Справа № 2а-956/10/2570
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2011-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-956/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2011 р.Чернігівський окружний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Непочатих В.О.,

Чернігівський окружний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Непочатих В.О.,

суддів Дякова В.І., Зайця О.В.,

при секретарі Галенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові заяву Державної судової адміністрації України про перегляд постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Господарський суд Чернігівської області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо непогашення заборгованості перед ОСОБА_1 по заробітній платі, що виникла у звязку із застосуванням пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2005 року № 1310 «Про оплату праці суддів». Зобовязано Державну судову адміністрацію України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 різницю посадового окладу з урахуванням змін розмірів мінімальних заробітних плат в період з 01.01.2006 по 01.02.2010 в розмірі 54251 грн. 84 коп.

07 червня 2011 року Державна судова адміністрація України звернулась до суду з заявою про перегляд постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що ухвалюючи рішення суд першої та апеляційної інстанції виходили з того, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року - залишена без змін. Однак, постановою Вищого адміністративного суду від 13 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Верховний суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України про визнання незаконними та скасування актів, касаційну скаргу Кабінету Міністрів України задоволено та скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

За таких обставин заявник вважає, що у відповідності до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, скасування Вищим адміністративним судом України постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Від Державної судової адміністрації України до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника заявника.

Від ОСОБА_1 до суду надійшли письмові заперечення згідно яких просить відмовити в задоволенні заяви про скасування постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2010 року, а також розглянути справу у її відсутність.

Господарський суд Чернігівської області та Державне казначейство України відзив на заяву не надали та не забезпечили явку своїх представників в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема, з підстав скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути.

Як вбачається з постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2010 року, суд при ухваленні рішення обґрунтовував його постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2009 року, які скасовані постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року.

Таким чином, на думку суду, зазначені в заяві обставини є нововиявленими і тому є всі підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Частиною першою статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Як вбачається з довідки Господарського суду Чернігівської області від 22.02.2010 року № 06-15/477 (а.с. 6) ОСОБА_1 працює на посаді судді господарського суду Чернігівської області.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що їй розрахований посадовий оклад, виходячи з обмежень, визначених у п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів», яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Статтею 22 Конституції України визначено, що скасування чи звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (тут і далі по тексту постанови у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) розяснив, що за змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про статус суддів» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів.

Незалежність та недоторканість суддів гарантується наданням їм відповідно до Закону України «Про статус суддів» спеціальних умов матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення є елементом статусу судді. Вона складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обовязки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 30.06.2005 року та 03.09.2005 року прийнято постанови «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів.

Слід зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01.01.2006 року. Однак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати 332,00 грн.

Постановою від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03.09.2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03.09.2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01.09.2005 року Законом України «Про державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд вважає, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 не скасовуються і не змінюються, а навпаки встановлюються надбавки та доплати за виконання особливо важливої роботи, за науковий ступінь, для вирішення соціально-побутових питань, а також визначено порядок преміювання тощо.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволені адміністративного позову необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 Державної судової адміністрації України про перегляд постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Господарський суд Чернігівської області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного суду від 07 жовтня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Господарський суд Чернігівської області про зобовязання вчинити певні дії - скасувати за нововиявленими обставинами.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Господарський суд Чернігівської області про зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Непочатих В.О.

судді: Дяков В.І.

ОСОБА_3