Справа № 9436/10/2070
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2010-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

30.08.2010 р. №2а-9436/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Смоляр Є.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Харкова
про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Харкова, в якому після уточнення позовних вимог просить суд визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.05.2010 року, податкове повідомлення-рішення №/1 від 25.06.2010 року ДПІ Ленінського району м.Харкова. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на пп. 7.4.1. пп. 7.4.5. п.7.4, та пп. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Представник відповідача, ДПІ в Ленінському районі м.Харкова, надав заперечення на адміністративний позов, в якому виклав свою позицію проти доводів позивача та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

При розгляді матеріалів справи судом встановлено, що працівниками ДПІ в Ленінському районі м.Харкова проведена планова документальна виїзна перевірка з питань дотримання ФО-П ОСОБА_1. вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, за результатами якої був складений акт №830/17-218/НОМЕР_1 від 26.04.2010 року, яким встановлені порушення пп.7.4.1.пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97- ВР, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 2862,00 грн.

На підставі акту ДПІ у Ленінському районі м. Харкова прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.05.2010 року про визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість в розмірі 2689,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1422,50 грн. - яке є предметом розгляду в цій справі.

Не погодившись в вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, та висновками акту перевірки позивач надав скаргу від 27.05.2010 року, заперечення від 28.04.2010 року, у зв'язку з чим було винесено: лист "Про розгляд заперечень до акту перевірки" від 05.05.2010 року №272/Г/17-222, рішення за результатами розгляду первинної скарги №5407/10/25-016 від 14.06.2010 року, та податкове повідомлення - рішення №/1 від 25.06.2010 року на загальну суму 4111,50грн. (2689,00 грн. - за основним платежем, 1422,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції) - - яке є предметом розгляду в цій справі. Повторна скарга позивача №11 від 07.07.2010 року була залишена без розгляду рішенням ДПІ у Ленінському районі м.Харкова від 12.07.2010 року №1159/Г/25-203.

Із пояснень представників сторін та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем по справі у перевіряємий період до податкового кредиту віднесено суми витрат у розмірі 146168,00 грн., в тому числі на придбання ноутбуку на загальну суму 7370,00 грн., в тому числі ПДВ 1228,33 грн. згідно податкової накладної №10157 від 29.01.2009 року., виданої ПП «Компютери і телекомунікації»

Дослідивши в судовому засіданні зазначену накладну, суд зазначає, що вона відповідає вимогам п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість.

При проведенні перевірки працівниками податкової інспекції виключено із податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 1228,33 грн. за зазначеною податковою накладною, з тих підстав, що придбаний ноутбук Acer AS6920G-6A4G25Mn C2DT5750 не є для позивача основними фондами, оскільки він не може мати основних фондів внаслідок відсутності у неї обовязку вести бухгалтерській облік. Проте суд не погоджується із зазначеним висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року до валових витрат належить сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Пунктом 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Оскільки з суті правовідносин, які складаються за участі фізичних осіб підприємців, не випливає неможливості використання ними в процесі організації власної господарської діяльності матеріальних цінностей протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом, то висновок ДПІ про неможливість визнати ноутбук, що належать позивачеві основними фондами лише з тих підстав, що цей ноутбук належить фізичній особі підприємцю та використовується субєктом господарювання фізичною особою є необґрунтованим.

Суд також зазначає, що згідно досліджених в судовому засіданні копій Договору на обслуговування у системі фінансовий портал для клієнта-субєкта господарювання № 18392 від 27.05.2008 року та акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 30.01.2009 року,- підтверджено використання позивачем у власній господарській діяльності ноутбуку Acer AS6920G-6A4G25Mn C2DT5750.

За таких обставин, суд застосовує до спірних правовідносин п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість і оскільки ноутбук використовується позивачем у власній господарській діяльності, вважає, що позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту розмір податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості устаткування для автоматичного оброблення інформації.

Судом також встановлено, що однією із підстав донарахування податкового зобовязання та застосування штрафних санкцій відповідачем визначено завищення податкового кредиту на суму 1633,67 грн.

Відповідно до п.1.3. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 10.08.2005 року № 327 акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

В акті перевірки у розділі 2.5.2 Податковий кредит зазначено, що позивачем не підтверджено документально задекларований податковий кредит за період з 01.01.2007 року по 311.2.2009 року у розмірі 1634,00 грн.

Суд зауважує, що тільки у листі від 05.05.2010 року за № 272/Г/17-222 прийнятому за результатами розгляду зауважень на акт перевірки зазначено, що зі складу кредиту з ПДВ виключені податкові накладні, які виписані постачальником в 2006 році, оскільки виписані поза межами перевіряємого періоду без зазначення які це саме накладні.

Суд також звертає увагу, що у рішенні за результатами розгляду скарги від 14.06.2010 року № 5407/10/25-016 зазначено, що «…оскільки ФОП ОСОБА_1 не було надано до перевірки реєстрів отриманих та виданих податкових накладних та встановити які саме податкові накладні, включені до податкового кредиту не були надані на перевірку, не було можливості. Крім цього порушення, які сприяли для виключення з податкового кредиту сум ПДВ, зазначені в акті перевірки, а саме п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України № 168 ( ненадання до перевірки податкових накладних)».

Відповідно до вимог пунктів 3, 7 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи невизначеність підстав виключення із податкового кредиту податку на додану вартість суми ПДВ за 1-й квартал 2007 року - 156,00 грн., 2-й квартал 2007 року - 782,00 грн., за 3-й квартал 2007 року - 549,00 грн., за 4-й квартал 2007 року - 157,00 грн., за 1-й квартал 2008 року - 34,00 грн., за 4-й квартал 2008 року - 4,00 грн., за 1-й квартал 2009 року - 90,67 грн. та ненадання у судове засідання представниками відповідача в порядку ч.2, 4 ст.71 КАС України доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, суд вважає необґрунтованим виключення із податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 1634,00 грн.

Згідно з пунктом 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади ті їх посадові особи повинні діяти тільки на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Висновки перевіряючої особи, що викладені у акті перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер субєктивних припущень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірним, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що рішення приймається на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність стягнення сплаченого судового збору з держбюджету на користь позивача.

Керуючись ст.ст.8-14,71,94, 185-186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Харкова про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним податкові повідомлення рішення прийняті ДПІ у Ленінському районі м.Харкова №/0 від 13.05.2010 року та №/1 від 25.06.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 (м.Харків, 61093, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 3.40 грн. (три гривні 40 копійок).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2010 року.

Суддя Ю.В.Зоркіна