Справа № 2а/1570/2766/2011
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2011-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/2766/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі : Казарян С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС»до ОСОБА_2 митниці; Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №500000006/0/62809 від 24 грудня 2010 року; визнання недійним рішення про визначення митної вартості товарів №500000006/2010/612180/2 від 24.12.2010 року та відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди у розмірі 59 347,45 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС»до ОСОБА_2 митниці; Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, в якому позивач просив скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №500000006/0/62809 від 24 грудня 2010 року; визнати недійним рішення про визначення митної вартості товарів №500000006/2010/612180/2 від 24.12.2010 року та стягнути з Державного бюджету України суми надміру сплачених коштів у розмірі 59 347,45 грн.

24.10.2011 року позивач надав заяву про зміну позовних вимог, в якій змінив п. 3 позовних вимог, виклавши його в наступній редакції: відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шкоду, завдану прийнятям протиправних рішень у розмірі 59 347,45 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що дії ОСОБА_2 митниці по прийняттю картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №500000006/0/62809 з визначенням того, що декларація від 22 грудня 2010 року не може бути прийнята (товари не підлягають митному оформленню) є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам законодавства України, оскільки приймаючи рішення про визначення митної вартості на підставі неподання частини документів, відповідач діяв з порушенням п. 14 Порядку №1766, згідно якого у випадку, якщо декларантом не подано у встановлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно з законодавством, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 266 МКУ кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Відповідач, відмовляючи в митному оформленні товару, послався на недостатнє подання позивачем всіх додатково витребуваних документів, проте, як зазначає позивач, для підтвердження взаємовідносин з постачальником та підтвердження заявленої митної вартості ним було надано копію ВМД №93698922 та копію довідки Одеської ТПП №001278 від 09.11.2010 року та, зокрема, серед інших документів ним було надано зовнішньоекономічний контракт №112/07 від 03.01.2007 року та додатки до нього, інвойс WOOLARD BUSINESS INC. LIMITED від 05.11.2010 року, ВМД країни відправлення № 93698922. Документом, що підтверджує вартість витрат на транспортування за декларацією є Інвойс WOOLARD BUSINESS INC. LIMITED від 05.11.2010 року та рахунок-фактура ТОВ «АРЄТЕ УКРАЇНА ЛТД» №Л-00000711 від 16 грудня 2010 року. Таким чином позивач вважає, що обставини, що унеможливлюють використання першого методу, передбачені ч. 4 ст. 267 МК України, відсутні, заявлена митна вартість підтверджена документально та піддається обчисленню. Окрім того, позивач зазначив, що твердження відповідача про відсутність інформації про виробника товару є недостовірними, оскільки інформація про виробника товару міститься у ВМД країни відправлення, яка була надана разом із ВМД та, між іншим, у рішенні про визначення митної вартості відповідач не дає обґрунтування неможливості застосування першого методу визначення митної вартості та також іших, передбачених Митним кодексом методів, що є свідченням незаконності прийнятого рішення про визначення митної вартості. На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду та просить задовольнити його позовні вимоги.

До суду від позивача 08.11.2011 року (вхід. №37065/2011) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача у порядку письмового провадження.

Представник ОСОБА_2 митниці Державної митної служби в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, зазначивши, що, якщо для підтвердження заявленої митної вартості товару недостатньо документів, на вимогу митного органу декларант зобовязаний подати додаткові документи, про що декларанта було повідомлено шляхом здійснення відповідного запису у графі для відміток митного органудекларації митної вартості. Декларант ТОВ «Фастімпекс»ознайомився з цією інформацією, про що свідчить запис «Ознайомлений». Проте, останнім на підтвердження митної вартості було надано копію декларації країни відправлення та вартісний висновок, а також повідомлено про неможливість надання інших додаткових документів. Через ненадання всіх необхідних документів, митний орган не зміг визначити митну вартість товару за першим методом, тобто за ціною товару, також не можливо визначити митну вартість товарів за другим та третім методами, оскільки митному органу не вдалося ідентифікувати товари, що імпортуються як «ідентичні», «подібні (аналогічні»), оскільки ВМД, надана декларантом до митного оформлення не містить посилання на виробника товару. З урахуванням того, що використання другого та третього методу для визначення митної вартості неможливо, за результатом проведеної консультації митна вартість була визначена з використанням методу 6 на рівні 3,16 дол США/кг та 1,71 дол США/кг відповідно.

Представник відповідача ГУДКУ в Одеській області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, допитавши свідка, суд встановив наступні обставини та факти.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фастімпекс зареєстровано 17.05.2006 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 267976 (а.с.8-9).

Згідно довідки Головного управління статистики в Одеській області №3797, одним із видів діяльності ТОВ Фастімпекс є оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення (51.47.9) (а.с.10)

03.01.2007 року між ТОВ Фастімпекс та компанією OOLARD BUSINESS INS. LIMITED, що зареєстрована у Великобританії, був укладений контракт № 112/07 на постачання кріпильних виробів (а.с.12).

