Справа № 2а-17665/12/2670
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/31380/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року

у справі № 2а-17665/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Центр»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Центр» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2013 року у справі № 2а-17665/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 року, позов задоволено повністю. Зобов'язано ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві внести до зворотного боку карток особового рахунку по ПДВ та по податку на прибуток підприємств, що ведуться відповідачем, відомостей про фактичну сплату ТОВ «Техноніколь-Центр» сум відповідних податків згідно платіжних доручень: від 26.09.2012 року № 53 на сплату податку на додану вартість у сумі 2 100 000, 00 грн., від 26.09.2012 року № 54 на сплату податку на додану вартість у сумі 2000 000, 00 грн. від 26.09.2012 року № 55 на сплату податку на додану вартість у сумі 1 100 000, 00 грн., від 26.09.2012 року № 56 на сплату податку на додану вартість у сумі 700 000, 00 грн., № 58 на сплату податку на додану вартість у сумі 600 000, 00 грн., від 26.09.2012 року № 59 на сплату податку на прибуток у сумі 900 000, 00 грн., від 26.09.2012 року № 60 на сплату податку на прибуток у сумі 300 000, 00 грн., від 18.10.2012 року № 64 на сплату податку на додану вартість у сумі 1 450 000, 00 грн., від 18.10.2012 року № 65 на сплату податку на додану вартість у сумі 1 350 000, 00 грн., від 18.10.2012 року № 66 на сплату податку на додану вартість у сумі 3 100 000, 00 грн., від 18.10.2012 року № 67 на сплату податку на прибуток у сумі 1 200 000, 00 грн., від 18.10.2012 року № 68 на сплату податку на прибуток у сумі 2 000 000, 00 грн., від 18.10.2012 року № 69 на сплату податку на додану вартість у сумі 1 266 060, 47 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.06.2013 року у відкритті касаційного провадження по даній справі відмовлено на підставі п. 5 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України (касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи).

05.08.2013 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист.

28.02.2014 року ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулася до суду першої інстанції з заявою визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року, в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2014 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року та прийняти нове судове рішення, яким заяву Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Подаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідач виходив із того, що у нього відсутні правові підстави для виконання такого рішення, оскільки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, суперечить нормам чинного законодавства, а тому, на його переконання, це призведе до вчинення працівниками податкового органу протиправних дій.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, колегія суддів вважає, що податковий орган, звертаючись до суду із такою заявою, обрав невірний спосіб захисту, адже, подаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, фактично посилався на невідповідність вимогам чинного законодавства судових рішень, на підставі яких було виконавчий лист.

Так, рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 29.05.2013 року, в той же час, вказане рішення відповідачем не виконано, а особу відповідача не припинено.

У ст. 124 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип обов'язковості судових рішень.

Також, слід зазначити, що в силу приписів ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду, яке набрало законної сили, є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За таких обставин, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню.

Разом з тим, Кодексом адміністративного судочинства України надано право оскаржувати рішення, у випадку їх невідповідності вимогам матеріального чи процесуального закону, в апеляційному та касаційному порядку, а також подавати заяви про перегляд судових рішень до Верховного Суду України.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 4 ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Тобто, законодавець визначив випадки коли суд, який видав виконавчий лист, вправі визнати його таким, що не підлягає виконанню: якщо такий виконавчий лист було видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.

З огляду на те, що відповідачем не наведено передбачених ч. 4 ст. 259 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, які могли б слугувати для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а судами попередніх інстанцій таких обставин не встановлено, висновок про відмову у задоволенні заяви є обґрунтованим.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року у справі № 2а-17665/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук