Справа № 2а/0270/1922/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2011 р. Справа № 2а/0270/1922/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанському В.О.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Авак"

до: голови Державної податкової адміністрації у Вінницькій області ОСОБА_3

про: визнання неправомірними дій та скасування рішення

ВСТАНОВИВ :

21 квітня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Авак" звернулося у Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до голови Державної податкової адміністрації (ДПА) у Вінницькій області ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій відповідача та скасування його рішення №119 від 11.01.2011 р.

Позов мотивовано тим, що рішенням голови ДПА у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В-2" № від 19.01.2011р. про скасування податкового повідомлення-рішення форми "В-2" №000092300 від 19.01.2010 року та збільшено податкове зобов"язання на суму 243958,00 грн.

Однак, такі дії та рішення голови ДПА у Вінницькій області не відповідають приписам ст. 19 Конституції України, Податковому кодексу України, а положення Закону України "Про податок на додану вартість" (ЗУ "Про ПДВ") застосовані невірно. Разом із тим, посилання на порушення працівниками податкових органів методичних рекомендацій як на підставу для скасування рішення про підтвердження суми бюджетного відшкодування є взагалі необгрунтованим, оскільки методичні рекомендації за своєю природою не є нормативно-правовими актами і носять лише рекомендаційний характер.

22 квітня 2011 року суд ухвалив позовну заяву ТОВ "Авак" залишити без руху. Дане рішення суду пов'язане з тим, що, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач зазначив двох відповідачів - голову ДПА у Вінницькій області та ДПІ у м. Вінниці. Проте, викладені обставини та сформовані позовні вимоги спрямовані лише до відповідача 1, що свідчить про невідповідність викладених обставин позовної заяви вимогам ст. 106 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від 22.04.2011 р. ТОВ "Авак" повідомило, що Відповідач 2 - ДПІ у м. Вінниці позивачем визначений помилково. За наведених підстав просили вважати відповідачем у справі голову ДПА у Вінницькій області ОСОБА_3

Ухвалою суду від 11.05.11 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.05.11 на підставі клопотань представників сторін щодо надання їм часу для примирення було зупинено провадження у справі.

Однак, оскільки сторони не досягли примирення, судом було поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала повністю та просила суд задовольнити його повністю, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях. Суду пояснив, що ОСОБА_1 про результати перевірки організації роботи ДПІ у м. Вінниці від 29.12.2010 року №6764/8 було встановлено, що підтвердження заниженої платником суми бюджетного відшкодування здійснено без дослідження формування податкового кредиту в розрізі контрагентів, підстав лише завірених копій платіжних доручень, відсутній аналіз підтвердження сплати податкового кредиту, аналіз кредиторської заборгованості в розрізі контрагентів, врахування сум попередніх оплат та оплат в наступних податкових періодах. А також при перевірці позивача 30.12.2009 року посадові особи податкового органу порушили положення наказів ДПА України від 18.08.2005 року №350 "Про затвердження методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість" та від 03.09.2004 року №515 "Про затвердження методичних рекомендацій щодо попереднього розгляду декларацій з ПДВ". Таким чином, рішенням голови ДПА у Вінницькій області від 11.01.2011 року №119 є правомірним, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази, надавши їм юридичну оцінку, прийшов до наступного висновку.

Як юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю "Авак" зареєстровано Виконавчим комітетом Вінницької міської ради (рішення №196 від 23.03.1994 року) з відповідними змінами та доповненнями, зареєстрованими Виконавчим комітетом Вінницької міської ради (наказ №183-р від 16.09.1997 року).

Товариство взято на податковий облік у ДПІ м. Вінниці з 23.09.1997 року №5/2132 та є платником податку на додану вартість.

В період з 30.11.2009 року по 25.12.2009 року працівниками ДПІ у м. Вінниці та ДПА у Вінницькій області проведено виїзну планову перевірку ТОВ "Авак" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.09.2009 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.12.2009 року №322/23/23058501, яким встановлено заниження ТОВ "Авак" бюджетного відшкодування в сумі 243958 гривень., в тому рахунку по Декларації за липень 2009 року (вх. №160195 від 17.08.2009 року) та за вересень 2009 року (вх. №206682 від 10.09.2009 року).

Разом із тим, висновки акту перевірки знайшли своє відображення у винесеному ДПІ у м. Вінниці податковому повідомленні-рішенні від 19.01.2010 року №, згідно із яким позивачу збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 243958 гривень.

В подальшому, прийнято рішення голови ДПА у Вінницькій області №119 від 11 січня 2011 року, що є предметом дослідження в даній справі.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, воно прийнято на підставі статті 55 Податкового кодексу України, відповідно до п. 55.1 якої податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Одним з мотивів прийняття цього рішення було порушення працівниками органів ДПС наказу ДПА України №350 від 18.08.2005 року "Про затвердження методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість" та Наказу ДПА України №515 від 03.09.2004 року "Про затвердження методичних рекомендацій щодо попереднього розгляду декларацій з ПДВ": без проведення доперевірочного аналізу; дослідження формування податкового кредиту проводилося лише за допомогою співставлення сум податкового кредиту та податкових зобовязань в розрізі контрагентів; зустрічні перевірки не проведені та не досліджено надмірну сплату ПДВ до бюджету постачальниками; підтвердження сплати за поставлені товари відбулося відповідно до платіжних доручень, які не відповідають залишкам непогашеного податкового кредиту рядка 26 з ПДВ.

Крім того, як зазначено в оскаржуваному рішенні, податкове повідомлення-рішення від 19.01.2010 року № не відповідає вимогам законодавства України, оскільки в порушення п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 ЗУ "Про ПДВ", матеріалами перевірки не доведено факт заниження платником бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Визначаючись щодо позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить із наступного.

Згідно з п.1.7 ст.1 ЗУ "Про ПДВ" від 03.04.1997 року №168/97-ВР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону №168 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат зі сплати податку, що не підтверджені, зокрема, податковими накладними.

Відповідно до підпункту 1.8 статті 1 ЗУ "Про ПДВ" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону №168 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), бюджетному відшкодуванню підлягає частина від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (робіт, послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт, послуг).

За змістом підпункту "а" підпункту 7.7.2 пункту 7.7 цієї ж статті Закону (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено пунктом 7.7 ЗУ "Про ПДВ" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.1 статті 7 ЗУ "Про ПДВ" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.2 п. 7.2 статті 7 ЗУ "Про ПДВ" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду.

Суд не може погодитись з обґрунтуваннями відповідача, викладеними у письмових запереченнях та зазначених в усних поясненнях представника в судових засіданнях, що оскаржуване рішення ДПА у Вінницькій області є правомірним, оскільки преревіряючими при проведені перевірки та прийняті органами ДПС рішень за формою В2 не досліджено питання надмірної сплати податку до бюджету, яке податковим органом ставиться в залежність від сплати постачальниками ПДВ до бюджету. Викладені вище положення нормативно - правових актів свідчать про те, що Закон України "Про податок на додану вартість"(чинний на момент виникнення спірних правовідносин) не пов'язує виникнення права покупця на отримання бюджетного відшкодування з обставиною підтвердження його контрагентами факту сплати податку на додану вартість до бюджету. До того ж сплачений покупцем в ціні придбання товару податок на додану вартість не перераховується продавцем безпосередньо до бюджету, а враховується в податкових зобов'язаннях останнього. Остаточна ж сума податкових зобов'язань, в тому числі наявність таких на кінець звітного податкового періоду, визначається продавцем за правилами підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, названий Закон виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Положення пункту 1.8. статті 1 Закону №168 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови його повернення з бюджету платникові, стосується саме цього платника і сплати ним податку в ціні товарів (послуг) їх постачальникам.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 29.10.2010 року у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції.

Крім того, зазначена позиція узгоджується і з рішенням Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс , який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

В той же час, як вбачається з акту перевірки, перевіряючими не ставиться під сумнів здійснення позивачем товарних операцій, та порушень формування податкового кредиту не виявлено.

Разом з тим, суд зазначає, що порушення працівниками органів ДПС наказу ДПА України №350 від 18.08.2005 року та наказу ДПА України №515 від 03.09.2004 року при проведенні перевірки щодо правомірності формування Товариством податкового кредиту самі по собі не можуть слугувати підставами для скасування рішень форми В2 та, на думку суду, самі по собі не є достатніми підставами для скасування результатів перевірки, оскільки вони є актами індивідуальної дії та носять рекомендаційний характер.

Надаючи оцінку діям та рішенню ДПА у Вінницькій області №119 від 11.01.2011 року, суд виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені судом обставини, як дії так і оскаржуване рішення не відповідають вище переліченим вимогам.

Крім того, на думку суду, оскаржуване рішення винесено передчасно, так як не ґрунтується на обєктивно встановлених фактах та обставинах.

Його винесенню мала б передувати перевірка, яка би беззаперечно встановила безпідставність отримання позивачем бюджетного відшкодування, в результаті порушення положень ЗУ «Про податок на додану вартість», що цілком би було логічним.

Проте, цього зроблено не було, тому оскаржуване рішення винесено не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, з порушення прав добросовісного платника податків.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволення позову підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати дії голови ДПА у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо винесення рішення від 11.01.2011 року №119 протиправними та скасувати дане рішення.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авак" 3 гривні 40 копійок судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна