Справа № 10120/10/1570
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Дубовик А.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1, (довіреність від 06.12.2010 року)

представника позивача - ОСОБА_2, (довіреність від 06.12.2010 року)

представника відповідача - ОСОБА_3 (довіреність від 11.11.2010 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 елеватор»до ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкових вимог, -

В С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_4 елеватор»(далі ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»), 25 жовтня 2010 року звернулося в Одеський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області (далі ОСОБА_4 МДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0-85 від 21.04.2010 року; № НОМЕР_1 від 01.07.2010 року; № /0 від 04.08.2010 року.

15 листопада 2010 року, ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»подало заяву про зміну позовних вимог де просили скасувати: податкові повідомлення-рішення № /0-85 від 21.04.2010 року; № НОМЕР_1 від 01.07.2010 року; № /0 від 04.08.2010 року, № /3 від 13.10.2010 року та першу податкову вимогу № 1/93 від 29.10.2010 року і стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3,40 грн.

Під час розгляду справи 07.12.2010 року та 14.12.2010 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог де просив скасувати: податкове повідомлення-рішення № /2 від 28.07.2010 року та першу податкову вимогу № 1/111 від 01.12.2010 року

В обґрунтування позовних вимог, в позові зазначено, що за результатами проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість ВАТ «ОСОБА_4 елеватор», 12.04.2010 року співробітниками ОСОБА_4 МДПІ складений акт де встановлено порушення п.п. 7.2.1 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97 від 03.04.1997 року (далі Закон України № 168/97). 21.04.2010 року ОСОБА_4 МДПІ прийнято податкове повідомлення рішення № /0-85, де вказано про порушення ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»норм п.п. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 Закону України

«Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000 року (далі Закон України № 2181) та визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 169484,70 грн. За наслідками розгляду скарги на рішення ОСОБА_4 МДПІ, вимоги скаржника залишені без задоволення та прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.07.2010 року. За результатами розгляду повторної скарги, прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.08.2010 року де зазначено про порушення

абз. «б»п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закон України № 2181, та визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 72636,30 грн. ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»вважає рішення ОСОБА_4 МДПІ неправомірними, оскільки ВАТ не допускало порушень. Також ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»зазначив в позові, що податкові повідомлення-рішення № /0-85 від 21.04.2010 року та № НОМЕР_1 від 01.07.2010 року, видані з порушенням норм ст. 6 Закон України № 2181 та не містять посилань на пункт та статтю податкового законодавства, порушення яких встановлено, під час проведення камеральної перевірки. ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»не погоджується з зазначеним в податковому повідомленні-рішенні № /0 від 04.08.2010 року порушенням абз. «б»п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закон України № 2181, оскільки зазначеною статтею встановлені строки подання податкової декларації та період який повинна охоплювати податкова декларація, та не стосується порушення ст. 7 Закону України № 168/97, встановленому в Акті перевірки. З висновками Акту перевірки про порушення п.п. 7.2.1 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/97 позивач не погоджується, оскільки після отримання оригіналів податкових накладних, (дата отримання підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції), ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»реалізувало своє право на формування податкового кредиту.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві, та просили задовольнити позовні вимоги.

