Справа № 818/222/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/35853/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року

у справі № 818/222/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 року у справі №818/222/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано: податкові повідомлення-рішення від 02.12.2013 року № /20020 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 67 719, 83 грн. та № /20023 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510, 00 грн.; рішення від 02.12.2013 року № /20026 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого платником єдиного внеску в розмірі 242, 90 грн.; вимогу від 02.12.2013 року № Ф про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 4 858, 00 грн. В задоволенні вимог про відшкодування витрат на юридичну допомогу в сумі 6 000, 00 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року відповідачем складено акт від 15.11.2013 року №1745/18-19-17-17/НОМЕР_1/51, яким встановлено порушення: - п. 138.1, пп. «ж» пп. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 55 450, 86 грн.; - п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 1, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний внесок в сумі 5 725, 50 грн.; - п.п. 44.1, 44.3, 44.5, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, в результаті ненадання платником податків в повному обсязі всіх первинних документів, що належали до предмета перевірки або пов'язані з ним.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.12.2013 року: - №/20020, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 67 719, 83 грн., з яких за основним платежем - 54 175, 86 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13 543, 97 грн., - №/20023, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510, 00 грн.

Крім того, відповідачем прийнято рішення від 02.12.2013 року №/20026 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 242, 90 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.12.2013 року № Ф в розмірі 4 858, 00 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень є висновки відповідача щодо порушення ФОП ОСОБА_4 вимог податкового законодавства, які полягають у віднесенні до складу витрат 2011 року вартості придбаних товарів, не підтверджених розрахунковими документами, врахування у складі витрат 2012 року вартості придбаних ліцензій та ненадання до перевірки копій виписок про рух коштів по рахунку.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) залишені без змін.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо безпідставності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) у зв'язку із відсутністю в діях позивача порушення вимог податкового законодавства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Згідно з положеннями ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу України (п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 ст. 138 Податкового кодексу України.

Пунктом 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, до складу витрат не включаються витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до складу витрат 2011 року позивачем включено витрати на придбання лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, які придбавались на умовах відстрочення платежу від 14 до 90 днів з моменту поставки. Факт подальшої реалізації цих товарів саме у 2011 році відповідачем не заперечувався.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що з урахуванням вимог п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, позивач правомірно включив до складу витрат 2011 року витрати на придбання лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, дохід від реалізації яких врахований у тому ж звітному періоді.

Щодо віднесення позивачем до складу витрат вартості придбаних ліцензій на загальну суму 14 000, 00 грн. суди попередніх інстанцій встановили, що під час перевірки, враховуючи обмежену кількість часу для підготовки зведених даних щодо витрат періоду, який перевірявся, позивач помилково у довідці-розшифровці витрат за 2011-2012 роки відобразив витрати на придбання ліцензій в сумі 14 000, 00 грн. Надалі в ході перевірки, виявивши невідповідність зведених даних щодо витрат, наданих податковому органу, ФОП ОСОБА_4 надала іншу довідку-розшифровку витрат за 2011-2012 роки. Згідно з цією довідкою витрати на придбання ліцензій позивачем не враховувались.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано жодного належного доказу віднесення позивачем до складу витрат 2012 року вартості придбаних ліцензій в сумі 14 000, 00 грн., суди попередніх інстанцій дійшли до правильних висновків про те, що доводи відповідача щодо завищення позивачем витрат за 2012 рік на суму 14 000, 00 грн. є необґрунтованими.

Колегія суддів суду касаційної інстанції також вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірності застосування до позивача штрафу в розмірі 510, 00 грн. за ненадання в повному обсязі всіх первинних документів, що належали до предмету перевірки або пов'язані з ним, зокрема про рух коштів по рахунку, відкритому у ПАТ «Кредитпромбанк», зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено на підставі матеріалів справи, що після початку перевірки податковому органу були надані виписки про рух коштів по рахунку, відкритому у ПАТ «Кредитпромбанк», роздруковані з системи «Клієнт-банк», однак відповідач зазначив на необхідності надати вказані виписки, завірені належним чином установою банку. З метою виконання вказаної вимоги, позивач направив запит до установи банку, на який 31.10.2013 року отримав відповідь та завірені належним чином виписки. Вказані виписки були надані відповідачу для перевірки.

Згідно з п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис (п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України).

Оскільки акти про відмову позивача надати будь-які копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу під час перевірки не складались, то відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, юридично правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) прийняті відповідачем необґрунтовано, оскільки останнім не доведено фактів допущення порушень вимог податкового законодавства позивачем.

Отже, з огляду на встановлені судами обставини, зважаючи на правові норми, що регулюють спірні правовідносини, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області відхилити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року у справі № 818/222/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук