Справа № 2а-5545/10/1770
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2011-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2011 р. < Текст >Справа № 8687/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційні скарги субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 та Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року у справі № 2а-5545/10/1770 за позовом субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про скасування постанов про застосування фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області, в якому просить скасувати постанови № 0895 від 20 жовтня 2010 року про застосування стосовно неї фінансових санкцій в сумі 680 грн. за невиконання припису органу державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства та № 0896 від 20 жовтня 2010 року про застосування до неї фінансових санкцій в розмірі 510 грн. за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм.

Вважає, що зазначені постанови є незаконними, так як перевезення пасажирів здійснювалося за маршрутом Рівне-Антопіль-Київ, довжина якого складає 320 км, а назад автобус вертався без пасажирів; інспекторами під час проведення перевірки не було враховано і те, що напарник водія буде здійснювати перевезення пасажирів в іншому напрямку.

Крім того, посадовими особами відповідача незаконно була проведена рейдова перевірка з питань виконання припису щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт у м.Києві в місці посадки та висадки пасажирів, оскільки в даному випадку повинна проводитися позапланова перевірка і за місцезнаходженням субєкта господарювання. Також у завданні на перевірку, яке було предявлене інспекторами відповідача під час проведення перевірки, не містило усіх необхідних реквізитів. Тому акти, складені за результатами незаконних перевірок, не можуть бути належними доказами законності застосування до неї фінансових санкцій та не породжують жодних правових наслідків.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року адміністративний позов задоволено частково скасовано постанову територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про застосування фінансових санкцій № 0896 від 20 жовтня 2010 року. В решті позову відмовлено за безпідставністю. Також присуджено на користь позивача із Державного бюджету судовий збір у розмірі 1,70 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, її оскаржили обидві сторони.

Покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, представник позивача ФОП ОСОБА_2 просить зазначену постанову в частині відмови у скасуванні постанови про застосування фінансових санкцій № 0895 від 20.10.2010 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ФОП ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано того, що перевірка, на підставі результатів якої було винесене рішення № 0895 від 20.10.2010 року, була проведена незаконно. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою перевірки виконання приписів щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт проводяться не рейдові перевірки, а позапланові перевірки, за наслідками яких складаються акти за формою згідно додатку 2 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, а акт перевірки № 201017 від 02.09.2010 року є актом за формою згідно додатку 3 до даного Порядку. Також перед проведенням перевірки інспекторами Головної державної інспекції на автомобільному транспорті предявили завдання на перевірку, яке не було оформлене належним чином у ньому були відсутні обовязкові реквізити.

Головна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області також вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить змінити постанову суду першої інстанції в частині скасування постанови про застосування фінансових санкцій № 0896 від 20.10.2010 року, відмовивши у задоволенні всіх позовних вимог.

При цьому відповідач зазначає, що висновок суду про те, що зазначення в дорожніх листах маршруту Рівне-Антопіль-Київ-Рівне не підтверджує факту перевезення пасажирів за кільцевим маршрутом, є помилковим з огляду на положення ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», якою визначено поняття автобусного маршруту та нерегуляр-них пасажирських перевезень. Судом не взято до уваги того, що в дорожньому листі зазначено двох водіїв, які пройшли медичний передрейсовий огляд. З огляду на зазначене на положення ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» постанова № 0896 від 20.10.2010 року є законною.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області слід задовольнити, а апеляційна скарга субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 зареєстрована 12.03.2009 року як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Рівненської міської ради, що підтверджується свідоцтвом серії В03 № 261731, надає послуги з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами відповідно до ліцензії серії АВ № 474410, виданої 09.06.2009 року.

16 листопада 2009 року посадовими особами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області (далі ТУ ГДІАТ в Рівненській області) була проведена перевірка дотримання ФОП ОСОБА_2 законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень, в ході якої було встановлено здійснення таких перевезень за маршрутом Рівне-Київ автобусом, в салоні якого відсутні вогнегасники, чим порушено вимоги п. 31.4.7. є) Правил дорожнього руху. У звязку з цим на імя ФОП ОСОБА_2 було внесено припис за № 048836 з пропозицією вжити заходи по усуненню виявлених порушень у строк до 20 лютого 2010 року.

Своїм листом від 18 лютого 2010 року ФОП ОСОБА_2 повідомила начальника ТУ ГДІАТ в Рівненській області про виконання вимог зазначеного припису.

02 вересня 2010 року державними інспекторами ТУ ГДІАТ у м.Києві була проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, в ході якої було перевірено транспортний засіб «Daimler-Chrysler 313» номерний знак НОМЕР_1, який належить ФОП ОСОБА_2, при здійсненні нерегулярних перевезень пасажирів за маршрутом Київ-Рівне. Перевіркою було встановлено відсутність в транспортному засобі двох вогнегасників, про що було складено акт № 201017 від 02.09.2010 року.

Відповідно до встановлених порушень начальником ТУ ГДІАТ у Рівненській області була прийнята постанова за № 0895 від 20 жовтня 2010 року про застосування стосовно ФОП ОСОБА_2 фінансових санкцій в сумі 680 грн. за невиконання припису органу державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства.