До суду 16 листопада 2010 року, від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, де зазначено, що 12.04.2010 року співробітниками ОСОБА_4 МДПІ проведено документальну не виїзну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ВАТ «ОСОБА_4 елеватор» за листопад 2009 року та складено акт № 287 в якому вказано, що в порушення п.п. 7.2.1 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/97 ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»неправомірно завищено податковий кредит за листопад 2009 року на суму 161440,00 грн., що призвело до заниження значення рядка 27 декларації з ПДВ за листопад 2009 року на суму 161414,00 грн. 23 жовтня 2009 року ОСОБА_4 МДПІ було складено Акт № 1050/2300/00955153 про результати планової виїзної перевірки ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2008 року по 30.06.2009 року валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 року по 30.06.2009 року. При перевірці було виявлено порушення підприємством п.п. 7.2.1, п.п 7.2.3, п.п. 7.2.6 п. 7.2, та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/97, а саме до перевірки надано податкові накладні на загальну суму 161281,00 грн., які є ксерокопіями. Були відсутні оригінали податкових накладних: ПП «Прайд-Південь»№ 630 від 09.06.2009 року на суму ПДВ 107770,91 грн.; СФГ «Прогрес»№ 134 від 06.06.2009 року на суму ПДВ 53509,82 грн.; ТОВ ВАФ «Меркурій»№ 344 від 07.10.2009 року, на суму ПДВ 133,67 грн. Зазначені податкові накладні були виключені з податкового кредиту платника податків. ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»погодився з результатами планової документальної перевірки. В листопада 2009 року ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»включив до складу податкового кредиту податкові накладні ПП «Прайд-Південь»№ 630 від 09.06.2009 року на суму ПДВ 107770,91 грн.; СФГ «Прогрес»№ 134 від 06.06.2009 року на суму ПДВ 53509,82 грн.; ТОВ ВАФ «Меркурій»№ 344 від 07.10.2009 року, на суму ПДВ 133,67 грн., мотивуючи це тим, що оригінали даних документів були фактично отримані підприємством в листопаді 2009 року. В підприємства відсутні докази отримання оригіналів документів в листопаді 2009 року. ВАТ «ОСОБА_4 елеватор», скористалося своїм правом включення сум ПДВ до податкового кредиту в червні 2009 року, по першій події, проте в звязку з виявленим порушенням, даний податковий кредит, був вилучений з податкової звітності платника та поновленню не підлягає. ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»не оскаржувало податкове повідомлення-рішення № /0 від 04.08.2010 року, де визначена сума штрафних санкцій з податку на додану вартість в розмірі 72636,00 грн. 23 серпня 2010 року, тобто через 10 днів після отримання платником податку податкового повідомлення-рішення ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»направлено першу податкову вимогу № 1/93 від 29.10.2010 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 МДПІ, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та зазначив, що вважає прийняті рішення обґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Приписами п.1 ч.1 ст.11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 року № 509-ХІІ (зі змінами та доповненнями) визначено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів,

пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі).

Старшим державним податковим інспектором Любашівської МДПІ, ОСОБА_5, 12 квітня 2010 року проведено документальну невиїзну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»() поданої за листопад 2009 року. За результатами перевірки складено акт про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість від 12.04.2010 року № 287. В акті зазначено, що ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»в результаті допущених порушень п.п. 7.2.1 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/97, допустило завищення податкового кредиту за листопад 2009 року на суму 161414,00 грн., що призвело до заниження значення рядка 27 декларації з ПДВ за листопад 2009 року на 161414,00 грн., (а.с. 9-10).

На підставі вказаного акту, податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 21.04.2010 року № /0-85, де зазначено, що за порушення пп. 17.1.4 п.17.1 ст. 17 Закону України № 2181, позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 169484,00, грн., з яких: 161414,00 грн. основного платежу та 8070,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Рішення отримане позивачем 27.04.2010 року, що підтверджено копією поштового повідомлення про вручення кореспонденції (а.с. 78).

Дане податкове повідомленнярішення від 21.04.2010 року № /0-85 оскаржене позивачем до ОСОБА_4 МДПІ та за наслідками розгляду скарги відповідач прийняв рішення № 5868/10/25-005 від 29.06.2010 року (а.с. 17-20), згідно якого скарга ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»залишена без задоволення, а податкове повідомлення рішення від 21.04.2010 року № /0-85 без змін.

01 липня 2010 року ОСОБА_4 МДПІ прийнято податкове повідомлення рішення № /0 (а.с. 32) де зазначено, що за порушення пп. 17.1.4 п.17.1 ст. 17 Закону України № 2181, позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 169484,70 грн., з яких: 161414,00 грн. основного платежу та 8070,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Також 01.07.2010 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № /1 (а.с. 79) де позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 169484,70 грн., Дане рішення отримане позивачем 01.07.2010 року, що підтверджено підписом представника ОСОБА_2, на корінці податкового повідомлення рішення.

Податкове повідомлення рішення ОСОБА_4 МДПІ № /0-85 від 21.04.2010 року, позивач оскаржив до ДПА в Одеській області. ДПА в Одеській області розглянула повторну скаргу ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»та 28.07.2010 року прийняла рішення № 27670/10/25-0007 (а.с. 21-23), відповідно до якого податкове повідомлення рішення від 21.04.2010 року № /0-85 залишено без змін, а скарга позивача без задоволення, а також збільшено на 72636,30 грн., штрафну санкцію з податку на додану вартість визначену у податковому повідомленні - рішенні від 21.04.2010 року № /0-85.

28 липня 2010 року ОСОБА_4 МДПІ прийнято податкове повідомлення рішення № /2 (а.с. 80), де визначено позивачу податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 169484,70, грн., з яких: 161414,00 грн. основного платежу та 8070,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

04 серпня 2010 року ОСОБА_4 МДПІ прийнято податкове повідомлення рішення № /0 (а.с. 31) де зазначено, що за порушення абз. б пп. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України № 2181, позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 72636,30, грн., - штрафних (фінансових) санкцій. Дане рішення отримане позивачем лише 13.08.2010 року, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 82) та вже 12 серпня 2010 року ВАТ «ОСОБА_4 елеватор», подав до ДПА України скаргу (а.с. 85-86) на податкові повідомлення рішення ОСОБА_4 МДПІ № /0-85 від 21.04.2010 року № /0 від 01.07.2010 року та на рішення про результати розгляду повторної скарги № 27670/10/25-0007 від 28.07.2010 року про збільшення суми штрафних санкцій з податку на додану вартість на 72636,30 грн.

Як вбачається з рішення № 21703/7/25-0115 від 13.10.2010 року ДПА України про результати розгляду скарги, податкові повідомлення рішення № /0-85 від 21.04.2010 року (від 01.07.2010 року № /0) та рішення ДПА в Одеській області від 28.07.2010 року № 27670/10/25-0007 після розгляду скарги залишені без змін, а скарга без задоволення.

13 жовтня 2010 року ОСОБА_4 МДПІ прийнято податкове повідомлення рішення № /3 (а.с. 83), де визначено позивачу податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 169484,70, грн., з яких: 161414,00 грн. основного платежу та 8070,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Рішення отримане гл. Бухгалтером позивача 01.11.2010 року, що підтверджено підписом представника ОСОБА_2, на корінці податкового повідомлення рішення.

29 жовтня 2010 року ОСОБА_4 МДПІ прийнята перша податкова вимога № 1/93, де визначена сума податкового боргу за штрафними санкціями у розмірі 51335,84 грн. Дана вимога отримана позивачем по пошті 03.11.2010 року, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с 84).

01 грудня 2010 року відповідач прийняв першу податкову вимогу № 1/111, де визначена сума податкового боргу по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 73089,80 грн.

Правомірність вказаних податкових повідомлень рішень та перших податкових вимог є предметом даного спору.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оспорюваних рішень слугував висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України N 168/97-ВР, що полягало у неправомірному, на думку МДПІ, включенні ВАТ «ОСОБА_4 елеватор» в листопаді 2009 року до складу податкового кредиту податкових накладних ПП «Прайд-Південь»№ 630 від 09.06.2009 року на суму ПДВ 107770,91 грн.; СФГ «Прогрес»№ 134 від 06.06.2009 року на суму ПДВ 53509,82 грн.; ТОВ ВАФ «Меркурій»№ 344 від 07.10.2009 року, на суму ПДВ 133,67 грн., тобто податкові накладні включені в податковий кредит в іншому періоді, ніж період здійснення господарської операції з придбання товару.

