Справа № 818/3028/15
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р. Справа №818/3028/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.,

за участю секретаря судового засідання Кліщенко В.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" до Сумського національного аграрного університету про визнання дій протиправними, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" (далі позивач, ВГО "ККПК України") звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумського національного аграрного університету (далі - - відповідач, СНАУ), в якому просить суд визнати протиправними дії, що полягає у відмові в задоволенні запиту на інформацію протиправною, стягнути з відповідача 6530 грн. матеріальної шкоди за порушення Договору про надання юридичних послуг від 09.02.2015р., 3750 грн. матеріальної шкоди, яку поніс позивач у звязку із підготовкою даної позовної заяви відповідно до Договору про надання юридичних послуг від 22.06.2015р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.02.2015р. ВГО "ККПК України" направив СНАУ запит на отримання публічної інформації. Листом від 13.02.2015р. СНАУ направило лист-відповідь, в якому по суті не було надано відповідь, зазначено, що позивач з 2013 року звертався із аналогічними запитами, в додаток надано копію рішення суду від 21.01.2015р. В звязку із неотриманням документів від СНАУ позивач поніс матеріальні збитки в звязку із невиконанням зобовязань, передбачених укладеним договором про проведення юридичної експертизи документів, а також повязаних із отриманими юридичними послугами для надання правової допомоги для звернення до суду із даним адміністративним позовом.

В судове засідання представник позивача не з'явився, справу просить розглянути без його участі.

Представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, в яких вважає позовні вимоги необґрунтованими, зазначає, що позивач не надав доказів того, що запитувані документи необхідні для проведення правової експертизи і позивач має право її проводити. У відзиві на позов зазначає, що СНАУ не є стороною укладених позивачем договорів, а тому не може нести відповідальність за невиконання цих договорів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ВГО "ККПК України" направив СНАУ запит № 201/1-15 від 02.02.2015р. (а.с.10) з проханням надати належним чином засвідчені копії:- Статуту Вищого навчального закладу (далі по тексту - ВНЗ);- Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;- Ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; - Сертифікат про акредитацію освітньої програми ВНЗ, - Витяг ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, - Перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників, - Правил прийому до ВНЗ у 2015 р.; - Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015р.; - Наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015р.; - Перелік та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами, - Плани роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Відповідачем направлено відповідь на запит №457 від 13.02.2015р., у якій зазначив, що з 2013року вже надходили аналогічні запити про надання інформації без зазначення мети запиту обєкту інформаційних відносин. Зазначає, що СНАУ незрозуміло яку саме правову експертизу офіційних документів СНАУ буде проводити ВГО "ККПК України". Додатком до відповіді СНАУ було направлено на адресу позивача копію рішення суду від 21.01.2015р. (а.с.11).

Суд не погоджується із позицією відповідача, виходячи із наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI закріплено право запитувача на доступ до публічної інформації, яке згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 5 Закону № 2939-VI передбачає, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, виконання розпорядником інформації обов'язку щодо оприлюднення публічної інформації не звільняє його від обов'язку надати таку інформацію на запит.

За змістом статті 12 Закону № 2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Як встановлено судами, ВГО "ККПК України", будучи юридичною особою у формі громадської організації, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 21 Закону України "Про громадські об'єднання" від 22 березня 2012 року № 4572-VI (далі - Закон №4572-VI) для здійснення своєї мети (цілей) наділений правом у порядку, визначеному законом, одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто бути запитувачем інформації.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про вищу освіту" вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади (суб'єкт владних повноважень), що реалізує державну політику у сфері освіти, надаючи СНАУ ліцензію на освітню діяльність, делегував останньому повноваження на надання освітніх послуг, пов'язаних із здобуттям вищої освіти та кваліфікації, відповідно до вимог стандартів вищої освіти, а тому, в даному випадку, вказаний навчальний заклад є розпорядником, в розумінні вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічної інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що знаходиться у володінні такого навчального закладу, зокрема, щодо виконанням ним своїх обов'язків із надання освітніх послуг на підставі ліцензії на освітню діяльність.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту; запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Враховуючи те, що відповідача не надав позивачу запитуваної публічної інформації, бездіяльність відповідача з цього приводу є протиправною.

