формування витрат не залежить від діяльності його контрагентів, зокрема від того якими трудовими та технічними ресурсами виконуються роботи та надаються послуги.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому виявилась завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, і хто з її учасників мав намір на досягнення цієї мети. За відсутності таких доказів наявність умислу у юридичної особи не може вважатись установленою.

Аналізуючи все в сукупності суд приходить до висновку, що намір сторін у досліджених договорах та домовленостях, щодо вчинення господарських зобов'язань з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, за досліджених обставин у судовому засіданні свого підтвердження не знайшов.

Доказів того, що укладені договори є такими, що не мають реальних наслідків відповідачем не надані, у акті перевірки не наведені.

За таких обставин суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 338713,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 225809 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 112904,50 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 189313,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 126209 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 63104,50 грн., тобто в частині нарахувань які стосуються господарських взаємовідносин позивача із контрагентами-Шепетівським комунальним підприємством водоканалізаційного господарства, ТОВ «Трейд Лайн М», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, ТОВ «Тіваз».

Прийняте відповідачем на підставі акту перевірки податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 1069050 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 704403 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 364647 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 1005124,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 661786 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 343338,50 грн., враховуючи наступне.

За період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивач задекларував податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 3332533 грн. Перевіркою встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 625031 грн., внаслідок його завищення на суму 659412 грн., та заниження на суму 34381 грн.

Актом перевірки встановлено безпідставне віднесення до податкового кредиту за 2013 рік сплачений податок на додану вартість на загальну суму 208995 грн., за отримані товари і послуги, що відбулось внаслідок господарських відносин із ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11, ТОВ «Тіваз», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Комунальні системи України», ТОВ «Агора Груп», реальний характер яких документально не підтверджений.

Крім того позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 414999 грн., в результаті віднесення до його складу податку на додану вартість за податковими накладними, отриманими від НАК Нафтогаз України.

Позивач отримав від контрагентів податкові накладні в зв'язку із оплатою отриманих товарів та послуг.

Факт отримання податкових накладних підтверджується змістом акту перевірки, та поясненнями сторін у справі.

Позивач на підставі отриманих податкових накладних сформував податковий кредит за відповідні звітні (податкові) періоди та подав до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні (податкові) періоди.

Згідно підпунктів а), б) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, також з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Статтею 194 Податкового кодексу України встановлено, що операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Так як позивач та його контрагенти в період часу здійснення господарських операцій були платниками податку на додану вартість, такі господарські операції з постачання товарів і постачання послуг є об'єктом оподаткування таким податком, тому контрагенти провели оподаткування господарських операцій за базою оподаткування і за ставкою встановленою Законом.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції пункту який діяв на час здійснення господарських операцій) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій-не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналізуючи вказані норми Податкового кодексу України, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що основним документом, який підтверджує право платника податку на податковий кредит є належно виконана податкова накладна, за умови придбання послуг з метою їхнього подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (за редакцією пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України яка діяла на час здійснення господарських операцій), в зв'язку з чим вважає, що позивач сформував податковий кредит у звітному (податковому) періоді на підставі отриманих податкових накладних від контрагентів, а саме: фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ТОВ «Тіваз», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Агора Груп», цілком правомірно у повній відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Правомірність права платника податку на формування податкового кредиту у звітних (податкових) періодах на підставі отриманих податкових накладних від контрагентів, а саме: фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ТОВ «Тіваз», ТОВ «Трейд Лайн М», підтверджується обставинами які встановлені в судовому засіданні при дослідженні правомірності права позивача на формування витрат з податку на прибуток по господарських взаємовідносинах із цими контрагентами.

Правомірність права платника податку на формування податкового кредиту у звітних (податкових) періодах за податковою накладною, отриманою від ТОВ «Агора Груп», відповідач пов'язує із реальністю надання послуг із перевезення вантажів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, оскільки позивач придбав у ТОВ «Агора Груп» за договором поставки № 07/06-13 від 07.06.2013 року мулошкреб та пристрій для плаваючих речовин УПВ-28, а доставку здійснив фізична особа-підприємець ОСОБА_6, за договором перевезення вантажу № 120913 від 12.09.2013 року.

Згідно видаткової накладної ВН № 70 від 16.09.2013 року та податкових накладних, ТОВ «Агора Груп» поставило позивачу мулошкреб та пристрій для плаваючих речовин УПВ-28 вартістю 570960 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 95160 грн., які віднесені позивачем до податкового кредиту за відповідний звітний (податковий) період.

Оскільки, встановлено правомірність права позивача на формування витрат з податку на прибуток та податкового кредиту по господарських взаємовідносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, у суду відповідно відсутні підстави для визнання неправомірним права позивача на формування податкового кредиту за рахунок сплати податку на додану вартість за придбаний товар у ТОВ «Агора Груп».