Законом України № 168/97-ВР передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку покупця належно оформленої податкової накладної. Сума податкового кредиту та відповідно сума бюджетного відшкодування позивачем формується правильно, якщо ПДВ входить до складу договірної суми, сплаченої продавцю.

Приписами п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України N 168/97-ВР, визначений обовязок платника податку надати покупцю податкову накладну, в якій повинно міститися: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України N 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи

митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

При цьому пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону встановлено , що платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами, лише у разі коли на момент перевірки платника податку органом податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, Законом України «Про податок на додану вартість»передбачено лише єдиний випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку це відсутність податкової накладної. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Закон не передбачає.

У відповідності до п.п.7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг). Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією. Зі змісту Закону випливає, що покупець вправі подати скаргу на контрагента, який вчасно не надав податкову накладну, але не встановлює обовязок покупця на подання скарги.

З системного аналізу даних норм вбачається, що законодавцем визначена дата виникнення права на формування податкового кредиту, тобто початок перебігу строку виникнення права, як можливості такого платника податку на його використання. Натомість будь-якого обовязку відображення такого кредиту, в тому числі і у відповідному звітному періоді його виникнення, та наслідків невиконання такого обовязку для платника закон не містить, а тому суд не приймає посилання ОСОБА_4 МДПІ на те, що після того як контролюючим органом виявлені порушення, а саме включення до податкового кредиту за червень 2009 року копій податкових накладних, за що платник податків сплатив податкові зобовязання, чинне законодавство не передбачає можливості для платника податку включення отриманих оригіналів податкових накладних до податкового кредиту в період отримання даних накладних.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Закон України «Про податок на додану вартість» не містить прямої заборони на включення сум податку на додану вартість , сплачених(нарахованих) платником податку в минулих звітних періодах до складу податкового кредиту майбутніх звітних періодів у разі отримання від постачальника належним чином оформленої податкової накладної.

Згідно з п.п. 7.2.6 п. 7.2. ст. 7 Закону України № 168/97-ВР підставою для включення до складу податкового кредиту суми ПДВ 161414,00 грн. є податкові накладні постачальників (а.с. 33-35).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом і виписується у момент виникнення податкових зобов'язань, тому до неї також застосовуються норми ст. 15 Закону України № 2181. Тобто податкова накладна дійсна 1095 днів з моменту її складання та згідно з п.п. 7.2.6 п. 7.2. ст. 7 Закону України № 168/97-ВР є підставою для включення до складу податкового кредиту звітного періоду.

Оригінали податкових накладних: СФГ Прогрес № 134 від 03.06.2009 року, ТОВ ВАФ «Меркурій»№ 344 від 07.10.2010 року, ПП «Прайд-Південь»№ 630 від 09.06.2009 року були фактично отримані позивачем у листопаді 2009 року, тобто у звітному періоді, що підтверджується наданими позивачем податковими накладними з штампом вхідної кореспонденції (а.с. 33-35), реєстром отриманих податкових накладних за вересень (а.с. 36-37) , листами від СФГ Прогрес від 18.11.2010 року та ПП «Прайд-Південь»від 30.11.2010 року про вручення оригіналів податкових накладних позивачу в листопаді 2009 року.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача в запереченнях на позов та в судовому засіданні, щодо порушення позивачем п.п.7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону, оскільки вказана норма є диспозитивною і передбачає право, а не обовязок платника податку у разі відмови з боку постачальників товарів (послуг) надати податкову накладу додати до податкової декларації за звітний податковий період заяві зі скаргою на такого постачальника. Крім цього, відповідна відмова від контрагента позивача не мала місця, у звязку із чим, підстави для додавання заяви зі скаргою були відсутні.

Відповідно до п. 1.10, п. 1.3 ст. 1 Закону України 2181, податкова вимога - письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу; податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк;

Відповідно до п.п. 5.2.2, п.п. 5.2.3 п. 5.2 ст. 5 Закону України 2181, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне

надати. Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на

його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього. Остаточне рішення вищого (центрального) органу контролюючого органу за заявою платника податків не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене у судовому порядку. Заява, подана із дотриманням строків, визначених

підпунктом 5.2.2 цього пункту, зупиняє виконання платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні, на строк від дня подання такої заяви до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного

оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума податкового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно п.п. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України 2181, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове

зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Позивач 25 жовтня 2010 року звернувся в Одеський окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_4 МДПІ щодо оскарження податкових повідомлень - рішень в тому числі й про оскарження визначення суми податкового зобовязання санкцій з податку на додану вартість на 72636,30 грн.

Дослідивши письмові докази: рішення ДПА в Одеській області про результати розгляду повторної скарги № 27670/10/25-0007 від 28.07.2010 року (а.с. 21-23) відповідно до якого збільшено на 72636,30 грн., штрафну санкцію з податку на додану вартість; скаргу від 12 серпня 2010 року ВАТ «ОСОБА_4 елеватор»до ДПА України скаргу (а.с. 85-86) на рішення про результати розгляду повторної скарги № 27670/10/25-0007 від 28.07.2010 року про збільшення суми штрафних санкцій з податку на додану вартість на 72636,30 грн., яка розглянута ДПА України лише 13.10.2010 року та отримана позивачем 18.10.2010 року (а.с 88-89), суд дійшов висновку що у відповідача не було правових підстав, щодо направлення позивачу першої податкової вимоги № 1/93 від 29.10.2010 року де визначена сума податкового боргу за штрафними санкціями у розмірі 51335,84 грн., та першої податкової вимоги № 1/111 від 01.12.2010 року, де визначена сума податкового боргу по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 73089,80 грн.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що після прийняття першої податкової вимоги № 1/111 від 01.12.2010 року перша податкова вимоги № 1/93 від 29.10.2010 року є відкликання, суд вважає таким, що не ґрунтується на приписах діючого законодавства, оскільки в п. 6.4 ст. 6 Закону України 2181, визначений вичерпний перелік підстав за яких податкові вимоги вважаються відкликаними, проте жодної підстави вважати податкову вимогу № 1/93 відкликаною представником не зазначено.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем в даному випадку не доведений факт порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства.

З урахуванням обставин справи та вище викладеного, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення № /0-85 від 21.04.2010 року, № /0 від 01.07.2010 року, № /1 від 01.07.2010 року, № /2 від 28.07.2010 року, № /3 від 13.10.2010 року про визначення суми податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 169484,70 грн., та № /0 від 04.08.2010 року про визначення суми податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 72636,30 гривен, а також перша податкова вимога № 1/93 від 29.10.2010 року про визначення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 51335,84 гривен

та перша податкова вимога № 1/111 від 01.12.2010 року про визначення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 73089,80 грн., прийняті відповідачем в порушення діючого законодавства, а позовні вимоги ВАТ «ОСОБА_4 елеватор», засновані на діючому законодавстві, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 94 КАС України, визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем документально підтверджено сплату судових витрат - судового збору - в сумі 3 гривни 40 копійок (платіжне доручення № 326 а.с.8), тому суд вважає що судовий збір в сумі 3 гривни 40 копійок , підлягає стягненню з бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 елеватор» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області

№ /0-85 від 21.04.2010 року, № /0 від 01.07.2010 року, № /1 від 01.07.2010 року, № /2 від 28.07.2010 року, № /3 від 13.10.2010 року про визначення суми податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 169484,70 гривен та № /0 від 04.08.2010 року про визначення суми податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 72636,30 гривен.

Визнати протиправними та скасувати першу податкову вимогу ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області № 1/93 від 29.10.2010 року про визначення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 51335,84 гривен

та першу податкову вимогу ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області № 1/111 від 01.12.2010 року про визначення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 73089,80 грн

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 елеватор» судовий збір в розмірі 3 (три) гривни 40 копійок.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

17 грудня 2010 року