Справа № 2а/0270/4856/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/4856/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Середюку Миколі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Газ-Сервіс"

до: Державної податкової інспекції у Немирівському районі Вінницької області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Газ-Сервіс» (далі ТОВ «ОСОБА_4 Газ-Сервіс», Товариство, позивач) із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Немирівському районі Вінницькому області (далі ДПІ у Немирівському районі, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ДПІ у Немирівському районі проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ОСОБА_4 Газ-Сервіс», в результаті якої виявлено порушення Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", зокрема, занижено податок на прибуток в сумі 368260 грн., Закону України "Про податок на додану вартість", зокрема, занижено податок на додану вартість в сумі 443956 грн.

На підставі висновків проведеної перевірки 09 серпня 2011 року податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими позивачу збільшено зобов'язання по податку на прибуток підприємств на суму 368260 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 40341 грн. 50 коп., а також збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на суму 443956 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 62397 грн. 25 коп.

Позивач не погоджується із прийнятими рішеннями та вважає їх протиправними з огляду на те, що угоди поставки товарно-матеріальних цінностей, а саме, труби ізольовані, кабелі, які укладені з TOB «Компанія «Реалбуд» та TOB «ТД «Вентум» мали реальний характер та виконані обома сторонами, що підтверджується накладними, податковими накладними за лютий 2010 року на загальну суму 1497488 грн. 65 коп. та за лютий-березень 2011 року на загальну суму 1247907, 21 грн., відображенням цих операцій в бухгалтерському обліку підприємства, що стверджується актом перевірки, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку, карткою рахунку за вказані періоди, приймальні акти товаро-матеріальних цінностей (труби ізольовані, кабелі). Також Товариство вважає, що висновки, які викладені в акті перевірки, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджено належними та допустимими доказами, які по суті не стосуються позивача.

Тому, TOB «ОСОБА_4 Газ-Сервіс» вважає необхідним визнати нечинними та скасувати вищевказані податкові повідомлення-рішення, оскільки вони є необґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними у позовній заяві.

У судовому засіданні 23 листопада 2011 року представником відповідача подані заперечення на позовну заяву, у яких ДПІ у Немирівському районі просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у зв'язку з тим, що в ході перевірки встановлено, що TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» у лютому 2010 року придбало у TOB «Компанія «Реалбуд» труби ізольовані, кабеля на загальну суму 1247907, 21 грн. Незважаючи на значний обсяг поставленого товару, товарно-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про його поставку до TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» від вказаного контрагента, до перевірки не надані.

В акті перевірки від 27 липня 2011 року зазначено, що на порушення п. 1.32. ст.1, п.5.1 ст.5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" та ч. 1 ст. 201, частин 1-6 ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» завищено валові втрати по рядку 04.1 „виграти на придбання товарів (робіт, послуг)" Декларації з податку на прибуток підприємства за 1 кв. 2011 року, поданої до ДПІ у Немирівському районі, на загальну суму 827594 грн., в тому числі: завищені витрати з придбання товарів від TOB «ТД «Вентум», які не підтверджуються фактичною поставкою, на загальну суму 971875 грн. та занижені валові витрати з придбання товарів (робіт, послуг) від інших постачальників у зв'язку з неправильним їх відображенням в Декларації з податку на прибуток підприємства за 1 кв. 2011 р. на загальну суму 144281 грн.

Крім того, в акті перевірки від 27 липня 2011 року № 574/23/32061957 зазначено, що на адресу ДПІ у Немирівському районі від ДПІ у Вишгородському районі Київської області надійшов акт від 12 квітня 2011 року № 226/23-2/37335778 «Про неможливість проведення зустрічної звірки TOB «ТД «Вентум» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами, якими сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит за лютий 2011 року». В даному акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено відсутність складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності, кількість працюючих на підприємстві 1 особа. В зв'язку з чим вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру. Враховуючи те, що у TOB «ТД «Вентум» відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, згідно до частин 1,5 статті 203, пунктів 1.2 статті 215 і статті 228 Цивільного кодексу України, угоди укладені TOB «ТД «Вентум», зокрема, з TOB «ОСОБА_4 ГАЗ-СЕРВІС» мають ознаки нікчемності.

TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» придбавало у TOB «ТД «Вентум» по податкових накладних товарно-матеріальні цінності (труби ізольовані) на загальну суму 1166250 грн. Незважаючи на значний обсяг поставленого товару товарно-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про його поставку до TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» від вказаного контрагенту, до перевірки не надані.

Також представник відповідача зазначила, що якщо товар доставляється вантажним автомобілем, підтверджуючим документом поставки є товарно-транспортна накладна за формою № 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 488/346. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару).

Проте, позивачем, для проведення перевірки, не надано товарно-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про транспортування труб ізольованих, кабеля саме від зазначених контрагентів.

Водночас в письмових запереченнях відмічено, що проведеною перевіркою не виявлено взаємовідносин TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» з контрагентами TOB «Компанія «Реалбуд» і TOB «ТД «Вентум», які підпадають під визначення "перевізника". Згідно наявних документів, на підставі яких проводилась перевірка, не виявлено копій транспортних та супроводжувальних документів, які передбачено вимогами діючого законодавства.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічно-соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до Національного Класифікатора України, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року №375 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів, послуг), який здійснюється з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів, тощо. Економічна діяльність характеризується витратами на виробництво, процесом виробництва та випуском продукції.

Таким чином, операції з придбання та реалізації товаро-матеріальних цінностей мали не товарний характер, товар не перевозився. Відповідно наявних на час проведення перевірки документів не має можливості встановити вид транспорту, розмір витрат, особу, яка понесла дані витрати, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що угоди, укладені TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» з контрагентами TOB «Компанія «Реал буд» і TOB «ТД «ОСОБА_1 тум» мають фіктивний характер, укладені без мети настання реальних наслідків операції не підтверджуються при врахуванні реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо - складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Тобто, Товариством перераховувались кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 30 червня 2011 року по 20 липня 2011 року посадовими особами ДПІ у Немирівському районі проводилась планова виїзна перевірка TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2011 року, про що складено акт № 574/23/32061957 від 27 липня 2011 року (а.с. 13-57).

Відповідно до акту перевірки, перевіряючими виявлено порушення норм п.1.32, ст. 1, п.5.1. ст.5, п.п. 11.2.1, п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та ч. 1 ст. 201, ч. 1-6 ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу, що призвело до заниження податку на прибуток та заниження податку на додану вартість.

На підставі даного акту перевірки 09 серпня 2011 року ДПІ у Немирівському районі прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими позивачу донараховано суму податку на додану вартість в розмірі 443956 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 62397 грн. 25 коп., а також збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 368260 грн. та також застосовано штрафні санкції в сумі 40341 грн. 50 коп. (а.с.72, 74).

Такі висновки податкового органу були зроблені на підставі того, що під час проведення перевірки TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» враховано акт перевірки від 17 травня 2011 року № 526/23-9 «Про результати документальної невиїзної перевірки TOB «Компанія «Реалбуд» з питань дотримання податкового та іншого законодавства за лютий - квітень 2010 року та встановлене відображення в податковому обліку та звітності цього товариства операцій по господарських відносинах по придбанню з TOB «Моней Фарм», за результатами якої встановлено, що у вказаного контрагента-постачальника TOB «Компанія «Реалбуд», відсутня наявність власних чи орендованих складських, торгівельних, виробничих та інших приміщень, основних засобів, які суб'єкт господарювання міг би використати при здійсненні фінансово-господарської діяльності. Окрім цього, засновниками та службовими особами цього товариства рахуються фізичні особи, які ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства не мали. Наслідками перевірки TOB «Моней Фарм» стало порушення кримінальної справи по факту фіктивного підприємництва.

Зазначаючи ці обставини в акті перевірки TOB «ОСОБА_4 - Сервіс», перевіряючі дійшли до висновку про те, що ними вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту та не мають реального товарного характеру, що суперечить встановленим під час перевірки фактам по закупівлі перевіряємим підприємством товарно-матеріальних цінностей .

З огляду на це, на думку перевіряючих, правочин поставки товаро-матеріальних цінностей (труби ізольовані, кабелі), укладений між TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» та TOB «Компанія «Реалбуд» не спричиняє реального настання правових наслідків, оскільки підприємствами (в тому числі і TOB «ОСОБА_4 - Сервіс») складались угоди без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс» призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

В акті також зазначено, що TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» порушено вимоги ст. 228 ЦК України, щодо укладення вищезазначеного правочину, оскілки такий правочин суперечить моральним засадам суспільства, а також порушує публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а тому є нікчемним. Відтак TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» не мало правових підстав для відображення даних господарських операцій в податковому обліку, знизило витрати на придбання товарів (робіт, послуг) в І кварталі 2010 року на суму 505302 грн. та в IV кварталі 2010 року на суму 97158 грн.

Окрім цього в акті зазначено, що перевіркою відображеного показника за І квартал 2011 року в сумі 1405478 грн., в порушення п. 1.32 ст. 1, п. 5.1 ст.5, п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року, та ч. 1 ст. 201, ч.ч. 1-6 ст. 203ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» включено до складу валових витрат Декларації з податку на прибуток за І квартал 2011 року поданої до ДПІ Немирівського району за вх. № НОМЕР_3 від 10 травня 2011 року витрати з придбання товарів (робіт, послуг), які не підтверджуються фактичною поставкою, та витрати на придбання товарів (робіт, послуг) у зв'язку із неправильним відображенням у валових витратах витрат на придбання товарів (робіт, послуг), всього в сумі 827594 грн.

До такого висновку перевіряючі дійшли з урахуванням акту перевірки контрагенту TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» - TOB «ТД «Вентум», з якого вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту та не мають реального товарного характеру. Тому, господарські взаємовідносини TOB «ОСОБА_4 - Сервіс» з TOB «ТД «Вентум» є нікчемними, а податковий кредит та валові витрати, сформовані за рахунок контрагента - постачальника TOB «ТД «Вентум» та відповідні дані, наведені у деклараціях з податку на додану вартість та податку на прибуток за період: лютий - березень 2011 року, про обсяги придбання є недійсними.

Формування грошових зобовязань з податку на прибуток та з податку на додану вартість по зазначених господарських операціях позивачем здійснювалось на підставі таких бухгалтерських документів:

- видаткові накладні TOB «Компанія «Реалбуд» № Б-021701 від 17 лютого 2010 року, № Б-020401 від 04 лютого 2010 року;

- видаткові накладні TOB «ТД «Вентум» № 180202 від 18 лютого 2011 року, № 240202 від 24 лютого 2011 року, № 03401 від 04 березня 2011 року, № 032303 від 23 березня 2011 року;

- податкові накладні № Б-021701 від 17 лютого 2010 року, № Б-020401 від 04 лютого 2010 року;

- податкові накладні № 180202 від 18 лютого 2011 року, № 240202 від 24 лютого 2011 року, № 401 від 04 березня 2011 року, № 2305 від 23 березня 2011 року;

- платіжні доручення ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс» №№ 26, 6, 4, 98, 11, 166, 167, 47, 68, 72, 37, 41, 153, 164, 13, 25;

- банківські виписки по рахунках ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс»

- рахунки-фактури № 180203 від 18 лютого 2011 року, № 240202 від 24 лютого 2011 року, № 040302 від 04 березня 2011 року, № 032301 від 23 березня 2011 року, № Б-020401 від 04 лютого 2010 року, № Б-021701 від 17 лютого 2010 року.

Крім того, судом досліджувались надані ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс» докази, а саме: копії карток складського обліку матеріалів № 88/2010, № 99/2010, № 28/2010, № 82/2010, № 30/2010, № 29/2010, № 86/2010, № 35/2011, № 39/2011, № 43/2011, № 48/2011, № 54/2011, № 58/2011, № 71/2011, № 73/2011, відповідно до яких позивач отримав товарно-матеріальні цінності від TOB «Компанія «Реалбуд» та TOB «ТД «Вентум», а також копії актів приймання виконаних будівельних робіт по ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із п.п. 7.2.3 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

У відповідності до п.п. 7.2.6 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Підпунктом 7.2.1 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Отже, досліджені судом документи, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового Кодексу України, право складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Загіп є платником податку ().

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.7.5 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій; або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків.

Пунктом 7.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.1.32 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Стаття 655 Цивільного Кодексу України зазначає, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 Цивільного Кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України, встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, як було встановлено судом, позивач проводив господарські операції з контрагентами, зокрема з TOB «Компанія «Реалбуд» та TOB «ТД «Вентум». Ці операції були підтверджені належними бухгалтерськими документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури, які мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, докази оплати за придбаний товар.

Відповідачем не наведено обставин недостовірності даних первинних документів позивача. Крім того, як пояснив суду представник відповідача, який здійснював перевірку товариства, бухгалтерські документи оформлені у відповідності до норм Закону. Відтак з приводу сумнівності первинних документів у відповідача не виникає спору.

Відповідно приписам ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. В ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Щодо посилання представників відповідача на те що, відсутність товарно-транспортних накладних може свідчити про безтоварність здійснених угод, укладених між позивачем та контрагентами, то суд зауважує наступне.

Згідно з п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95 №88, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Типові форми єдиної первинної транспортної документації, зокрема форму товарно-транспортної накладної, затверджено спільним наказом Мінтранспорту України, Мінстату України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" від 29.12.95 р. № 488/346 (зі змінами та доповненнями) і введено в дію з 1 січня 1996 р. Відповідно до п. 2 зазначеного наказу ведення вказаних форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Отже, товарно-транспортна накладна відноситься лише до основної первинної транспортної документації.

Враховуючи зазначене, у разі відсутності первинної транспортної документації, що підтверджує отримання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, платник податку не має підстав віднести витрати по отриманню послуг з перевезення вантажів до складу валових витрат.

В свою чергу, позивачем здійснено віднесення до складу валових витрат не вартість придбаних транспортних послуг, які повинні бути підтверджені транспортною документацією, а вартість придбаного товару - ТМЦ.

Тобто, відсутність у позивача ТТН не може бути підставою не включення до складу валових витрат вартості придбаних ТМЦ. Крім того, правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язковості ведення і зберігання ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження обставин щодо правомірності віднесення до складу валових витрат вартості придбаних позивачем ТМЦ.

Крім того, як пояснила представник позивача, товар на їх адресу доставлявся транспортом поставщика за умовами укладених договорів.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України та ОСОБА_5 суддів України №7 від 03 квітня 2009 року «Про стан здійснення судочинства адміністративними судами» звертається увага на те, що згідно з практикою Верховного суду України у даній категорії справ під час судового засідання судом мають зясовуватися обставини щодо фактичного наміру підприємства одержати економічний ефект у результаті підприємницької діяльності або іншої економічної діяльності.

Суд вважає, що одержання економічного ефекту ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс» підтверджується наданими підприємством бухгалтерськими документами, що були підставою для здійснення документальної перевірки.

Проте, виходячи із зазначеного, висновком акту встановлено, що ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс» здійснював фінансово-господарські операції з контрагентами TOB «Компанія «Реалбуд» та TOB «ТД «Вентум», відповідно до правочинів, які укладені в порушення частини першої статті 228 ЦК України, а саме з метою приховування сплати податків третіх осіб, відтак дані правочини суперечать моральним засадам суспільства, а також порушують публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже є нікчемним. Порушення в момент вчинення правочину сторонами цієї статті є підставою недійсності правочину. Товар по вказаних правочинах не був переданий в порушення статей 655, 658 ЦК України.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 626 Цивільного Кодексу України передбачено, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 зазначеного кодексу встановлює, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

12 жовтня 2010 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України", який набрав чинності разом із Податковим кодексом України - 01.01.2011 року. Цей закон вносить зміни і до ст. 228 ЦК України, і до ст. 234 ЦК України. До ст. 228 ЦК України було додано частину третю, яка встановила, що "у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу в обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї зі сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави".

До ст. 234 ЦК України додано також частину третю щодо "правових наслідків визнання фіктивного правочину недійсним, які за цими змінами повинні встановлюватися законами".

Підстави для визнання правочину таким, що порушує публічний порядок, залишилися незмінними в частині 1 ст. 228 ЦК України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009, правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Констатуції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

З наведеної позиції Пленуму ВСУ чітко вбачається, що нікчемними угодами є лише ті, про які прямо зазначено у Законі (зокрема такі випадки нікчемності правочину встановлені статтями 27, 121, 126, 219, 221, 224, 226, 228, 247, 249, 547, 586, 614, 633, 661, 698, 719, 720, 739, 780, 787, 867, 981, 898, 998, 1008, 1055, 1056, 1059, 1060, 1061, 1107, 1109, 1111, 1112, 1113, 1118, 1122, 1136, 1137, 1139, 1142, 1157, 1242, 1257, 1307 ЦК України), а не в актах податкової перевірки.

Крім того, з позиції Верховного Суду вбачається, що правочинами, які порушують публічний порядок є такі, що очевидно і безспірно є протизаконними. До того ж для такого висновку необхідно встановлення умислу сторін правочину.

Разом з тим, слід зазначити, що Закон України «Про податок на додану вартість» не вимагає від платника податку відповідальності за недотримання норм законодавства іншими субєктами господарювання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 26 вересня 2006 року у справі за позовом ДПІ у м. Судаку до ПП «Колар» та ПП «Асторія-2003».

Крім того, зазначена позиція узгоджується і з рішенням Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Тобто, якщо за наслідками перевірки контрагентів TOB «Компанія «Реалбуд» та TOB «ТД «Вентум» встановлено нікчемність правочинів по них, то такі висновки ні в якому випадку автоматично не можуть бути застосовані до ТОВ «ОСОБА_4 - Сервіс».

Згідно ч.2 ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень і про скасування рішення, зобовязання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов обґрунтований, відтак підлягає задоволенню, податкові повідомлення-рішення від 09.08.2011 року №№, НОМЕР_2 скасуванню, а понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при звернені до суду згідно зі статтею 94 КАС України підлягають стягненню з Державного бюджету України на їх користь.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Немирівському районі Вінницької області від 09.08.2011 року №№, НОМЕР_2.

Присудити з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Газ-Сервіс" судовий збір у розмірі 3,40грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна