Справа № 2-а-62/10
Суддя: Мусієнко Н. М.
Дата ухвалення: 2010-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа №2а-62 2010р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2010р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії головуючого судді Мусієнко Н.М.,

при секретарі Ковальові Е.Ф.

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захист)' населення Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості по невиплаті разової грошової допомоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації про стягнення одноразової грошової допомоги до 5 травня. В своєму позові зазначив, що як учасник бойових дій має право на щорічну разову грошову допомогу до 9 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій передбачену ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яку виплачує орган праці та соціального захисту населення відповідач по справі управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації.

Позивач вважає, що з управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації необхідно стягнути на його користь суму одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі з 01.01.2005р. по 31.08.2009р.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, без застосування строку позовної давності , оскільки він є інвалідом і не міг своєчасно дізнатися про порушення свого права, а представники відповідача належним чином ( у письмовому вигляді) про зміни в законодавстві.

Відповідач позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в зв'язку з безпідставністю вимог, надавши суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачу в повному обсязі була виплачена щорічна разова грошова допомога учаснику бойових дій у 2005,2006р.р. в розмірі 270грн., в 2007р. -300грн., 2008р. 350грн., в 2009р. -380грн. Просив також застосувати ст.99,100 КАСУ, оскільки позивач пропустив строк позовної давності та звернувся до суду в жовтні 2009р. , а строк сплив в травні 2009р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Статтею 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

У 2006 році позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 250,00 грн. з урахуванням обмежень, встановлених статтею 30 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2006рік" та у 2007р. разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 280,00 грн. з урахуванням обмежень, встановлених статтею 29 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2007рік". Зазначена норма Законів була чинною на момент здійснення виплат та Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України, не визнавалась.

Згідно зі ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція країни не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті З мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше".

Отже, застосуванню підлягали розміри виплат, встановлені Законами України "Про Державний бюджет України на 2006рік" та "Про Державний бюджет України на 2007 рік", оскільки ці Закони були прийняті пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Враховуючи викладене, відповідач діяв відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону, України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Суд також вважає, що позивач при заявлені вимог щодо стягнення з УПСЗН сум допомоги за 2006- 2008р.р. пропустив строк позовної давності без поважних причин і підстав для його поновлення не має.

У судовому засіданні позивач не заперечував отримання зазначених сум грошової допомоги від відповідача і судом не встановлено фактів бездіяльності та незаконних дій відносно позивача при виплаті щорічної разової допомоги, а тому відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 159-163,186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості по невиплаті разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2005,2006,2007,2008,2009р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції - Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до суду апеляційної інстанції або в порядку ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: