Справа № 2-а-1846/09
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Радченко Л.А.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року справа №2-а-1846/09

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Чебанова О.О., суддів Міронової Г.М., Шишова О.О.,при секретарі Запорожцевої Г.В, за участю представників відповідача: Марчук Ю.В., Майстренко Н.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2015 року у справі № 2-а-1846/09 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, Кабінету Міністрів України про стягнення підвищення до пенсії, як інваліду війни 3 групи за період з 03.08.2008 року по 31.05.2009 року,-

ВСТАНОВИВ:

03.08.2009 року позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, Кабінету Міністрів України про стягнення підвищення до пенсії, як інваліду війни 3 групи за період з 01.01.2002 року у розмірі 44605,66 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 червня 2015 року позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог за період з 01.01.2002 року по 02.08.2008 року залишений без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Вищезазначена ухвала позивачем не оскаржена.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в Петровському районі м. Донецька про стягнення підвищення до пенсії, як інваліду війни 3 групи за період з 03.08.2008 року по 31.05.2009 року, відмовлено.

Позивач з таким судовим рішення не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до приписів ст. 22 Конституції України не допускається звуження змісту існуючих прав та свобод громадянина, однак Законом України «Про внесення змін в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту» від 05.10.2005 року № 2939 незаконно було звужено права позивача в частині зменшення підвищення до пенсії, як інваліду війни 3 групи, з 200 % від прожиткового мінімуму до 30 %. Крім того, суд не звернув уваги, що вказані зміни були визнані неконституційними рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6рп/2007, від 22.05.2008 року № 19рп/2008.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області заперечувала проти апеляційної скарги, надала до суду письмові заперечення, просила відмовити позивачу в повному обсязі.

Представник відповідача Кабінету Міністрів України також заперечував проти апеляційної скарги, просив постанову першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є інвалідом війни 3 групи, перебуває на обліку Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області та користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту».

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач фактично просить суд відновити його право на отримання підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи з розрахунку 200 % мінімальної пенсії за віком, яка розраховується виходячи з розміру прожиткового мінімуму, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту».

Відмовляючи задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 200 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 13 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту» з 03.08.2008 року по 31.05.2009 року, у заявку з тим, що у спірний період редакція вказаної статті передбачала право позивання на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 % від прожиткового мінімуму, який позивач і отримував, що також не заперечується самим позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту» (в редакції що діяла з 01.01.2005 по 01.01.2006) визначено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2006 року на підставі п. 3 Закону України № 2939 від 05.10.2005 року «Про внесення змін в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту», положення частини 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту» було викладено в іншій редакції, а саме передбачено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

Таким чином, з 01.01.2006 року діє норма, яка встановлює розмір підвищення інвалідам третьої групи у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і саме в такому розмірі позивач отримував спірні виплати, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що внесені зміни до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту» були визнані неконституційними рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6рп/2007, від 22.05.2008 року № 19рп/2008, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на теперішній час ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту» діє в редакції п. 3 Закону України № 2939 від 05.10.2005 року «Про внесення змін в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їхнього соціального захисту».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог до Кабінету Міністрів України, оскільки останній не є належним відповідачем по справі, в силу того, що призначення та виплата пенсії відповідно до діючого законодавства здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та задовольнив позов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу, є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2015 року у справі № 2-а-1846/09 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, Кабінету Міністрів України про стягнення підвищення до пенсії, як інваліду війни 3 групи за період з 03.08.2008 року по 31.05.2009 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 21.09.2015 року.

Колегія суддів О.О. Чебанов

Г.М. Міронова

О.О. Шишов