Враховуючи наведене суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 1069050 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 704403 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 364647 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 249567 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 166378 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 83189 грн., по господарських взаємовідносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11, ТОВ «Тіваз», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Агора Груп».

Що стосується правомірності формування податкового кредиту позивачем по взаємовідносинах із ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери», ТОВ «Комунальні системи України», то суд погоджується із висновками акту перевірки та поясненнями представників відповідача про те, що позивач неправомірно відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість сплачені вказаним контрагентам за обставин, які були встановлені у судовому засіданні при встановлені правомірності формування витрат з податку на прибуток підприємств по господарських взаємовідносинах із такими контрагентами.

Враховуючи наведене суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 1069050 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 704403 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 364647 грн., необхідно визнати правомірним в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 63925,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 42617 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 21308,50 грн., по господарських взаємовідносинах із ТОВ «АЙ-ЕР-ЕС Груп», АО «ЮФ «Ілляшев і Партнери», ТОВ «Комунальні системи України», тому в цій частині його необхідно залишити без змін.

Жодних порушень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при проведенні перевірки не виявлено, при розгляді справи в суді не встановлено.

Що стосується завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 414999 грн., в зв'язку з віднесенням до його складу податку на додану вартість за податковими накладними наданими позивачу НАК «Нафтогаз України», то суд вважає такий висновок акту перевірки неправомірним, зважаючи на таке.

Позивач уклав із НАК «Нафтогаз України» договір купівлі-продажу природного газу № 13/3026-БО-34 від 28.12.2012 року для його використання виключно для виробництва теплової енергії.

НАК «Нафтогаз України» за поставками природного газу надав позивачу такі податкові накладні:

-№ 2501 від 31.01.2013 року на суму 100000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 16666,67 грн.,

-№ 4849 від 28.02.2013 року на суму 1760000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 293333,33 грн.,

-№ 6521 від 31.03.2013 року на суму 200000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 33333,33 грн.,

-№ 10267 від 30.04.2013 року на суму 500000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 83333,33 грн.,

-№ 14293 від 31.07.2013 року на суму 30000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 5000 грн.

Для перевірки надані акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень, квітень 2013 року.

Оплата поставленого природного газу відбулась платіжними дорученнями в січні, лютому, березні, квітні, липні 2013 року. Перелік актів приймання-передачі природного газу, платіжних доручень, податкових накладних та їх зміст наведений в акті перевірки.

Відповідач вважає, що позивач не мав права відносити податок на додану вартість зазначений у податкових накладних № 4849 від 28.02.2013 року на суму 1760000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 293333,33 грн., № 6521 від 31.03.2013 року на суму 200000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 33333,33 грн., № 10267 від 30.04.2013 року на суму 500000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 83333,33 грн., № 14293 від 31.07.2013 року на суму 30000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 5000 грн., оскільки дата виписки податкових накладних не відповідає ні датам платіжних доручень на оплату поставленого природного газу, ні датам актів приймання-передачі природного газу.

Для перевірки надані акти приймання-передачі які складені з порушенням пункту 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку за січень, лютий, березень, квітень 2013 року, тобто поставки природного газу відбулись в січні, лютому, березні, квітні 2013 року, а такі акти підписані сторонами 26 вересня 2013 року.

Із пояснень представників позивача судом встановлено, що акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень, квітень 2013 року підписані сторонами 26 вересня 2013 року в зв'язку із наявністю спору між позивачем та НАК «Нафтогаз України» про визначення методики визначення обсягів природного газу у разі поставки теплової енергії позивачем різним категоріям споживачів. Вказаний спір вирішувався в господарському суді і по завершенні розгляду справи такі акти були підписані сторонами.

Підписання актів у вересні 2013 року ніяким чином не впливає на право позивача відносити сплачені суми податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідні звітні (податкові) періоди.

Позивач здійснював віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідні звітні податкові періоди за касовим методом, яким передбачено право проводити віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідні звітні податкові періоди не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Право позивача на касовий метод віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідні звітні податкові періоди базується на тому, що він займається постачанням теплової енергії.

Крім того перевіркою встановлено завищення податкового кредиту в сумі 1037 грн., за рахунок включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних в звітних періодах яких не було здійснено перерахування коштів позивачем.

Враховуючи наведене суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 1069050 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 704403 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 364647 грн., необхідно визнати протиправним і скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 622498,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 414999 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 207499,50 грн., по господарських взаємовідносинах із НАК «Нафтогаз України».

В цілому податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 1069050 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 704403 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 364647 грн., необхідно визнати протиправним і скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 1005124,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 661786 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 343338,50 грн.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.