06.10.2010 року державними інспекторами ТУ ГДІАТ в Рівненській області була проведена рейдова перевірка з питань додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. В ході перевірки транспортного засобу марки «МБ 316 D» номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, встановлено, що нерегулярні пасажирській перевезення за маршрутом Рівне-Антопіль- Київ-Рівне протяжністю понад 500 км здійснювалися одним водієм. Зазначені порушення були засвідчені актом № 191077 від 06.10.2010 року.

На підставі зазначеного акту та відповідно до виявлених порушень начальником ТУ ГДІАТ у Рівненській області була прийнята постанова за № 0896 від 20 жовтня 2010 року про застосування стосовно ФОП ОСОБА_2 фінансових санкцій в сумі 510 грн. за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування постанови про застосування фінансових санкцій № 0895 від 20.10.2010 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 31 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транс-порті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006 р. № 1567, за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав вносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт, який підлягає обовязковому виконанню в зазначений у ньому строк. Про виконання припису уповноважена особа субєкта господа-рювання повинна письмово повідомити керівникові органу державного контролю.

Правомірність внесення припису № 048836, винесеного за результатами перевірки, проведеної 16 листопада 2009 року, ніким не оспорювалася.

Своїм листом від 18.02.2010 року ФОП ОСОБА_2 повідомила ТУ ГДІАТ в Рівненській області про виконання зазначеного припису шляхом обладнання автобуса вогнегасниками. Однак перевіркою від 02.09.2010 року було виявлено протилежне відсутність в салоні автобуса двох вогнегасників, що не заперечувалося водієм.

Враховуючи зазначене, а також те, що позивач не надала до суду доказів того, що на виконання вимог припису № 048836 вона забезпечила автомобіль двома вогнегасниками, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскаржувана постанова за № 0895 від 20.10.2010 року прийнята відповідачем правомірно.

Також суд правильно зазначив, що відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 р. № 1567, у завданні на рейдову перевірку не зазначаються конкретні субєкти господарювання, що будуть перевірятися, оскільки це є неможливим з урахуванням специфіки проведення рейдової перевірки.

Також не заслуговують уваги твердження позивача, що перевірка 02.09.2010 року була проведена незаконно, так як для перевірки виконання припису необхідно було провести позапланову, а не рейдову перевірку, виходячи з наступного.

Відповідно до абзаців 13, 14 частини 7 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» позапланові перевірки здійснюються лише на підставі надходження в письмовій формі заяви (повідомлення) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки поданих фактів та виконання припису про порушення цього законодавства.

Не частіше одного разу на квартал здійснюються рейдові перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху.

Як слідує із тексту зазначених норм Закону України «Про автомобільний транспорт», вони визначають підстави для проведення позаплановий перевірок, однією із яких є перевірка виконання припису про порушення законодавства. При цьому зазначений Закон ніяких підстав для проведення рейдових перевірок не передбачає.

Із матеріалів справи слідує, що проводилася рейдова перевірки не з метою перевірки виконання припису, а з питань додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, в ході якої були виявлені порушення, щодо яких раніше було внесено припис.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині визнання нечинною постанови про застосування фінансових санкцій за № 0896 від 20.10.2010 року, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідно до договору на перевезення пасажирів та пояснення представника позивача перевезення здійснювалось за маршрутом Рівне-Антопіль-Київ протяжність якого становить 320 км, а назад транспортний засіб вертався без пасажирів, тому перевезення пасажирів за цим маршрутом допускається одним водієм.

Зазначення в дорожньому листі маршруту руху Рівне Антопіль Київ Рівне не підтверджує факту перевезення пасажирів за цим кільцевим маршрутом, інших доказів цього не надано, тому суд вважав цей факт невстановленим.

Проте колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не грунтуються на фактичних обставинах справи.

Частиною 10 ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що на автобусні маршрути протяжністю понад 500 км у рейс повинні направлятися два водії.

Статтею 1 цього Закону визначено, що автобусний маршрут це шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів, а оборотний рейс це рух автобуса від початкової до кінцевої зупинки маршруту і у зворотному напрямку до початкової зупинки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» дорожній лист це документ установленого зразка для визначення та обліку роботи транспортного засобу.

З огляду на зазначене дорожній лист є тим документом, який визначає маршрут руху транспортного засобу, в даному випадку Рівне Антопіль Київ Рівне.

Оскільки довжина зазначеного маршруту перевищує 500 км, у рейс повинні були направлятися два водії.

Виходячи із системного тлумачення норм Закону України «Про автомобільний транспорт», колегія суддів погоджується з доводами апелянта Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про те, що вимога ч. 10 ст. 35 даного Закону направлена на забезпечення оптимального режиму роботи водіїв і, як наслідок цього, забезпечення безпеки руху транспортного засобу та безпечного перевезення пасажирів.

Водночас не заслуговують на увагу твердження апелянта ФОП ОСОБА_2 про те, що напарник водія буде здійснювати перевезення пасажирів в іншому напрямку, оскільки ч. 10 ст. 35 даного Закону визначає обовязок направлення в рейс двох водіїв.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до абзаців 8 та 12 частини 1 якої за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за:

перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

невиконання перевізниками або їхніми представниками приписів органів державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_2 вищезазначених вимог законодавства про авто-мобільний транспорт і, як наслідок цього, застосування до неї штрафних санкцій у звязку з цим.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 197, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головної державна інспекція на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року у справі № 2а-5545/10/1770 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову суб'єкта підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 про скасування постанов про застосування фінансових санкцій, відмовити.

Апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_3