Справа № 804/10253/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання Литвин Ю.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1І, ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрокрансервіс» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.04.15, -
Позивач, ТОВ «Дніпрокрансервіс», звернувся до суду з позовом до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.04.15. На обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем зроблений безпідставний висновок, що надані документи, на підставі яких до складу податкового кредиту включено суми ПДВ по операціях з отримання послуг/ товарів, придбаних у ВКЦ «ЛУЧ», не можуть бути достатнім підтвердженням того, що у процесі надання цих послуг/товарів підприємством були проведені певні роботи, продані товари, а також щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій з придбання товарів. Позивачем зауважено, що аналізуючи наявні первинні документи, які надавались ДПІ під час перевірки, випливає висновок, що правочини між ТОВ «Дніпрокрансервіс» та ВКЦ «ЛУЧ», є дійсними, по ним реально отримувалася продукція, яка в подальшому реалізовувалася стороннім підприємствам, та використовувалася для виробничих потреб, сплачувалися кошти за поставлений товар. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позовній заяві.
В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволені позову з підстав, наведених в акті перевірки відносно позивача та запереченнях проти позову.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін та допитаного в якості свідка директора ВКЦ «Луч» - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків контролюючого органу та прийнятого на їх підставі спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Правове регулювання відносин між державою та платником податків з приводу формування останнім за звітний (податковий) період показників податкового кредиту та сум грошових зобовязань з ПДВ, що підлягають сплати до бюджету, здійснюється приписів ПКУ.
Приписами п.14.1 ст.14 ПКУ визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
Так, відповідно до п.201.1 ст.201 ПКУ у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.
Згідно з п. 201.6. ст.201 ПКУ податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Положеннями п.201.10. ст.201 ПКУ визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту; при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних; реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання; відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.
Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що законодавцем безумовно презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку. Таким чином, право платника податку на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як: придбання платником податку у інших платників цього податку товарів чи послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку - отримання доходу, тобто досягнення розумної економічної мети; підтвердження податковою накладною, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України, та виписаною суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.
Як вбачається зі змісту акту перевірки та визнано сторонами, спірна сума податкового кредиту в розмірі 69 163 грн. сформована позивачем за серпень 2014р. за взаємовідносинами з ВКЦ «ЛУЧ» на підставі податкових накладних від 11.08.14 №63 на суму 167 760 грн., в т.ч. ПДВ 27 960 грн., від 14.08.14 №64 на суму 135412,80 грн. в тому числі ПДВ 22 569 грн., та від 18.08.14 № 65 на суму 111 804 грн., в т.ч. ПДВ 18 634 грн. Вказані податкові накладні виписані ВКЦ «ЛУЧ» за договорами від 08.07.14 №14-12 та від 18.08.14 №02/14-К.
На доведення правомірності формування спірних сум податкового кредиту та реальності відповідних господарських операцій позивачем надані: Договір купівлі-продажу від 08.07.14 №14-12 та Специфікації №1, №2 та №3 до нього, Договір № 02/14-К виконання робіт від 18.08.14 та Специфікація №1 до нього, податкові накладні від 11.08.14 №63 на суму 167 760 грн., в т.ч. ПДВ 27 960 грн., від 14.08.14 №64 на суму 135412,80 грн. в тому числі ПДВ 22 569 грн., та від 18.08.14 № 65 на суму 111 804 грн., в т.ч. ПДВ 18 634 грн., рахунки фактури, накладні, акти здачі-прийняття робіт за вересень 2014р. Суд зазначає, що факт оплати позивачем в серпні 2014р. товарів та послуг від ВКЦ «ЛУЧ», за якими сформована спірна сума податкового кредиту, контролюючим органом не заперечується, як і той, що податкові накладні, суми ПДВ за якими віднесені позивачем до податкового кредиту, виписані контрагентом, який на час їх оформлення знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платниками податку на додану вартість.
Суд відзначає, що зміст перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме, містять назву документа, дату і місце складання, назви підприємств, від імені яких складено документи, відомості про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Оформлення податкових накладних з порушенням вимог ст.201 ПКУ судом не встановлено.
Стосовно доводів відповідача щодо відсутності у позивача товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування товару до позивача на загальну суму 414 977 грн. з ПДВ, суд зазначає, що позивачем надані товарно-транспортні накладні, що підтверджують транспортування товару до позивача на вказану суму, з яких вбачається, що таке транспортування товару від контрагента до позивача відбувалось як в серпні 2014р. на суму 167 760 грн. з ПДВ, так і в вересні 2014р. на суму 247 217 грн.
Суд зважує, що відповідно до приписів ПКУ, як зазначено вище, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до Договорів від 08.07.15 та від 18.08.14 та Специфікацій до них сторонами погоджено здійснення передоплати товарів та послуг (а.с.37-42). Отже, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у вартості товару/послуг за першою подією - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг узгоджується з приписами податкового законодавства. Наведене не враховано контролюючим органом при дослідженні спірних господарських операцій та викладені висновків щодо них.
Суд не берез до уваги покликання відповідача про не відповідність адреси пункту навантаження товару, зазначеній в наданих позивачем ТТН, податковій адресі вантажовідправника ВКЦ «Луч», адже зміст Договору від 08.07.15 та додатків до нього не дає підстави для висновку, що товар має перебувати та бути відвантажений саме з податкової адресу контрагента-продавця ВКЦ «Луч».
По-перше, назва означеного листа вказує на те, що фактично контролюючим органом зустрічна звірка «ВКЦ «Луч» не проводилась, а отже співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів такого суб'єкта господарювання не здійснювалось контролюючим органом, а тому підстав стверджувати про відсутність реальності проведених ВКЦ «Луч» господарських операцій не має.
По-друге, за змістом вказаного листа ВКЦ «Луч» не знаходиться за місцезнаходженням станом на дату складання листа, тобто на 18.12.14, суд відмічає, що відомості про його незнаходження за податковою адресою станом на серпень 2014р. відсутні.
Також суд зважує на таке. Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, дотримання контрагентом правил місцезнаходження та ведення документів бухгалтерського та податкового обліку тощо. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, відсутні за місцезнаходженням, не надали первинні документи, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Також суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).
Зазначаючи про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності з контрагентами продавцем та покупцями, податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентом недійсними ДПІ до суду не надано.
Крім того, згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, саме законом, а не актами/листами контролюючого органу.
Окремо суд зазначає, що допитаний в якості свідка директор ВКЦ «Луч» ОСОБА_4 дав суду чіткі та змістовні пояснення з приводу обставин укладення та виконання договорів від 08.07.14 та 18.08.14, підтвердив факт поставки на адресу позивача товарів та послуг, а також товарів від позивача до ВКЦ «ЛУЧ» задля виконання останнім договірних послуг.
За викладених обставин, суд констатує, що факт придбання товару та використання його в послідуючому у власній господарській діяльності реалізація контрагентам-покупцям підтверджується наявними в матеріалах справи первинним документами, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України і містять усі необхідні реквізити.
На підставі викладеного суд доходить до висновку, що позивачем в серпні 2014р. правомірно сформовані спірні суми податкового кредиту в розмірі 69 163 грн., а доводи та позиція податкового органу стосовно завищення податкового кредит не ґрунтуються на вимогах закону та спростовані в ході розгляду справи, а отже і спірне податкове повідомлення-рішення не узгоджується з вимогами ПКУ, у звязку з чим підлягає скасуванню як протиправне.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.04.15 № НОМЕР_1.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрокрансервіс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 207,50 грн. (двісті сім гривень 50 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 18.09.15.

Суддя ОСОБА_5