Суд не погоджується із посиланням відповідача в листі-відповіді від 13.02.2015р. стосовно того, що до СНАУ було направлено аналогічний із запитом від 02.02.2015р. за змістом запит, оскільки жодних доказів в обґрунтування такого висновку представником відповідача не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні. При цьому, в запиті від 02.02.2015р. витребувані документи стосуються 2015року, а тому посилання на запити з 2013року судом визнаються безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач по справі, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності відмови в наданні запитуваної позивачем публічної інформації, а відтак протиправно обмежив право позивача на доступ до публічної інформації.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову Сумського національного аграрного університету, викладену в листі №457 від 13.02.2015р. у наданні відповіді на запит всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України №201/1-15 від 02.02.2015р. підлягають задоволенню.

Разом із тим не підлягають задоволенню вимоги ВГО "ККПК України" щодо стягнення з СНАУ матеріальної шкоди в розмірі 6530 грн. по договору від 09.02.2015р. про надання юридичних послуг, виходячи із наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що між ВГО "ККПК України" та гр. ОСОБА_2 укладено договір від 09.02.2015р. про надання юридичних послуг.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 зобовязана надати позивачу визначені цим договором юридичні послуги юридичну експертизу пакетів документів, а позивач зобовязується оплатити надані послуги. Пунктом 2.1.1. цього Договору визначений обов'язок замовника передати виконавцю пакет належним чином засвідчених копій документів для юридичної експертизи до 20 лютого 2015року включно. Пунктом 4.1.2 цього Договору встановлено, що у випадку порушення п.2.1.1 чи п. 2.1.2 замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 6530 грн.

Відповідно до виписки банківської установи 26.02.2015р. ВГО "ККПК України" здійснив переказ коштів на карту ОСОБА_2 згідно Договору про надання юридичних послуг від 09.02.2015р. у сумі 6530 грн.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч.1ст.510 ЦК України).

Зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ст.511 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання виконується належними сторонами.

Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено відповідальність третіх осіб за невиконання договірних зобов'язань, відповідач не несе відповідальності за порушення сторонами договору його умов. На відповідача не може бути покладено обов'язку по відшкодуванню матеріальної шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи і відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Отже, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв`язку між порушенням права й збитками.

Згідно роз'яснень даних в п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При розгляді даної справи, позивачем не надано, а судом не встановлено, жодного доказу наявності причинного зв'язку між ненаданням інформації на запит та невиконанням умов договору від 09.02.2015 року.

При підписанні договору на проведення юридичної експертизи пакету документів на відповідність вимогам чинного законодавства України, ще до отримання цих документів, позивач самостійно брав на себе відповідальність за можливе порушення умов договору, зокрема, і щодо строків надання таких документів виконавцю, погодили умови вказаного договору на свій розсуд та власний ризик.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

20.06.2015 року між позивачем та фахівцем в галузі права ОСОБА_3 був укладений Договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого остання зобовязана надати позивачу визначені цим договором юридичні послуги щодо підготовки та подачі позовної заяви до суду до СНАУ, а також здійснення інших процесуальних дій від імені ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України", а останній зобовязується оплатити надані послуги.

Відповідно до виписки банківської установи 04.08.2015 р. ВГО "ККПК України" здійснив переказ коштів на карту ОСОБА_3 згідно Договору про надання юридичних послуг від 22.06.2015р. у сумі 3750 грн.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 90 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно вимог ч.3 ст.90 КАС України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з Договору від 22.06.2015р. предметом договору є надання юридичних послуг щодо підготовки та подачі до суду позовної заяви. Розділом 2 цього договору визначені обовязки виконавця, зокрема, надавати правову допомогу шляхом усного та письмового консультування, підготовки для подачі позовної заяви до суду до 31.07.2015р., здійснити інші необхідні процесуальні дії від імені замовника.

Відповідно до п. 4.1 Договору визначена загальна вартість послуг до Договору, зокрема, сума 3750 грн. При цьому позивачем не надано доказів приймання послуг по договору від 22.06.2015р., відсутні акти прийому-передачі послуг, обовязковість складання яких зазначена в п. 4.3 Договору, згідно матеріалів справи адміністративний позов підписано головою всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України. Судом встановлено, що на час оплати за договором від 22.06.2015р. жодних процесуальних дій по договору від 22.06.2015р. здійснено не було.

Таким чином позивачем не подано доказів виконання в повному обсязі умов п. 2.1. договору від 22.06.2015р. на загальну суму договору 3750грн.

Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано та не надано суду належних та допустимих доказів виконання договору від 22.06.2015р., суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94,98,158-163,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України до Сумського національного аграрного університету про визнання дій протиправними, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Сумського національного аграрного університету, викладену в листі №457 від 13.02.2015р. у наданні відповіді на запит всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України №201/1-15 від 02.02.2015р.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 28.09.2015 року.

Суддя С.М. Гелета