Справа № 2а/0270/4744/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/4744/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Середюку Миколі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Жорнище"

до: Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство Жорнище (далі - ПАТ Жорнище) з позовом до Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції (далі - Іллінецька МДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.03.10 р. по 31.03.11 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.03.10 р. по 31.03.11 р.

За наслідками цієї перевірки був складений акт від 21.07.2011 р. №282/23/00414210 (далі - ОСОБА_3), на підставі якого Іллінецькою МДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2011 року №, яким ПАТ Жорнище збільшено суму податку на додану вартість на 362 930,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ПАТ Жорнище звернулось до суду з зазначеними позовними вимогами.

В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на положення Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (далі ЗУ Про ПДВ) (із змінами та доповненнями) та Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволені з підстав, викладених в запереченнях на адміністративний позов ПАТ Жорнище.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ПАТ Жорнище підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію від 05.05.1996 року №489042, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Жорнище зареєстровано в Іллінецькій РДА. У звязку із перейменуванням Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Жорнище у Публічне акціонерне товариство Жорнище 10.08.2009 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів товариства.

В звязку із вищевказаними обставинами, 10.08.2009 року зареєстровано статут ПАТ Жорнище та видано свідоцтво про державну реєстрацію №489138 від 10.08.2009 року.

Відповідно до п.1.1 Статуту, ПАТ "Жорнище" є правонаступником САТ "Жорнище", утвореного на підставі рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області шляхом перетворення державного підприємства - держгоспу "Жорницьке" у СВАТ "Жорнище".

Позивач у перевіряємому періоді перебував на спеціальному режимі оподаткуванні, як сільськогосподарське підприємство.

На підставі направлень на перевірку від 06.07.2011 року №206, №207 та №356 виданих Іллінецькою міжрайонною державною інспекцією посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ Жорнище з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.03.10 р. по 31.03.11 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.03.10 р. по 31.03.11 р. відповідно до затвердженого плану перевірки, про що складено ОСОБА_3 (а. с. 16-48).

Копія наказу Іллінецької МДПІ №486 від 06.07.2011 року та №521 від 13.07.2011 року вручені відповідно 06.07.2011 року та 13.07.2011 року під розписку головному бухгалтеру товариства.

Відповідно до ОСОБА_3, в ході вказаної вище перевірки, посадовими особами Іллінецької МДПІ встановлено наступне.

Загальна кількість земель у використанні ПАТ Жорнище становить 2037,749 га, в тому числі: кількість орендованих земель, які пройшли державну реєстрацію 1658,829 га (81,4% від загальної кількості земель); кількість земель на які відсутня державна реєстрація 378,92 га (18,6% від загальної кількості земель).

Сільськогосподарським підприємством відповідно до п. 8-1.6 ст. 8-1 ЗУ Про ПДВ (із змінами та доповненнями) та п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Доходи, отримані від реалізації продукції рослинництва та тваринництва, вироблені (вирощені) на 2037,749 га земель на підставі договорів оренди, з яких зареєстровані в органах ДЗК 1658,829 га, що становить 81,4% загального обсягу земель.

Оскільки, продукція частково (18,6% - питома вага площ земельних угідь по яких відсутня державна реєстрація оренди) вирощена не на власних та орендованих виробничих потужностях, вона не може вважатися продукцією вирощеною на власних або орендованих виробничих потужностях та не підлягає включенню до складу декларації по спеціальному режимі оподаткування відповідно до статті 8-1 ЗУ Про ПДВ(з змінами та доповненнями) та п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України (а. с. 23).

Проведеною перевіркою достовірності відображеного показника у поданих Деклараціях з ПДВ за період 01.03.2010 р. по 31.03.2011 р. в сумі 748727,00 грн., на підставі таких документів: податкових накладних, реєстрів отриманих податкових накладних, які перевірені суцільним порядком, накладних, актів виконаних робіт, які перевірені вибірковим порядком, встановлено завищення задекларованих субєктом господарювання сум податкового кредиту всього в сумі 139 263,00 грн. в результаті безпідставного включення до складу податкового кредиту до скороченої декларації сум податку на додану вартість по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) відповідно до питомої ваги в розмірі 18,6% їх використання в процесі господарської діяльності не на власних та орендованих потужностях, що знайшло своє відображення в п. 3.1.1 даного акта перевірки.

Крім того, відповідно до первинних даних бухгалтерського обліку та проведеного перерахунку питомої ваги продукції вирощеної не на власних та орендованих земельних ділянках, що становить 18,6% від загального обсягу поставки продукції та послуг не є власною продукцією та підлягає відображенню в складі податкового зобовязання за результатами операцій із поставки продукції не власного виробництва по загальній декларації.

Таким чином, позиція податкового органу полягає в тому, що сума податку на додану вартість від отриманої та в подальшому реалізованої сільськогосподарської продукції позивачем неправомірно віднесена до податкового зобов"язання по скороченій декларації, оскільки частина договорів оренди землі не пройшли державну реєстрацію.

Перевіркою Іллінецької МДПІ встановлено зокрема: порушення ПАТ Жорнище п.п.3.1.3 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.7.3.1 п.7.3 ст. 7, п.7.4.1 п.7.4 ст. 7, п. 8-1.6 ст. 8-1 ЗУ Про ПДВ(з змінами та доповненнями), ст. 187, ст. 188, ст. 198, ст. 199, ст. 209 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 181465,00 грн., в тому числі за березень 2010 року в сумі 7001,00 грн., за квітень 2010 року - 1046,00 грн., за травень 2009 року - 1779,00 грн., за червень 2010 року -993,00 грн., липень 2010 року 2995,00 грн., серпень 2010 року 22953,00 грн., вересень 2010 року 55167,00 грн., жовтень 2010 року 75228,00 грн., листопад 2010 року - 14312,00 грн., грудень 2010 року 5789,00 грн., січень 2011 року 2973,00 грн., лютий 2011 року -124,00 грн., березень 2011 року - 1011,00 грн.

Інші порушення, встановлені в ході перевірки, позивачем визнаються, та не є предметом дослідження в даній справі.

Наслідки проведеної перевірки знайшли своє відображення в прийнятому Іллінецькою МДПІ податковому повідомленні-рішенні від 10 серпня 2011 року №, яким позивачу збільшено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 181465,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 181465,00 грн. (а. с. 15).

Суд не погоджується з вказаними висновками Іллінецької МДПІ з наступних підстав.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України вiд 25.10.2001 року № 2768-III, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону

Статтею 125 зазначеної вище норми передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.5 ст.126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до Закону.

Відносини щодо користування земельною ділянкою врегульовані і спеціальними нормами, які містяться в Законі України "Про оренду землі" вiд 06.10.1998 року № 161-XIV, якими також передбачено, зокрема статтею 6 Закону, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Враховуючи наведені норми, суд погоджується з тією позицією, що усі договори оренди землі, предметом яких є земельні ділянки, які використовуються позивачем при здійсненні ним підприємницької діяльності, повинні пройти державну реєстрацію.

Однак, не дотримання вказаних норм, стосовно окремих земельних ділянок, свідчить про можливі порушення вимог земельного законодавства. У той же час, законодавець пов'язує надання пільг щодо сплати податку на додану вартість при спеціальному режимі оподаткування лише з вартістю та обсягами поставки сільськогосподарських товарів власного виробництва сільськогосподарським підприємством.

Так, відповідно до п. 8-1.2 ст. 8-1 ЗУ «Про ПДВ» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) та ст. 209.2 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Пунктом 8-1.7 ст. 8-1 вищевказаного Закону та ст. 209.7 Податкового кодексу України визначено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1-24, (ПК України додано групи 4101, 4102, 4103, 4301) УКТ ЗЕД, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Як зазначено вище, позивач у перевіряємому періоді перебував на спеціальному режимі оподаткування, як сільськогосподарське підприємство основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг).

Пункт 8-1.12 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачає, що свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як субєкта спеціального режиму оподаткування підлягає анулюванню у разі, якщо:

а) сільськогосподарське підприємство подає заяву про зняття його з реєстрації як субєкта спеціального режиму оподаткування та/або заяву про його реєстрацію як платника цього податку на загальних підставах;

б) сільськогосподарське підприємство підлягає реєстрації платником цього податку на загальних підставах;

в)сільськогосподарське підприємство припиняється шляхом ліквідації або реорганізації;

г) сільськогосподарське підприємство не подає податкової звітності з цього податку протягом останніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів.

Однак, питання про анулювання або скасування спеціального режиму для підприємства з підстав недотримання умов виробництва сільськогосподарської продукції не розглядалось.

Крім того, перевіркою не встановлено факту придбання позивачем сільськогосподарської продукції у інших юридичних або фізичних осіб; сільськогосподарська продукція про яку йдеться у акті перевірки є продукцією власного виробництва позивача.

Таким чином, сумніви відповідача щодо правомірності використання позивачем окремих земельних ділянок не спростовують факту виробництва на них позивачем власної сільськогосподарської продукції, що є підставою для застосування спеціального режиму оподаткування.

Разом із тим, податковим органом в основу розрахунку визначення питомої ваги вартості поставлених ПАТ «Жорнище» сільськогосподарських товарів за період з 01.03.10 р. по 31.03.11 р. покладено співвідношення загальної кількості орендованих земельних ділянок (площ) до кількості земельних ділянок, договори по яких не пройшли державну реєстрацію.

Однак, такий підхід не ґрунтується на законі, оскільки п.8-1.6 ст.8-1 ЗУ «Про ПДВ» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) та ст. 209 ПК України визначають питому вагу як вартість поставлених сільськогосподарських товарів, що має становити не менше 75% загальної кількості поставлених товарів, а не як кількість орендованої землі, яка пройшла етап державної реєстрації по відношенню до загальної кількості орендованих земельних ділянок.

Використана Іллінецькою МДПІ методика вирахування податкових зобовязань з ПДВ та формування податкового кредиту не може бути застосована, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачена, що суперечить вимогам ст. 19 Конституції України. При цьому, податковим органом жодним чином не досліджено обєми продажу та види сільськогосподарської продукції, джерела її отримання, земель, на яких вона вирощена, зокрема, відповідно до договорів, які зареєстровані в ДЗК та тих, які не пройшли процедуру державної реєстрації. Також, відповідачем не досліджено хронологічного циклу, починаючи від року початку виробництва (вирощування) продукції та року, в якому здійснено її поставку.

Таким чином, досліджуючи акт перевірки та додані матеріали, суд приходить до висновку, що податкові ревізори-інспектори фактично не могли правильно та однозначно здійснити підрахунок отриманої та реалізованої сільськогосподарської продукції окремо із зареєстрованих та незареєстрованих договорів оренди земельних ділянок, податок на додану вартість з яких, на їх думку, підлягає поверненню.

Крім того, факт передачі орендодавцем орендареві земельної ділянки ніким не заперечується. ОСОБА_3 підтверджується, що дані об'єкти оренди знаходяться у користуванні товариства.

Водночас, суд враховує твердження представника позивача, що причини, через які окремі договори оренди землі не були зареєстровані, не залежали від нього, оскільки такі були передані до ДЗК вчасно. Крім того, згідно довідки статистики дані земельні ділянки залишаються закріпленими за товариством.

У судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити суду яким чином і на підставі яких норм законодавства позивач повинен оподатковувати операції пов'язані з реалізацією продукції виробленої на земельних ділянках, договори оренди на які не зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Також, суд бере до уваги, що позивач сплачує земельний податок щодо усіх земельних ділянок, які ним використовуються, незалежно від того, зареєстровані договори оренди чи ні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ідентифікувати та виокремити, окрім того, взагалі встановити конкретні суми доходів, використаним податковою інспекцією методом, із зареєстрованих та не зареєстрованих договорів оренди землі, отриманих позивачем у періоді, що перевірявся, є неможливим, а відтак, прийняття Іллінецькою міжрайонною державною податковою інспекцією оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, а також застосовано штрафні (фінансові санкції) є безпідставним та необґрунтованим.

Суд не бере до уваги та оцінює критично посилання позивача, що накази Іллінецької МДПІ від 06.07.2011 року №486 та від 13.07.2011 року №521, на підставі яких було проведено перевірку, видані з порушенням норм чинного законодавства.

Прийняття субєктом владних повноважень акту індивідуальної дії, в даному випадку наказу про проведення перевірки позивача, є способом реалізації наданої субєкту владних повноважень компетенції.

Аналізуючи по справі докази, суд приходить до висновку, що прийнятий наказ про проведення перевірки відповідає критеріям, в контексті статті 2 КАС України. Разом з тим, суд звертає увагу, що у разі порушення працівниками податкового органу вимог Податкового кодексу України під час проведення перевірки, особа має право не допустити працівників до проведення цієї перевірки. Натомість, позивач отримав направлення та допустив посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про наявність виявлених та зафіксованих у відповідному акті порушень чинного законодавства України та, як наслідок, про правомірність донарахованого податку на додану вартість та застосованих на підставі даного акту штрафних санкцій.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Частиною 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції № від 10.08.2011 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Жорнище" 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.) судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна