Справа № 806/3489/15
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Житомир справа № 806/3489/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку

встановив:

19 серпня 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі Коростенська ОДПІ) про визнання дій протиправними та стягнення надбавки за вислугу років та середнього заробітку.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду 25 серпня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що працював у Коростенській ОДПІ на різних посадах. 30 травня 2005 року звільнився із посади заступника начальника МТВПМ начальника відділу дослідчих перевірок МТВПМ Коростенської ОДПІ за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із переведенням до Овруцької МДПІ. У день звільнення йому не було виплачено усі суми, що належали йому до сплати.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.33), яку прийнято судом (а.с.49), позивач просить: визнати протиправними дії Коростенської ОДПІ щодо недонарахування та не виплату при звільненні надбавки за вислугу років та середнього заробітку. Стягнути з Коростенської ОДПІ суму у розмірі 9832 грн 90 коп., з яких: недонараховані та невиплачені при звільненні: надбавка за вислугу років у сумі 566 грн 98 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 травня 2015 року (з наступного після пред'явлення до відповідача вимоги про розрахунок) до 22 вересня 2015 року (до постановлення рішення у даній справі) в сумі 9265 грн 92 коп. (а.с.33).

Позивач та представник позивача у судове засідання не зявився. 22 вересня 2015 року через канцелярію Житомирського окружного адміністративного суду подали заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, у заяві вказали, що позовні вимоги, з урахуванням поданих 8 вересня 2015 року уточнень, підтримують повністю та просили адміністративний позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, що викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.46-48).

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 8 вересня 1997 року до 30 вересня 1999 року та з 27 грудня 2004 року до 30 травня 2005 року працював на різних посадах у Коростенській МДПІ, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-19).

21 вересня 1994 року ОСОБА_2 присвоєно спеціальне звання - "Радник податкової служби ІІІ рангу" відповідно до Закону України від 4 грудня 1990 року №509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" (а.с.12).

30 травня 2005 року позивач відповідно до наказу №151-0 від 30 травня 2005 року був звільнений із посади заступника начальника МТВПМ начальника відділу дослідчих перевірок МТВПМ Коростенської ОДПІ за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із переведенням до Овруцької МДПІ (а.с.18).

Оскільки у день звільнення з роботи ОСОБА_2 не було виплачено усі суми, що належать йому до сплати від Коростенської ОДПІ, він звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітною платою - є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон України №108/95-ВР), визначено строки, періодичність і місце виплати заробітної плати.

Відповідно до частин 2-7 статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон України №3723-XII) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи вимоги вищевказаних норм законодавства суд дійшов наступного висновку.

Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №1013 (далі - Порядок №1013).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1013 до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи органах державної податкової служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1013 винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

Частинами 1-3 пункту 3 Порядку №1013 передбачено, що розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці. Посадовим особам, у яких протягом календарного місяця виникло право на підвищення розміру винагороди за вислугу років, розмір винагороди змінюється з початку наступного місяця.

Згідно з пункту 4 Порядку №1013 документом для визначення стажу роботи є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи. Стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років.

Представники відповідача в судовому засіданні стверджували, що надбавка за вислугу років та винагорода за вислугу років є тотожними поняттями та одним і тим самим видом доплати позивачу.

Суд не погоджується з доводами представників відповідача з таких підстав.

Розміри надбавки за вислугу років визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Уряду України.

У межах своїх повноважень Кабінет Міністрів України видав Порядок №1013, яким встановлено порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

За змістом цього порядку до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283) на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів, системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Порядок №283 виданий на виконання постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про державну службу", якою Уряд України уповноважено до 1 березня 1994 року затвердити Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що терміни "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу років", є різними за юридичним змістом, рівнем правового регулювання тощо.

Зокрема пунктами 4, 5 Порядку №283 визначено, що надбавка за вислугу років враховується у разі обчислення середнього заробітку, а обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 травня 2014 року №К/9991/15277/12.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що з 27 грудня 2004 року до 30 травня 2005 року внаслідок арифметичних помилок позивачу ненараховано та не виплачено надбавку за вислугу років згідно статті 33 Закону України №3723-XII у розмірі 566 грн 98 коп., а саме за: грудень 2004 року 21 грн 83 коп., січень-лютий 2005 року по 109 грн 00 коп., березень-квітень 2005 року 111 грн 00 коп., травень 2005 року 105 грн 16 коп. (а.с.28).

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні плати, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до частини 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про застосування судами законодавства про оплату праці розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Судом встановлено, що позивач у день звільнення 30 травня 2005 року працював.

Відповідно до листа Коростенської ОДПІ від 12 травня 2015 року №6152/10/05/06-09 середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 на день звільнення (30 травня 2005 року) становила 96 грн 52 коп. (а.с.27).

За час затримки розрахунку, у тому числі і оспорюваної суми, за період з 6 травня 2015 року до 22 вересня 2015 року (до постановлення рішення) середній заробіток за 96 робочих днів становить 9265 грн 92 коп. (кількість робочих днів за період з 6 травня 2015 року до 22 вересня 2015 року згідно Кодексу законів про працю України, розрахунок наведено в листі Міністерства соціальної політики від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13) х 96 грн 52 коп. (середній заробіток за 1 робочий день згідно листа відповідача) = 9265 грн 92 коп. (середній заробіток за затримку розрахунку з 6 травня 2015 року до 22 вересня 2015 року до дати постановлення рішення у справі, при п'ятиденному 40-годинному робочому тижні), який підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд вважає, що середній заробіток та надбавка за вислугу років, мають бути перераховані і виплачені позивачу, та задовольняє адміністративний позов.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 при звільненні надбавки за вислугу років.

Стягнути з Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_2 ненараховану та невиплачену при звільненні надбавку за вислугу років в сумі 566 грн 98 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 червня 2015 року до 22 вересня 2015 року в сумі 9265 грн 92 коп.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 28 вересня 2015 р.