Справа № 2а-4013/09/0770
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2а-4013/09/0770
рядок статзвіту 2.11.5
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої - судді Калинич Я.М.

за участю секретаря судового засідання - Красновій О.Р.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Вектор" до Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання податкових рішень-повідомлень за №№ /0, /0, /0 від 09.09.2009 року недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Вектор" звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до суб'єкта владних повноважень Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання податкових рішень-повідомлень за №№ /0, /0, /0 від 09.09.2009 року недійснимим, мотивуючи тим, оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті з перевищенням меж повноважень, так як до компетенції податкових органів не входить право визначити чинний чи нечинний додаток до договору оренди землі, а донарахування різниці між сумою орендної плати встановленої договором та сумою оренди встановленої у додатку до договору є незаконним, так як суперечить рішенню міської ради та нормам Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за обставин, викладених у позовній заяві, підтримала повністю, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів викладених у запереченнях. Пояснив суду, що зміни до договорів оренди підлягають реєстрації у порядку, який застосовується для реєстрації договорів та набирають чинності з моменту такої реєстрації.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 серпня 2009 року Берегівською об'єднаною державною податковою інспекцією Закарпатської області проведено камеральну перевірку податкової декларації (розрахунку) щодо орендної плати ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Вектор". В результаті даної перевірки встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності є меншим ніж визначено результатами камеральної перевірки, оскільки при заповненні розрахунку платником податку відображено щомісячну сплату по орендній платі в сумі 6515, 50 грн. за 2007 рік, 6697, 93 грн. - за 2008 рік, 7716, 00 грн. - за 2009 рік, тоді як згідно п. 3 договору оренди земельної ділянки від 02 березня 2004 року орендна плата вноситься орендарем у грошовому вигляді та в розмірі 10072, 25 грн. щомісячно, про що відповідно складено акти № 325 від 25 серпня 2009 року (а.с. 24-25), акт № 326 від 25 серпня 2009 року (а.с.22-23), акт № 327 від 25 серпня 2009 року (а.с. 20-21).

На підставі вищевказаних актів перевірки Берегівською об'єднаною державною податковою інспекцією Закарпатської області прийнято податкові повідомлення - рішення № /0 від 09 вересня 2009 року (а.с. 26), № /0 від 09 вересня 2009 року (а.с. 27), № /0 від 09 вересня 2009 року (а.с. 28), що і стали предметом спору у даній справі.

У судовому засіданні, як з матеріалів справи так і з пояснень представників сторін встановлено, що на підставі рішення 15-ї сесії 4 скликання Берегівської міської ради від 12 грудня 2003 року № 331 між ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Вектор" та Берегівською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки за № 010 від 02 березня 2004 року (а.с. 10-14), згідно з яким Берегівська міська рада зобов'язується передати орендареві (ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Вектор"), а орендар - прийняти в користування оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 1, 5558 га за адресою м. Берегово, вул. Запорізька, буд. 4 для комерційного використання.

П. 10.3 вищевказаного договору передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення цього договору оренди і його державної реєстрації.

Державну реєстрацію зазначеного договору оренди земельної ділянки було проведено 02 березня 2004 року, про що свідчить запис реєстратора Закарпатської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру" за № 010.

На підставі рішення Берегівської міської ради від 27 серпня 2004 року № 502 між вищезгаданими сторонами було укладено Додаток до договору оренди земельної ділянки, гідно з яким внесено зміни до п. 3.1 договору, у зв'язку з чим цей пункт було викладено в новій редакції, а саме: "орендна плата вноситься орендарем у грошовому вигляді та в розмірі 6295, 16 грн. щомісячно, що становить 5% від нормативної вартості земельної ділянки". Зазначений додаток до договору оренди земельної ділянки було підписано обома сторонами та скріплено печатками. Тобто вказаним додатком до договору оренди було зменшено розмір орендної плати за використання земельною ділянкою з 10072, 25 грн. до 6295, 16 грн., яку позивач сплачував належним чином, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень (а.с. 35-54).

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 09 грудня 2009 року по справі № 4/67 за позовом ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Вектор" до Берегівської міської ради про визнання чинним додатку до договору оренди земельної ділянки від 02 березня 2004 року за № 010, яке набуло законної сили згідно Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2010 року відмовлено. Так, за результатами розгляду справи № 4/67 встановлено, що додаток до договору оренди № 010 від 02 березня 2004 року не є чинним, а отже, є неукладеним.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Згідно з нормами пп 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання.

Відповідно до пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 вищевказаного Закону, у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, визначеними у підпункті "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний (крім випадків, коли податкова декларація не приймається всупереч нормам цього Закону) сплатити штраф у розмірі п'яти відсотків суми донарахованого податкового зобов'язання, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

З врахуванням того, що додаток до договору оренди земельної ділянки від 02 березня 2004 року є нечинним згідно з Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2010 року, то оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними.

Суд констатує, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини та враховуючи приписи ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову відповідач належними та допустимими доказами довів у суді правомірність прийнятих ним рішень.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України ( або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на те, що суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позову, то відсутні підстави для відшкодування судових витрат позивача.

Ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного кодексу України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведення судових експертиз.

Доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Вектор" до Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання податкових повідомлень - рішень за №№ /0, /0, /0 від 09 вересня 2009 року недійсними - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Калинич Я. М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано протягом 07 грудня 2010 р.

Суддя Калинич Я. М.