Справа № 825/2398/15-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2398/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «АПТК» до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «АПТК» звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними дій щодо висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року про завищення Приватним підприємством «АПТК» податкових зобов'язань по взаємовідносинах з ТОВ «Комплекс Агромарс» (код за ) за лютий 2015 року на загальну суму податку на додану вартість 576 397,00 грн.; визнання протиправними дій щодо висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року про завищення ПП «АПТК» податкового кредиту за лютий 2015 року у сумі ПДВ 563 207,00 грн., в т.ч. по взаємовідносинах з ТОВ «Мансарі» (код за ) в сумі 65 197,00 грн., ТОВ «Торіні» (код за ) у сумі 498 010,00 грн.; зобов'язання відновити у базі «Аналітична система» ІС «Податковий блок» стан податкової звітності з ПДВ за лютий 2015 року, який існував до проведення по особовому рахунку ПП «АПТК» висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області зі здійснення контролю податкових зобов'язань шляхом проведення позапланової виїзної перевірки, оформленої актом № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року. Зобов'язано Прилуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області відновити у підсистемі «Аналітична система» інформаційної системи «Податковий блок» стан податкової звітності з ПДВ за лютий 2015 року, який існував до проведення по особовому рахунку Приватного підприємства «АПТК» висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року. Зобов'язано Прилуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області подати суду звіт про виконання цієї постанови не пізніше п'яти робочих днів з дня набрання постановою законної сили. Попереджено Прилуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 19 червня 2015 року по 22 червня 2015 року Прилуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області проведено позапланову виїзну перевірку ПП «АПТК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Мансарі», ТОВ «Торіні» за лютий 2015 року, за результатом якої складено акт № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року.

Згідно з висновками акту перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем: п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, у результаті чого завищено податкові зобов'язання по ТОВ «Комплекс-Агромарс» за лютий 2015 року на загальну суму ПДВ 576 398,00 грн.; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, у результаті чого завищено податковий кредит за лютий 2015 року в сумі ПДВ 563 207,00 грн., в т.ч. по взаємовідносинах з ТОВ «Мансарі» в сумі 65 197,00 грн., ТОВ «Торіні» в сумі 498 010,00 грн.

Як підтверджено відповідачем у суді першої інстанції та зазначено в апеляційній скарзі, на підставі вказаного акту відповідачем податкове повідомлення-рішення не приймалося, водночас, результати даної перевірки внесено до підсистеми «Аналітична система» інформаційної системи «Податковий блок» та відповідно відкориговано податкові зобов'язання позивача.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб'єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків, проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів. Законний інтерес платника податків у проведенні податковим органом перевірки його діяльності з дотриманням умов, встановлених законом, захищений наділенням його правом не допустити посадових осіб органу державної податкової служби до перевірки.

У разі коли платник податків не скористався цим правом і перевірка проведена, платник податків має право оскаржити рішення органу державної податкової служби, прийняте за результатами перевірки, з підстав невідповідності рішення закону чи компетенції органу державної податкової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 липня 2014 року у справі № К/800/17592/14.

Крім того, відповідно до приписів ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних правовідносин.

У свою чергу, висновки, викладені в акті перевірки, складеному за результатом позапланової виїзної перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки містять лише інформацію про виявлені контролюючим органом порушення законодавства та не створюють правових наслідків для позивача.

Тому висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій посадових осіб відповідача та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акти перевірки не порушують права осіб, які перевіряються, безвідносно до змісту таких актів, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо протиправності висновків акту перевірки.

Зі змісту викладеного слідує, що дії з оформлення результатів позапланової виїзної перевірки у формі акту перевірки є по суті виконанням службовими особами своїх обов'язків, а самі по собі висновки вказаного акту не створюють відносин владного підпорядкування, що є необхідною ознакою публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2014 року у справі № К/800/30711/13, постанові Вищого адміністративного суду України від 27 листопада 2013 року у справі № К/800/12884/13.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів під час розгляду справи керується постановою Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року у справі № 21-237а13, прийнятою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, в якій зазначено, що обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті перевірки, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження податкового органу про нікчемність окремих угод є висновками тільки такого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Таким чином, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги Приватного підприємства «АПТК» до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними дій щодо висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року про завищення Приватним підприємством «АПТК» податкових зобов'язань по взаємовідносинах з ТОВ «Комплекс Агромарс» (код за ) за лютий 2015 року на загальну суму податку на додану вартість 576 397,00 грн.; визнання протиправними дій щодо висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року про завищення ПП «АПТК» податкового кредиту за лютий 2015 року у сумі ПДВ 563 207,00 грн., в т.ч. по взаємовідносинах з ТОВ «Мансарі» (код за ) в сумі 65 197,00 грн., ТОВ «Торіні» (код за ) у сумі 498 010,00 грн.

