Справа № 2а/1570/4557/2011
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2011-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4557/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року м.Одеса

10год.40хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

При секретарі - Жаворонковій М.О.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1

Від ДПА в Одеській області: ОСОБА_2 за довіреністю від 26.04.2011р. №26/9/10-4008.

Від ДПІ у Київському районі м.Одеси: ОСОБА_3 за довіреністю від 03.08.2011р. №20260/9/10-0.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДПА в Одеській області, ДПІ у Київському районі м.Одеси про визнання протиправними дій, скасування наказів та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії Державної податкової адміністрації в Одеській області щодо складання наказу від 27.04.2011р. №183-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1М.»; скасувати наказ ДПА в Одеській області від 27.04.2011р. №183-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1М.»; визнати протиправними дії ДПІ у Київському районі м.Одеси щодо складання наказу від 27.04.2011р. №54-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1М.»; скасувати наказ ДПІ у Київському районі м.Одеси від 27.04.2011р. №54 - О «Про припинення державної служби ОСОБА_1М»; зобов'язати ДПА в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ДПІ у Київському районі м.Одеси та на державній службі з 27.04.2011р. з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27.04.2011р. по день поновлення на роботі.

Позивач вважає, що незважаючи на досягнення ним 27.04.2011р. граничного віку проходження державної служби, він неправомірно був звільнений з державної служби 27.04.2011р. оскаржуваними наказами, позаяк на цей час був тимчасово непрацездатний, знаходився на відпустці та згідно до ст.40 КЗпП України розірвання трудового договору з ним з ініціативи органу не могло мати місце. З цих підстав ОСОБА_1 вважає, що датою припинення державної служби повинно бути 24.05.2011р. дата його виходу на роботу з лікарняного.

Відповідачі - ДПА в Одеській області та ДПІ у Київському районі м.Одеси, з адміністративним позовом не погоджуються та вважають його таким, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, посилаючись на відповідність оскаржуваних наказів чинному законодавству та на відсутність підстав для поновлення позивача на державній службі. Позивача звільнено за спеціальною підставою припинення державної служби, визначеною ст.30 Закону України «Про державну службу»- у звязку з досягненням державним службовцем граничного віку проходження державної служби; орган державної влади має розірвати в обов'язковому порядку службово-трудові відносини з державним службовцем з моменту (дати) коли настала така обставина; продовження терміну перебування позивача на державній службі не було погоджено.

У судовому засіданні позивач, представники відповідачів підтримали наведені позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 27.04.1951р.н., був державним службовцем та 07 жовтня 2009 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника державної податкової інспекції у Київському районі міста ОСОБА_4 відповідно до наказу ДПА в Одеській області від 05.10.2009р. №737-о та наказу ДПІ у Київському районі м.Одеси від 07.10.2009р. №153-о.

Наказом ДПІ у Київському районі м.Одеси від 11.03.2011р. №36 В позивачу була надана відпустка тривалістю 40 календарних днів з 14.03.2011р. по 22.04.2011р. включно. 21.04.2011р. у період перебування у відпустці позивач захворів і знаходився на лікарняному по 23.05.2011р. включно. 24.05.2011р. при виході на роботу позивач звернувся до керівництва ДПІ у Київському районі м.Одеси з заявою про надання йому щорічної (основної та додаткової) відпустки за період роботи у 2009, 2010 та 2011 роках, а також у зв'язку з настанням тимчасової непрацездатності у період відпустки (21 квітня 2011 року та 22 квітня 2011 року), про продовження відпустки на два календарні дні. Позивачу відмовлено у наданні відпустки за його заявою від 24.05.2011р. Як вбачається з листа ДПІ у Київському районі м.Одеси від 30.05.2011р. позивачу зроблений повний перерахунок за невикористані відпустки та у звязку із знаходженням його на лікарняному.

31.03.2011р. позивач надав до ДПА в Одеській області заяву про продовження йому терміну перебування на державній службі до 27.04.2012р.

Листом від 19.04.2011р. №13814/8/04-0137 ДПА в Одеській області було направлено документи щодо погодження продовження терміну перебування на державній службі заступника начальника ДПІ у Київському районі м.Одеси ОСОБА_1, у т.ч. подання відповідного змісту.

26.04.2011р. ДПА України, розглянувши подання голови ДПА в Одеській області ОСОБА_4, листом №11753/7/04-0115 відмовила у погодженні продовження терміну перебування позивача на державній службі, зазначивши, що ДПА України вважає за недоцільне продовжувати ОСОБА_1 термін перебування на державній службі, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом від 27.04.2011р. №14883/к/04-0137.

26.04.2011р. голові ДПА в Одеській області було направлено подання ДПІ у Київському районі м.Одеси про припинення державної служби ОСОБА_1 з зазначенням причини припинення державної служби у звязку з досягненням граничного віку проходження державної служби п.3. ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу".

Наказом Державної податкової адміністрації в Одеській області від 27.04.2011р. №183 - О «Про припинення державної служби ОСОБА_1М.»на підставі ст. 83 КЗпП України, ст.ст.23, 30, 37 Закону України "Про державну службу", ст. 24 Закону України "Про відпустки", листа ДПА України від 26.04.2011 №11753/7/04-0115, подання ДПІ у Київському районі м.Одеси від 26.04.11 № 11851/8/04-019, припинено 27 квітня 2011 року державну службу ОСОБА_1 - заступнику начальника ДПІ у Київському районі м. Одеси - у зв'язку з досягненням державним службовцем граничного віку проходження державної служби.

Наказом ДПІ у Київському районі міста ОСОБА_4 від 27.04.2011р. №54-0 «Про припинення державної служби ОСОБА_1М.»на підставі наказу ДПА в Одеській області від 27.04.11р. №183-О "Про припинення державної служби ОСОБА_1М.", ст.ст. 47,83 КЗпП України, ст.ст. 23, 30, 37 Закону України «Про державну службу», ст.24 Закону України «Про відпустки», оголошено наказ ДПА в Одеській області від 27.04.11р. №183-0 "Про припинення державної служби ОСОБА_1М." та припинено 27 квітня 2011 року державну службу ОСОБА_1 - заступнику начальника Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси у зв'язку з досягненням державним службовцем граничного віку проходження державної служби. З вказаним наказом позивач був ознайомлений 24.05.2011р. та у зазначений день одержав трудову книжку.

Зазначеними наказами визначено датою припинення державної служби 27.04.2011р.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи листків непрацездатності, позивач перебував на лікарняному у періоди з 21.04.2011р. по 05.05.2011р. та з 06.05.2011р. до 23.05.2011р., 24.05.2011р. вийшов на роботу та був ознайомлений з наказом про припинення державної служби №54-о від 27.40.2011р.

Судом встановлено з пояснень сторін та з матеріалів справи, що наказом №54-о від 27.04.2011р. позивача фактично звільнено з займаної посади заступника начальника ДПІ у Київському районі м.Одеси.

Не погодившись з вказаними наказами, позивач оскаржив їх до суду, вимагаючи їх скасування та поновлення на посаді.

Суд вважає, що оскаржувані накази відповідають вимогам чинного законодавства, а отже не підлягають скасуванню з огляду наступного.

Відповідно до ст.1 Кодексу законів про працю України Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Спеціальним законом в сфері регулювання правовідносин з приводу прийняття на державну службу, проходження та звільнення з державної служби є Закон України «Про державну службу».

Згідно преамбули зазначеного Закону, цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно з ст.1 Закону України «Про державну службу»державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Спеціальними підставами припинення державою службових відносин з державним службовцем є юридичні факти, з настанням яких закон пов'язує втрату права на зайняття посад на державній службі (ст.30 Закону України «Про державну службу»).

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу»крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону).

Юридичні факти події, обставини, які породжують підстави для припинення державної служби і не залежать ні від державного службовця, ані від органу державної влади, до компетенції якого входить прийняття і звільнення державного службовця.

При цьому орган державної влади має розірвати в обов'язковому порядку службово-трудові відносини з державним службовцем з моменту (дати) коли такі факти наступили.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про державну службу»граничний вік перебування на державній службі становить 60 років для чоловіків і 55 років для жінок. У разі необхідності керівник державного органу за погодженням з керівником спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері державної служби може продовжити термін перебування на державній службі, але не більш як на п'ять років. У виняткових випадках після закінчення цього терміну державні службовці можуть бути залишені на державній службі лише на посадах радників або консультантів за рішенням керівника відповідного державного органу.

Оскаржуваними наказами ОСОБА_1 припинено державну службу у звязку з настанням спеціальної підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу»- досягнення 27.04.2011р. 60-ти річного віку, який є граничним віком проходження державної служби та не був продовжений керівником ДПА України ОСОБА_1

У звязку з викладеним вище відповідачами правомірно визначено дату припинення державної служби позивача 27.04.2011р.

Посилання позивача на те, що його звільнення з посади відбулося під час тимчасової непрацездатності в порушення вимог ст.40 КЗпП України, суд до уваги не приймає виходячи з наступного.

Статтею 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Звільнення позивача оскаржуваними наказами не повязане з ініціативою відповідачів розірвати з ним трудові відносини, отже відбулось не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а з підстави, визначеної Законом України "Про державну службу" у звязку з досягненням граничного віку проходження державної служби. Закон України «Про державну службу»не містить обмежень щодо неможливості звільнення державного службовця в період тимчасової непрацездатності. Отже, положення Кодексу законів про працю України в частині обмеження права на звільнення працівника з ініціативи власника або його уповноваженого ним органу не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», на яку посилається позивач правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Суд доходить висновку, що незалежно від причин відсутності державного службовця у день досягнення граничного віку проходження державної служби, закінчення терміну продовження перебування на державній службі, у відповідності до спеціальних вимог законодавства про державну службу виникає юридичний факт щодо втрати ним права перебування на державній службі і відповідно обов'язок керівника державного органу припинити державну службу такої особи.

Не заслуговують на увагу твердження позивача щодо невикористання ним належної відпустки, з огляду на те, що вказані обставини не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних наказів про припинення державної служби та для поновлення позивача на посаді. До того ж, як вбачається з листа ДПІ у Київському районі м.Одеси від 30.05.2011р., та визнається позивачем, ОСОБА_1 зроблений повний перерахунок за невикористані відпустки та у звязку із знаходженням його на лікарняному. При цьому, відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки»та ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби є безумовною, неоспорюваною підставою для припинення державної служби, оскільки є юридичним фактом, виникнення якого не має жодного правового звязку з ініціативою власника чи уповноваженого ним органу припинити трудові відносини з державним службовцем.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведена правомірність оскаржених наказів та наявність підстав, визначених законом для припинення державної служби позивачу.

Разом з цим, суд вважає, невірним формулювання наказу ДПІ у Київському районі м.Одеси №54-о від 27.04.2011р., оскільки в цьому наказі не вказується на звільнення ОСОБА_1 з займаної ним посади заступника начальника ДПІ у Київському районі м.Одеси у звязку з досягненням ним граничного віку проходження державної служби.

Проте за встановленої відсутності підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відсутні й підстави для виходу за їх межі за приписами ч.2 ст.11 КАС України та заміни формулювання наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у звязку з неправомірністю чинному законодавству.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ДПА в Одеській області, ДПІ у Київському районі м.Одеси про визнання протиправними дій, скасування наказів та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку передбаченому ст.186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або в порядку ч.3 ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.12.2011р.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

19 грудня 2011 року