При виконанні умов вищевказаного контракту, з метою ввезення товару на територію України позивачем 22.12.2010 року була надана для митного оформлення вантажно-митна декларація № 500060701/2010/024416, з якої вбачається, що позивач імпортував до України товари за кодом № НОМЕР_1 вироби з чорних металів: гвинт метричний, потайна голівка, хрестоподібний шліц, кл. міцн. 480 МПА, DIN 965(поверхня обробка-цинк) з визначенням митної вартості відповідно 1,51-1,57 дол. США/кг. Митна вартість імпортованих товарів була заявлена шляхом подання позивачем митному органу декларації митної вартості товару відповідно до методу визначення митної вартості №1.

Відповідачем для підтвердження відомостей щодо заявленої митної вартості товару, у графі для відміток митного органу зазначено про необхідність надання додаткових документів для визначення митної вартості за першим способом визначення, а саме: рахунку-фактури (інвойс); каталогів, специфікацій, прейскурантів, прайс-листів фірми виробника (з перекладом на державну мову); відповідної бухгалтерської документації; сертифікат походження товару; копії вантажної митної декларації країни відправлення (з перекладом на державну мову); калькуляцію фірми виробника.

Із записом у графі для відміток митного органу декларації митної вартості про необхідність надання додаткових документів декларант був ознайомлений, про що свідчить його підпис на зворотній стороні декларації митної вартості.

24.12.2010 року ОСОБА_2 митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товару № 500000006/2010/612180/2, згідно якого митна вартість товарів визначено за 6 методом визначення митної вартості на підставі інформації, яка міститься в єлектронній базі данних ЄАІС Держмитслужби України (а.с.24-26).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 митницею була виписана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 500000006/0/62809, в якій зазначено, що митна декларація не може бути прийнята, оскільки прийнято рішення про визначення митної вартості № 500000006/2010/612180/2 від 24.12.2010 року та встановлено, що митна декларація може бути прийнята за умови надання нової митної декларації згідно ст. 90 Митного кодексу України (а.с.22-23).

15.02.2011 року Позивачем було надано додаткові документи для визначення митної вартості товарів: рахунок-фактуру (інвойс) №ТВ100807 від 05.11.2010р.; платіжне доручення №319 від 21.01.2011р.; копія вантажної митної декларації країни відправлення №93698922 від 12.11.10р.; копія довідки Одеської ТПП №001278 від 09.11.2010р. (а.с.126).

ОСОБА_2 митниці ДМС України №15/28-05/3712 від 18.03.2011 року повідомлено позивача про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, оскільки 28.12.2010 року товар було випущено у вільний обіг за ВМД №50006071/2010/25724 та згідно п. 13 Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України, та п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон Україи та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою КМУ №1766 від 20.12.2006 року протягом дії гарантійних зобовязань не були надані документи, що підтверджують заявлену митну вартість (а.с.127).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями, звернувся до суду з позовом, в якому просить їх скасувати, як такі, що порушують його права.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, допитавши свідка ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з урахуванням наступного.

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 МК України усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України підлягають митному контролю. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг таких процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до цього Кодексу, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Основні вимоги до здійснення митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначає Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 р. N 339 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. N 1766, усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на вартість товарів, митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів.

Основні засади визначення митної вартості товару врегульовані розділом 11 Митного Кодексу України.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього кодексу.

Статтею 266 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів які імпортуються. Кожен наступний метод застосовується, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі неможливості застосування жодного із методів з 1 по 5, вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог установлених ст. 273 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 267 Митного кодексу України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно поданої декларантом митному органу вантажної митної декларації, митна вартість товару визначена за методом визначення № 1, тобто за ціною договорів щодо товарів, які імпортуються.

Умови та механізм декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, подання декларантом відомостей для їх підтвердження визначені положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року, якою затверджений Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження.

Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що декларант самостійно заповнює декларацію митної вартості, за винятком граф, призначених для відміток митниці.

Пунктом 7 Порядку визначений перелік обовязкових документів, що додаються декларантом на підтвердження заявлених ним відомостей про визначення митної вартості.

Зі змісту п. 11 Порядку вбачається, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Відповідно до п.п. 13, 14 Порядку декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає, що відповідач, маючи обгрунтованні сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо визначення митної вартостів товарів, має право витребовувати додаткові документи для підтвердження зазначеної митної вартості, а у випадку їх ненадання приймати відповідне рішення щодо визначення митної вартості за наданими документами, в свою чергу декларант зобов`язаний надати витребовувані додаткові документи.

На виконання зазначених норм, декларанта було письмово повідомлено про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, про що свідчить підпис декларанта, але ним була надана лише частина документів, а саме: рахунок-фактура (інвойс) №ТВ100807 від 05.11.2010р.; платіжне доручення №319 від 21.01.2011р.; копія вантажної митної декларації країни відправлення №93698922 від 12.11.10р.; копія довідки Одеської ТПП №001278 від 09.11.2010р, а щодо решти документів, що вимагалися митним органом, декларантом зазначено про неможливість їх подання.

Відповідно до ст. 267 МК України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб.

Судом не приймаються до уваги твердження представника позивача стосовно того, що інформація про виробника товару міститься у ВМД країни відправлення та спростовуєються наявними матеріалами справи, оскільки як вбачається з контракту, продавцем товару виступала компанія WOOLARD BUSINESS INC. LIMITED діюча згідно законодавства Обєднаного Королівства Великобританії в особі представника ОСОБА_3 ОСОБА_3, а згідно наданої позивачем ВМД країни виробника, виробником виступало підприємство по виробництву стандартних деталей Шайтан уїзду Хайян, тому суд вважає, що дії відповідача щодо вимоги надати договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, так як виробник товару та його продавець не є однією особою є обґрунтованими.

Також суд погоджується з пропозицією відповідача надати калькуляцію фірми - виробника товару, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи фірми виробника товару; сертифікат про проходження товару; бухгалтерську документацію про попередню оплату, так як договір на поставку кріпильних виробів укладений ще в 2007 році та на його виконання вже відбувалася поставка товарів та здійснювалась оплата, окрім того в умовах договору не визначена ціна та зазначено, що ціна піднімається на умовах FOB країни відправника, включаючи вартість упаковки, маркування, оформлення відгрузочних документів та погрузки на борт судна. Проте вказані документи декларантом не були надані.

В звязку з тим, що декларант ТОВ Фастімпекс на вимогу митного органу не надав додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, остання не може бути визначена за методом № 1.

Відповідно до ст. 266 МК України, якщо митна вартість товару не може бути визначена за методом 1, згідно з положеннями ст. 267 МК України, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості, відповідно до вимог 268 та 269 МК України. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у відповідача не було також можливості визначити ціну товару за другим та третім методом, оскільки була відсутня інформація про виробника товару.

Як вбачається з п. 33 Рішення про визначення митної вартості товару, метод № 6 було обрано на підставі інформації, яка міститься в електронній базі данних ЄАІС Держмитслужби України.

Визначення митної вартості товарів за вказаним методом передбачено ст. 273 МК України, відповідно до якої у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1 - 6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно з положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 272 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

В звязку з тим, що визначення митної вартості імпортованого товару відбувалося, як вже встановлено за методом № 6 на підставі ст. 273 МК, то митний орган при визначенні митної вартості застосовував програмно-інформаційний комплекс цінова інформаціяцентральної бази даних ДМСУ та встановив, що ціни на аналогічні товари торгової марки METALVIS є більшими ніж заявлені декларантом ТОВ Фастімпекс.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 МК України у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що декларанту у разі незгоди з митною вартістю, яка визначена митним органом, надається альтернатива, або звернутися до митного органу з проханням випустити товари у вільний обіг або сплатити податки і збори згідно з митною вартістю цих товарів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, позивач звернувся з заявою про випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання, тобто скористався своїм правом, передбаченим Порядком випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України, затверджених Наказом ДМС України № 230 від 17.03.2008 року за ВМД №500060701/2010/024724 товари було випущено у вільний обіг під гарантійні зобовязання.

Таким чином, враховуючи підписання рішення про визначення митної вартості без зауважень, відмову в наданні додаткових документів позивачем та посилання відповідача на інформацію з електронної бази даних ЄАІС Держмитслужби України, ОСОБА_2 митницею правомірно визначено митну вартість.

Суд не приймає до уваги надану позивачем довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати від 09.11.2010 року щодо визначення митної вартості товару 1,68-1,75 гвинт метричний, оцинкований, напівкругла головка, хрестоподібний шліц кл. пр. 4,8 DIN 967, розмір 3,0*10мм-8х100 мм.; 1,14-1,20 гвинт метричний, оцинкований, потайна головка, хрестоподібний шліц кл. пр. 4,8 DIN 965, розмір 2,0*4мм-6х60 мм.; 1,43-1,50 гвинт метричний, оцинкований, округлена головка, хрестоподібний шліц кл. пр. 4,8 DIN 7985, розмір 2,0*6мм-8х16 мм., оскільки контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом, а тому зазначена довідка не може розглядатись як безспірний доказ для визначення митної вартості.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, ОСОБА_2 митниця Державної митної служби України діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України та законами України, а тому підстави для визнання недійсним рішень про визначення митної вартості та карток відмови у митному оформленні товару відсутні.

Враховуючи законність оскаржуваних рішення про визначення митної вартості та картки відмови у митному оформленні товару, позовні вимоги про відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої прийнятям протиправних рішень у розмірі 59 347,45 грн., є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС»до ОСОБА_2 митниці Державної митної служби України, ГУДКУ в Оденській області про скасування актів та стягнення шкоди у розмірі 59 347,45 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,71, 94, 86,122, 160-163,167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» до ОСОБА_2 митниці; Головного управління Державного казначейства України в Одеській області,- відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Cуддя:

14 листопада 2011 року