Справа № 806/1915/15
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"22" вересня 2015 р. Справа № 806/1915/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" червня 2015 р. у справі за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Леся" про стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з приватного акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Леся" 177006,70 грн. адміністративно-господарських санкцій за недодержання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Леся" про стягнення 177006,70 грн. відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки відповідачем на протязі періоду з 01 січня 2014 року по 28 травня 2014 року не виділялися і не створювалися робочі місця для інвалідів, не направлялася інформація про попит на робочу силу за формою №3-ПН, то в даному випадку відповідач має нести відповідальнісь у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій за неналежне виконання господарського зобов"язання.

В судове засідання сторони не з'явилися. Про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, у відповідності до ст. 197 КАС України.

Розглянувши та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було вжито передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, тому на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів з необхідною кваліфікацією для працевлаштування, відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч. 1). Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до вказаного нормативу та здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2, 3).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 вказаного Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 названої правової норми забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто, цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Таким чином, ст. 18 Закону не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування.

При цьому, ч. 3 зазначеної норми чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10 - ПІ видно, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача становила 452 особи. Відповідно чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у 2014 році, повинна становити - 18 осіб, тоді як відповідач фактично працевлаштував 13 інвалідів, тобто встановлений Законом норматив не виконав у кількості 5 осіб-інвалідів.

Проте, як вбачається з листа Новоград-Волинського центру зайнятості від 08.05.2015 року №05-789 адресованого відповідачу, що Приватним акціонерним товариством "Виробничо-комерційна фірма "Леся" впродовж 2014 року подавалися до Новоград-Волинського міського центру зайнятості звіти згідно Форми 3-ПН "Про наявність вакансій" та інформацію про попит на робочу силу із зазначенням можливості працевлаштувати осіб з інвалідністю на різні посади. Впродовж 2014 року Новоград-Волинським міським центром зайнятості працевлаштовано дві особи з числа інвалідів на посади швачок приватного акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Леся".

Подання приватним акціонерним товариством "Виробничо-комерційна фірма "Леся" впродовж 2014 року до Новоград-Волинського міського центру зайнятості звіти згідно Форми 3-ПН "Про наявність вакансій" підтверджується самими звітами про наявність вакансій форми 3-ПН.

Крім того, відповідач, з метою працевлаштування інвалідів звертався до спілки об'єднань громадян "Новоград-Волинська міська Асоціація інвалідів" та подавали відповідні оголошення до газети "Час Полісся", що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довідок вказаних організацій.

Згідно Рекомендацій Вищого адміністративного суду, від 14.04.2008, № 07.2-10/2 "Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування"), при розгляді зазначеної категорії справ адміністративним судам потрібно встановлювати такі обставини: створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" червня 2015 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Домбровського, 38,м.Житомир,10029

3- відповідачу/відповідачам: Приватне акціонерне товариство "Виробничо-комерційна фірма "Леся" вул.Героїв Майдану, 3 А,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11700

4-третій особі: - ,