Справа № 2а-4273/09/0770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/30837/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.08.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2014 року

у справі № 2а-4273/09/0770

за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода»

до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.08.2010 року, залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасованого податкові повідомлення-рішення від 25.06.2009 року № /0 та від 03.09.2009 року № /1 в частині повторного нарахування штрафних санкцій на суму 17 159, 65 грн. по збору на забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 3 431, 93 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами камеральної перевірки КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород» вимог податкового законодавства щодо дотримання останнім встановлених законодавством граничних термінів сплати податків, зборів та інших платежів за період з 2008 по 2009 роки відповідачем складено акт від 19.06.2009 року № 1491/15-1, яким встановлено порушення п. 1.2 ст. 1 та пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.06.2009 року: № /0 у розмірі 20% на суму 13 494, 02 грн. - за інші збори за забруднення навколишнього природного середовища, № /0/ у розмірі 10% на суму 13 147, 33 грн. - відрахування на геологорозвідувальні роботи; № /0 у розмірі 20% на суму 12 533, 76 грн. - плата за воду; № /0 у розмірі 10% на суму 2 948, 56 грн. - плата за воду; № /0 у розмірі 50% на суму 26 372, 64 грн. - плата за воду; № /0 у розмірі 20% на суму 4 851, 06 грн. - відрахування на геологорозвідувальні роботи; № /0 у розмірі 50% на суму 2 970, 64 грн. - відрахування на геологорозвідувальні роботи; № /0 у розмірі 10% на суму 345, 48 грн. - комунальний податок; № /0 у розмірі 20 на суму 149, 49 грн. - комунальний податок; № /0 у сумі 50% на суму 304, 51 грн. - земельний податок; № /0 у розмірі 20% на суму 2 640, 76 грн. земельний податок; № /0 на суму 10% у сумі 1 202, 5 грн. - земельний податок.

За результатним адміністративного оскарження відповідні податкові повідомлення-рішення залишено без змін та прийнято податкові повідомлення-рішення на аналогічні суми від 03.09.2009 року: № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1, № /1.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 25.06.2009 року № /0, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 13 494, 02 грн. та від 03.09.2009 року № /1, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 13 494, 02 грн. в частині повторного нарахування штрафних санкцій на суму 17 159, 65 грн. по збору на забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 3 431, 93 грн.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Під терміном «юридична відповідальність» розуміється встановлений законодавством і забезпечений державою юридичний обов'язок правопорушника зазнати позбавлення певних благ, належних йому цінностей (позбавлення майна шляхом його конфіскації, стягнення штрафів).

Штраф, який застосовується до суб'єктів підприємницької діяльності на підставі положень пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», застосовується якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом.

Законодавством не було надано контролюючому органу права після складання рішення про застосування до суб'єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій, у даному випадку - штрафу на підставі пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», за порушення вимог пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону, складати ще одне рішення, яким визначати повторно розмір таких санкцій за це саме порушення.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, відповідачем повторно було нараховано штрафні санкції на одне й те саме податкове зобов'язання. Так, відповідно до додатку № 10 та № 7 до акту від 19.06.2009 року № 1491/15-1 «Про результати проведення перевірки дотримання податкового законодавства» повторно нараховано штрафну санкцію на платежі, на які вже було нараховано штрафні санкції відповідно до акту перевірки від 19.02.2008 року № 303/15-1, складеного ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області «Про результати перевірки дотримання податкового законодавства» та додатками до нього № 5 та № 2, за результатами якого було прийнято податкові-повідомлення рішення від 05.05.2008 року № /1 та № /1.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку щодо неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 25.06.2009 року № /0 та від 03.09.2009 року № /1 в частині повторного нарахування штрафних санкцій на суму 17 159, 65 грн. по збору на забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 3 431, 93 грн.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

В частині відмови у задоволенні позову судові рішення сторонами не оскаржуються.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.08.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2014 року у справі № 2а-4273/09/0770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук