Справа № 760/4824/14-а
Суддя: Зінченко С. В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/4824/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року м. Київ
Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Зінченко С.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій потиправними та зобов`язання провести донарахування та виплату сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій потиправними та зобов`язання провести донарахування та виплату сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що його 15.11.2004 року наказом Міністра оборони України №951 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я, а з 19.12.2006 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2004 №225 він був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

З 01.10.2012 року за висновками медико-соціальної експертної комісії позивачу була встановлена друга група інвалідності (довідка МСЕК серія 10 ААБ, № 303441), яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

З метою вирішення питання про донарахування та виплату сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач звертався до Міністерства оборони України з відповідним листом та Вінницького обласного військового комісаріату. Однак, відповіді на свої звернення станом на день розгляду справи в суді не одержав.

Крім того, з правової позиції позивача викладеної ним в позовній заяві підставою для невиплати йому з боку Міністерства оборони України сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, є те, що він був звільнений та одержав інвалідність лише в 2012 році, тобто, до набрання чинності відповідним законом після 31 грудня 2006 року.

Таким чином, Позивач вважаючи такі дії відповідачів необгрунтованими, просить суд визнати протиправними дії відповідачів в частині не виплати позивачу суми одноразової грошової допомоги в порушення вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов`язати відповідачів провести нарахування та виплату позивачу суми одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення, передбаченого ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2012 року по справі було відкрито скорочене провадження.

28.03.2014 року Міністерство оборони України отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується копією поштового повідомлення, що міститься у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується копією поштового повідомлення, що міститься у справі.

02.04.2014 року Міністерством оборони України було подано до суду заперечення проти позову в яких Міністерство оборони України просило в задовленні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач проходив службу в Збройних Силах України, наказом Міністра оборони України від 15.11.2004 року №951 його було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я, з посади заступника начальника організаційно-мобілізаційного управління Головного штабу Головного командування, а з 19.12.2006 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2004 №225 позивач був виключений зі списків особового складу.

З 01.10.2012 року за висновками медико-соціальної експертної комісії позивачеві була встановлена друга група інвалідності (довідка МСЕК серія 10 ААБ, № 303441), яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".(надалі - Закон України № 2011-XII).

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України № 2011-XII (у редакції чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності, що пов`язана з виконання обов`язків військової служби) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами ч.2 ст.9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, в силу положень статті 58 Конституції України, законодавчі акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, законодавчі акти застосовуються до відносин, які виникли з дня набрання ними чинності.

Оскільки, між подіями, пов`язаними із завданням шкоди здоров`ю позивачеві та моментом, коли проявилися і були встановлені наслідки завданої шкоди, минув певний проміжок часу, суд вважає, що такі правовідносини мають тривалий характер і для їх правової оцінки має застосовуватись закон, який є чинним на дату проявлення та встановлення наслідків завданої шкоди.

За таких обставин, заперечення відповідача про те, що на позивача не поширюються положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги, є безпідставними і такими, що не відповідають змісту чинного правового регулювання відносин з приводу соціального захисту військовослужбовців та звільненим з військової служби особам, визначеного законами і підзаконними актами.

Зважаючи на вищевикладене, суд застосовує порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі настання інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який є чинним на момент вирішення спору.

Так, у травні 2008 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2008 р. № 499 (надалі - постанова № 499). 25 липня 2011 року Постановою Кабінетом Міністрів України № 815 були внесені зміни до постанови КМУ № 499, яка є чинною на момент вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Приписами пункту 2 Постанови № 499 (зі змінами внесеними Постановою КМУ № 815 від 25.07.2011) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою (надалі - Порядок).

Так, відповідно до пункту 2 частини другої вказаного Порядку, звільненим з військової служби військовослужбовцям, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження при встановленні інвалідності ІІ групи грошова допомога виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Тобто, положення Постанови № 499 (зі змінами внесеними Постановою КМУ № 815 від 25.07.2011) та Порядку поширюють свою дію на порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги звільненим з військової служби особам у разі настання інвалідності, що сталася після 1 січня 2007 року, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Підтвердженням даної позиції є, зокрема, приписи Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284, виплату яких було завершено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року N 499.

Так відповідно до пункту другого частини другої даного Порядку особам, звільненим з військової служби у разі настання, зокрема, ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, грошова допомога виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Отже, відповідач, пов`язуючи виплату одноразової грошової допомоги з терміном звільнення з військової служби, діяв не правомірно, оскільки аналіз нормативно-правових актів свідчить про те, що підставою для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю є саме факт набуття такої інвалідності в період дії нормативно-правового акту.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач, в силу приписів ст.71 КАС України, надав суду належні та достатні докази щодо встановлення йому ІІ групи інвалідності після 1 січня 2007 року у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржувані позивачем дії відповідачів на предмет протиправності, а також враховуючи вищезазначені принципи, суд дійшов висновку, що відмова відповідачів здійснити позивачу виплату одноразової допомоги у порядку частини другої статті 16 Закону України №2011-XII, є такою, що вчинена з порушенням приписів частини другої статті 19 Конституції України.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про Збройні Сили України», постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», ст. ст. 9, 11, 69-71, 86, 99, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій потиправними та зобов`язання провести донарахування та виплату сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби - задовольнити.
Визнати протиправними бездіяльність Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби згідно вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Вінницький обласний військовий комісаріат, Міністерство оборони України, (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення, передбаченого ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постанова суду підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через районний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

суддя