З приводу позовної вимоги про зобов'язання відповідача відновити у базі «Аналітична система» ІС «Податковий блок» стан податкової звітності з ПДВ за лютий 2015 року, який існував до проведення по особовому рахунку ПП «АПТК» висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 71 ПК України, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За змістом ст. 72 ПК України передбачено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, зокрема інформація: про об'єкти оподаткування, що надаються та/або реєструються такими органами. Зазначена інформація повинна містити, зокрема, вид, характеристики, індивідуальні ознаки об'єкта оподаткування (в разі наявності), за якими його можна ідентифікувати; про результати здійснення державного контролю за господарською діяльністю платника податків; що міститься у звітних документах (крім персоніфікованої статистичної інформації), які подаються платником податків органам виконавчої влади та/або органам місцевого самоврядування; про встановлені органами місцевого самоврядування ставки місцевих податків, зборів та надані такими органами податкові пільги; про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності, яка повинна містити, зокрема: найменування платника податків, якому видані такі дозволи, ліцензії, патенти; податковий номер або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи; вид дозвільного документа; вид діяльності, на провадження якої видано дозвільний документ; дату видачі дозвільного документа; строк дії дозвільного документа, інформацію про припинення (зупинення) дії дозвільного документа із зазначенням підстав такого припинення (зупинення); сплату належних платежів за видачу дозвільного документа; перелік місць провадження діяльності, на яку видано дозвільний документ; про експортні та імпортні операції платників податків; від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за результатами податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Згідно зі ст. 74 ПК України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Виходячи з аналізу положень статті 74 ПК України, інформаційна система «Податковий блок» повинна відображати фактичні задекларовані позивачем показники своєї господарської діяльності, її коригування можливе лише за наслідками узгодження податкових зобов'язань та податкового кредиту, а податкові органи використовують вказану систему у своїй роботі, в тому числі, й для співставлення показників, які задекларовані позивачем та його контрагентами, розбіжності в яких призводять до створення штучних підстав для проведення перевірок суб'єктів господарської діяльності.

Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Наведене також виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку статті 54 Податкового кодексу України та його узгодження.

Таким чином, будь-які зміни до інформаційних баз мають визнаватися протиправними, якщо відповідні дані не співпадають з узгодженими сумами (або іншими показниками) податкового обліку.

Крім того, згідно з п. 58.1 ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платник податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Аналіз приписів податкового законодавства свідчить, що за результатами перевірки податковий орган може визначати суму грошового зобов'язання шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення. Внесення коригування самостійно податковим органом в податкову звітність платника податку не передбачене діючим законодавством.

Отже, податковий орган не має права щодо коригування податкової звітності за наслідками проведення документальної перевірки, а її результати не підлягають відображенню в інформаційних базах податкового органу.

Оскільки у даному разі жодних донарахувань позивачеві грошових зобов'язань (та, відповідно, їх узгодження) здійснено не було, то суд першої інстанції правильно поновив порушене право позивача шляхом зобов'язання відновити у підсистемі «Аналітична система» інформаційної системи «Податковий блок» стан податкової звітності з ПДВ за лютий 2015 року, який існував до проведення по особовому рахунку Приватного підприємства «АПТК» висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2014 року у справі № К/800/51069/14, від 11 вересня 2014 року у справі № К/800/37522/14.

Колегія судів під час розгляду і вирішення справи враховує також правову позицію Верховного Суду Україну, викладену ним у постанові від 09 грудня 2014 року у справі № 21-511а14, за змістом якої, виходячи із системного тлумачення статей 71, 72, 74 ПК колегія суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла такого правового висновку: для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою повного захисту порушених прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог згідно з ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: в частині визнання протиправними дій Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області зі здійснення контролю податкових зобов'язань шляхом проведення позапланової виїзної перевірки, оформленої актом № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року; зобов'язання Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області відновити у підсистемі «Аналітична система» інформаційної системи «Податковий блок» стан податкової звітності з ПДВ за лютий 2015 року, який існував до проведення по особовому рахунку приватного підприємства «АПТК» висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно відкориговано у підсистемі «Аналітична система» інформаційної системи «Податковий блок» стан податкової звітності позивача з ПДВ за лютий 2015 року на підставі висновків, викладених в акті перевірки № 313/22-38615098 від 30 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржувані дії з коригування податкової звітності позивача на підставі висновків акту перевірки здійснено обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «АПТК» до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії є частково обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 25 вересня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.