Справа № 2а-13244/10/0570
Суддя: Радіонова О.О.
Дата ухвалення: 2010-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2010 року справа №2а-13244/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Радіонової О.О.

суддів: Нікуліна О.А., Карпушової О.В.

при секретарі судового засідання Ольховій О.В.

за участю представників від:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3А, представник за дов. від 1.05.2010р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 26 липня 2010 року

по адміністративній справі № 2а-13244/10/0570

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Краматорську

Донецької області

про визнання неправомірними податкового

повідомлення-рішення, рішення про результати

розгляду скарги, першої податкової вимоги ,-

ВСТАНОВИЛА:

25 травня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Краматорську Донецької області про визнання неправомірними податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду скарги, першої податкової вимоги (арк. спр. 4-6).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (арк. спр. 1).

26 липня 2010 року постановою Донецького окружного адміністративного суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання неправомірними податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду скарги, першої податкової вимоги відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пункту 1.9 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»незалежна професійна діяльність - діяльність, що полягає в участі фізичних осіб у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, так само як діяльності лікарів (у тому числі стоматологів, зубних техніків), адвокатів, приватних нотаріусів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів та помічників зазначених осіб або осіб, зайнятих релігійною (місіонерською) діяльністю, іншій подібній діяльності, за умови якщо такі особи не є найманими працівниками чи суб'єктами підприємницької діяльності, які згідно з абзацом другим пункту 1.8 цієї статті прирівнюються до найманої особи.

Тобто, позивач відповідно до чинного законодавства є субєктом, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб»не містить окремих положень, якими б регулювалися питання оподаткування осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність та не встановлює особливості їх оподаткування, за таких обставин оподаткування таких осіб здійснюється на загальних підставах відповідно до положень цього Закону.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2010 року у адміністративній справі № 2а-13244/10/0570 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду, але в іншому складі суддів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (арк. спр. 63-65).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що на підставі підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України Про порядок погашення обов'язків платників податку перед бюджетами та державними цільовими фондами адвокати подають податкові декларації з податку на прибуток з фізичних осіб до 1 квітня року, наступного за звітним. При складанні податкової декларації про визначення суми, з якої повинен сплачуватися податок з доходів фізичних осіб, позивач керувався Законом України Про податок з фізичних осіб від 22 травня 2003 року та розділом 4 Декрету КМУ Про податок на прибуток з фізичних осіб від 26.12.1992 року № 13-92.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами по справі:

ОСОБА_2 є самозайнятою особою адвокатом, та має Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №1263, видане 02 квітня 2002 року на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 22 листопада 2000 року № 6.

ОСОБА_2 не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою Державною податковою інспекцією у м.Краматорську від 07 квітня 2009 року № 18072/10/29-013-11 та не заперечується позивачем.

З 05 грудня 2000 року позивач перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у м. Краматорську як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Позивачем надана до Державної податкової інспекції у м. Краматорську декларація про доходи, одержані за 2009 рік. Відповідно до рядка 1.3 декларації ним самостійно задекларовані доходи від здійснення адвокатської діяльності за 2009 рік валовий дохід визначив у сумі 14150 грн., та витрати, повязані з отриманням доходу, у сумі 4514,83 грн. Самостійно визначена позивачем сума чистого доходу за 2009 рік складає 9635,17 грн.

Сума задекларованих позивачем витрат складається з витрат на оплату тепла у розмірі 927,44 грн., витрат на електрозвязок у розмірі 226,28 грн., консультаційних витрат у розмірі 931,11 грн., та внесків до пенсійного фонду у розмірі 2430 грн., що підтверджується відповідними копіями квитанцій, наданих до суду. Всього з наданих до суду документів вбачається загальний розмір витрат у сумі 4514, 83грн.

Державна податкова інспекція у м. Краматорську згідно з підпунктом 4.2.2 «г»Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначено ОСОБА_2 суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2122,50 грн. та на адресу позивача надіслане відповідне податкове повідомлення. Зазначена сума обчислена податковим органом від задекларованого платником розміру одержаного доходу за 2009 рік.

Рішенням Державної податкової інспекції у м. Краматорську від 26 квітня 2010 року № 17258/10/25-012-3 прийняте податкове повідомлення, яке залишено без змін, а скарга платника без задоволення.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності визначення податковим органом суми податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (надалі КАС України), Законом України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(надалі Закон №509), Законом України від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(надалі Закон № 2181) та Законом України від 22 травня 2003 року №889-ІV «Про податок з доходів фізичних осіб»(далі Закон №889).

Згідно з п. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.9 статті 1 Закону №889 незалежна професійна діяльність діяльність, що полягає в участі фізичних осіб у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, так само як діяльності лікарів (у тому числі стоматологів, зубних техніків), адвокатів, приватних нотаріусів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів та помічників зазначених осіб або осіб, зайнятих релігійною (місіонерською) діяльністю, іншій подібній діяльності, за умови якщо такі особи не є найманими працівниками чи субєктами підприємницької діяльності, які згідно з абзацом другим пункту 1.8 цієї статті прирівнюються до найманої особи.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону №889 доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді, зокрема, доходів від здійснення незалежної професійної діяльності на території України.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що обєктом оподаткування резидента є зокрема, чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року.

Відповідно до пункту 4.1. статті 4 Закону №889 загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

Закон №889 не містить окремих положень щодо оподаткування осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність, та не встановлює особливостей їх оподаткування, за таких обставин оподаткування таких осіб здійснюється на загальних підставах відповідно до вимог Закону №889.

Отже, обєктом оподаткування для фізичних осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність є сума отриманого протягом звітного року доходу, зменшена на суму податкового кредиту, у разі його наявності. Правом на податковий кредит особа може скористатися протягом відповідного звітного податкового року.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується апелянтом, що ОСОБА_2 не користався у 2009 році правом на податковий кредит, у податковій декларації він самостійно визначив доход у розмірі 14150грн.

Положення Закону №889 не передбачають обчислення витрат, повязаних з отриманням доходу, а також визначення чистого доходу та його вплив на оподаткування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обчислення податковим органом податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб від суми загального оподатковуваного доходу платника, визначеного ним самостійно в податковій декларації, відповідає положенням Закону №889.

Стосовно вимог позивача про визнання неправомірним рішення, прийнятого за наслідками розгляду скарги платника податків колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14 статті 10 Закону №509 державні податкові інспекції в районах розглядають звернення громадян, підприємств, установ і організацій з питань оподаткування та, в межах своїх повноважень, з питань валютного контролю, а також скарги на дії посадових осіб державних податкових інспекцій в порядку, встановленому законом, здійснюють апеляційні процедури узгодження податкових зобовязань.

Згідно з пунктом 9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11 грудня 1996 року №29, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 1996 року за №723/1748 державна податкова інспекція при розгляді скарги платника податків перевіряє законність та обґрунтованість податкового повідомлення і приймає одне з передбачених нижче рішень.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється апелянтом, що за наслідками розгляду скарги податковим органом у встановлені строки прийняте відповідне рішення, яке вручено скаржнику.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.

Стосовно посилань апелянта на неправомірність податкової вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону №2181 передбачено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Сума податкового боргу, на яку була виставлена податкова вимога є узгодженою, оскільки Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2009 року по справі №2а-10614/09/0570, якою податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг залишені в силі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності податкової вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2010 року у адміністративній справі №2а-13244/10/0570 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2010 року у адміністративній справі №2а-13244/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання неправомірними податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду скарги, першої податкової вимоги залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені у судовому засіданні 22 жовтня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена та підписана колегією суддів 25 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя О.О.Радіонова

Судді О.А. Нікулін

ОСОБА_4