Справа № 2а/2470/300/12
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/300/12

12:33 год.

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Антонюка О.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - відповідач), в якому просило зобовязати відповідача виконати всі передбачені чинним законодавством дії з метою виконання вимоги серії «Ф» № 918/У від 05.11.2010 р. про сплату боргу ПП ОСОБА_3 в сумі 855,66 грн. та надходження коштів на рахунки управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», впродовж 6-місячного терміну не здійснювалися виконавчі дії по виконавчому документу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність дій відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, а також дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази судом встановлено наступне.

15.02.2011 р. позивач листом за № 1157/08 направив на адресу відповідача для примусового виконання вимогу серії «Ф» № 918/У від 05.11.2010 р. про сплату боргу приватним підприємцем ОСОБА_3 в сумі 855,66 грн., яку отримано відповідачем 23.02.2011 р.

24.02.2011 р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 24675527 з примусового виконання вимогу серії «Ф» № 918/У від 05.11.2010 р. та надано боржнику термін до 03.03.2011 р. для добровільного виконання.

У звязку з невиконанням боржником вимоги про сплату боргу, 07.09.2011 р. відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 Вказану постанову відповідач направив для виконання до УДАІ УМВС України в Чернівецькій області.

Також судом встановлено, що у звязку з надходженням до відповідача інформації ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області про зареєстровані за боржником транспортні засоби MERCEDES-BENZ 240 д.н. CE 30110 AO та BMV 7401 д.н. CE8558 AE, 07.09.2011 р. відповідачем винесено постанову, якою оголосив розшук та затримання всього майна, що належить ОСОБА_3 Дану постанову відповідачем направлено для виконання до УДАІ УМВС України в Чернівецькій області.

07.09.2011 р., у звязку з розшуком майна, відповідач виніс постанову про зупинення виконавчого провадження.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 52 Закону № 606-XIV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ст. 57 Закон № 606-XIV).

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем з метою забезпечення реального виконання виконавчого документу, 07.09.2011 р. було застосовано арешт та оголошено заборону на все майно боржника.

Порядок оголошення розшуку встановлено ст. 40 Закону № 606-XIV, відповідно до якої у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем також оголошено розшук транспортних засобів, які зареєстровані за боржником, виконання якого доручено УМВС України в Чернівецькій області.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач вжив всіх дій для реального виконання виконавчого документу поданого позивачем для примусового виконання.

Стосовно зупинення виконавчого провадження суд зазначає, що порядок та підстави зупинення виконавчого провадження врегульовано ст. 38 Закону № 606-XIV. Зокрема, виконавче провадження може бути зупинено у разі оголошення розшуку боржника - фізичної особи, транспортних засобів боржника або розшуку дитини.

Оскільки, в розшук було оголошено транспортні засоби, які зареєстровані за боржником, суд вважає, що у відповідача були правові підстави для зупинення виконавчого провадження.

Разом з тим, суд констатує факт порушення відповідачем шестимісячного строку проведення виконавчих дій з примусового виконання вимоги серії «Ф» № 918/У від 05.11.2010 р. про сплату боргу приватним підприємцем ОСОБА_3 в сумі 855,66 грн., встановленого ст. 25 Закону № 606-XIV, однак вважає, що вказана обставина не є підставою для задоволення позову, з огляду на таке.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Функцією судів, що визначена ст. 124 Конституції України, є здійснення правосуддя.

Адміністративні суди, згідно зі ст. ст. 3, 4 КАС України, здійснюють правосуддя в адміністративних справах - переданих на вирішення адміністративного суду публічно-правових спорах, у яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування чи їхня посадова чи службова особа. Враховуючи передбачену законами обовязковість для виконання законних вимог субєкта владних повноважень, адміністративно-правовий спір, як правило, повязується з оспорюванням чи оскарженням рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин з боку юридичних чи фізичних осіб.

Дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження інших органів державної влади, зокрема у питанні реалізації органами державної виконавчої служби встановленої Законом України «Про виконавче провадження» компетенції проведення виконавчих дій по виконанню рішень.

Відповідач зобовязаний на підставі Закону України «Про виконавче провадження» проводити виконавчі дії з примусового виконання виконавчих документів та стягувати кошти з боржників на рахунки стягувачів, а тому вимоги позивача про покладення такого обовязку ще й рішенням суду є безпідставними. Зобовязання відповідача виконати ці вимоги ще й в судовому порядку не є способом захисту порушеного права, як не є способом захисту порушеного права, наприклад, зобовязання платника податків сплатити податки, зобовязання страхувальника зареєструватися у відповідному Фонді соціального страхування тощо, оскільки такі дії відповідні особи зобовязані вчинити на підставі закону і за їх невиконання законодавством визначено певні види відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що предявляючи до суду вказані вимоги, позивач обрав не належний спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способам, визначеним законом.

Окрім того, навіть у разі задоволення судом вимог позивача у тому вигляді, як вони сформульовані в позовній заяві, неможливо здійснити примусове виконання такого судового рішення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», що також зайвий раз свідчить про обрання позивачем неправильних способів захисту порушеного права.

За таких обставин, суд не може зобовязати виконати те, що необхідно виконати в силу закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. Тому судом не вирішується питання про судові витрати.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 71, 86, 94, 158, 160-163, 167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.К. Левицький