Справа № 638/21757/14-а (2а/638/85/15)
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/25481/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі
суддів: Леонтович К.Г., Горбатюка С.А., Калашнікової О.В.,
розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі № 638/21757/14-а (2а/638/85/15) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и л а :
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати перерахунок пенсії за пенсійною справою № ФХ111323 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 30.01.2014 р. від 20.08.2014 р. незаконним; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі 2464,20 грн. з 30.01.2014 р. до змін в законодавчому регулюванні щодо розміру та строків нарахування пенсій; стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 4928,4 грн. недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 30.01.2014 р. по 31.01.2015 р.; допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць, тобто 410,70 грн.; зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області як суб`єкта владних повноважень подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачене ч. 1 ст. 267 КАС України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чинним законодавством не передбачене зменшення розміру пенсії військовослужбовцям, а відповідач своїми діями по перерахуванню пенсії порушив права позивача на пенсійне забезпечення із врахуванням вислуги років.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Визнані дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення з 30.01.2014 р. основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 2464,20 грн. до 2053,50 грн. протиправними та такими, що порушують права ОСОБА_1 , передбачені ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи. Визнано перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 01.05.2013 р. від 20.08.2014 р. в частині встановлення строку закінчення виплати пенсії незаконним. Визнаний перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 30.01.2014р. від 20.08.2014 р. незаконним. Зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі 2464,20 грн. з 30.01.2014 р. до змін в законодавчому регулюванні щодо розміру та строків нарахування пенсії. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 4928,4 недоплачені частини основного розміру пенсії за період з 30.01.2014 р. по 31.01.2015 р. Допущене негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць тобто 410.70 грн. Зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області як суб`єкта владних повноважень подати протягом десяти днів, з дня набрання постанови законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року скасована постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року та прийнята нова, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволені частково. Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення з 30.01.2014 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 30.01.2014 року без обмеження кінцевої дати нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року №161. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.
В письмових запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та отримує пенсію згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (2262-ХІІ). Зазначена пенсія призначена довічно.
Згідно перерахунку пенсії, пенсія за вислугу років позивача складає 2464,20 грн. з 01.05.2013 р.
Проте відповідно до перерахунку відповідачем пенсії за вислугу років позивача складає 2053,50 грн. з 30.01.2014 р.
Не погодившись із зменшенням з 30.01.2014 р. розміру пенсії з 2464,20 грн. до 2053,50 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем була нарахована та виплачена пенсія позивачу без урахування попереднього перерахунку розміру пенсії згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року, хоча підстави для зменшення розміру грошового забезпечення при розрахунку пенсії позивачу відсутні.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суб`єктом владних повноважень, не надані належні та допустимі докази наявності підстав для припинення з 30.01.2014 року нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячної грошової винагороди, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними. Щодо позовних вимог в частині стягнення з головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 4928,4 грн. недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 30.01.2014 р. по 31.01.2015 р. та допущення негайного виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць, тобто 410,70 грн. та зобов`язання відповідача як суб`єкта владних повноважень подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачене ч. 1 ст. 267 КАС України, є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.
Порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначаються Законом України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Згідно з положеннями пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45), перерахунок раніше призначених відповідно до вищенаведеного Закону пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Вказаний вид забезпечення введений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 „Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій (далі - Постанова № 889).
Постановою Кабінет у міністрів України від 13 березня 2013 р. N161 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. №889 (далі по тексту постанова Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161) визначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода установлена:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
З огляду на зазначені норми, судом апеляційної інстанції вірно вказано, що грошова винагорода є щомісячним видом грошового забезпечення, який виплачується усім військовослужбовцям відповідної категорії (до якої, як встановлено судом, відносився і позивач) у розмірі, встановленому Міністром оборони.
Наведені ознаки цієї виплати відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, зміна або введення нових видів яких є підставою для перерахунку пенсії.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 року по справі №638/9779/13-а, зокрема, зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати списки до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який містить ім`я ОСОБА_1 для складання Харківським обласним військовим комісаріатом довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з 01.05.2013 року з урахуванням введення щомісячної додаткової грошової винагороди постановою КМУ від 13.03.2013 року № 161; зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат скласти довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з урахуванням введення щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови КМУ від 13.03.2013 № 161 після отримання списку для перерахунку пенсії від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат надати довідку розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язане Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області провести з 01.05.2013 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної грошової винагороди згідно постанови КМУ від 13.03.2013 року № 161; зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії з 01.05.2013 року по день проведення перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до положень ст.254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.
Судами попередньої інстанції встановлено, що доказів оскарження постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 року по справі №638/9779/13-а до Вищого адміністративного суду України, матеріали справи не містять.
Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судами також встановлено, що у справі №638/9779/13-а за позовом між тими ж самими сторонами, що і в даній справі, а саме: ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в судовому порядку встановлено, зокрема, обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 01.05.2013 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної грошової винагороди згідно постанови КМУ від 13.03.2013 року №161 та здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії з 01.05.2013 року по день проведення перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що той факт, що позивач з 01.05.2013 року має право на перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної грошової винагороди згідно постанови КМУ від 13.03.2013 року № 161 та обов`язок пенсійний орган здійснити такий перерахунок та відповідні виплати, є встановленими судовим рішенням в адміністративній, справі №638/9779/13-а, що набрало законної сили.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність обов`язку у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячної грошової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161, що підтверджено в судовому порядку та наявними в матеріалах справи доказами.
Разом з тим, відповідачем 30.01.2014 року безпідставно було припинене нарахування пенсії позивачу з урахуванням щомісячної грошової винагороди згідно з постановою КМУ від 13.03.2013 року № 161, у зв`язку з чим, основний розмір пенсії позивачу був зменшений.
Судом попередньої інстанції вірно вказане, що посилання відповідача на те, що зменшення позивачу розміру його пенсії відповідало вимогам, викладених в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 року по справі №638/9779/13-а, є безпідставним, враховуючи наступне.
Судом попередньої інстанції встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 року зобов`язано пенсійний орган здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії з 01.05.2013 року по день проведення перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Тобто, рішенням суду по день проведення перерахунку зобов`язано пенсійний фонд здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а не взагалі припинити виплачувати позивачу пенсію з урахуванням щомісячної грошової винагороди згідно постанови КМУ від 13.03.2013 року № 161.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про безпідставність посилань відповідача на те, що виплати нарахованої позивачу суми пенсії за рішеннями суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області буде здійснене за наявності бюджетного фінансування, виходячи з наступного.
Україна 17 липня 1997 року ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями Конвенції взятих на себе зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі „Горнсбі проти Греції Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі „Комнацький проти України визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 „Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод).
Отже, відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов`язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.
Відповідно, тяжке матеріальне становище, наявність іншої заборгованості, наявність відкритих виконавчих проваджень, відсутність коштів, достатніх для здійснення перерахунку, не є достатніми підставами для невиконання судового рішення.
Згідно з ч.1 ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
У відповідності до ч.2 ст.14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Частиною 3 статті 14 КАС України передбачено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Враховуючи наведені норми, та неодноразове порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прав та законних інтересів позивача шляхом численних перерахунків його пенсії, що призвело до зменшення з 30.01.2014 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161, з 30.01.2014 року без обмеження кінцевої дати.
Частиною І статті Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Отже, щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу ( довічно ), а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії, тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком.
Вказана правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України, зокрема у постановах від 23 квітня 2012 року по справі № 21-239а11 та 19 березня 2013 року по справі № 21-53а13., врахування якої при відправленні правосуддя є обов`язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.
Так, у відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що здійснення виплати пенсії позивачу з урахуванням щомісячної грошової винагороди, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161, не може бути обмежений кінцевої датою.
З приводу посилань відповідача на те, що за період з 30.01.2014 року по 20.08.2014 року, ним було зроблено розрахунок на доплату до пенсії та розрахунок компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає, що вказаний розрахунок пенсійним органом було зроблено 27.03.2015 року, але виплати позивачу нарахованих сум, не були проведені. Дана обставина підтверджується встановленими по обставинами у справі та ніким зі сторін не оскаржується.
Судами встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 08.12.2014 року. На момент звернення позивача до суду з даним позовом розрахунок на доплату до пенсії та розрахунок компенсації втрати частини доходів за період з 30.01.2014 року по 20.08.2014 року позивачу зроблено не було, а тому вимоги позивача щодо визначення дати, а саме з 30.01.2014 року, з якої необхідно захистити його права та охоронювані законом інтереси, є правомірними та обґрунтованими.
Відповідно до ч.1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції, що відповідач при здійсненні зменшення з 30.01.2014 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією, пенсійним законодавством.
Щодо іншої частини позовних вимог, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що прийняття рішення щодо визначення розміру пенсії позивача при здійсненні перерахунку законодавцем віднесено до виключної компетенції пенсійного органу, а тому розмір недоотриманої суми, що підлягає стягненню з відповідача судом без належного перерахунку пенсії органом пенсійного фонду, судом не визначається.
Так, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 4928,4 грн. недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 30.01.2014 р. по 31.01.2015 р. та допущення негайного виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць, тобто 410,70 грн. та зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області як суб`єкта владних повноважень подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України, є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відхилити.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: