Справа № 0870/6223/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/28558/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року

у справі № 0870/6223/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжспецтрансгаз»

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжспецтрансгаз» звернулось до суду з адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року у справі № 0870/6223/12 позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.01.2012 року №.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року змінено шляхом доповнення її в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 20.01.2012 року № . В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами фактичної перевірки господарської одиниці позивача, а саме Приморської філії ТОВ «Запоріжспецтрансгаз», відповідачем складено акт від 03.01.2012 року №000219, яким встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2012 року №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 33 034, 68 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про порушення позивачем порядку обліку газу, що полягало у нестачі залишків газу порівняно із відомостями обліку.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення ? без змін.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дії відповідача зі встановлення залишків газу при проведенні перевірки, а фактично інвентаризації, були здійснені в порушення положень Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 року № 332, а також із неправомірного застосування відповідачем санкції, передбаченої ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 цього ж Закону облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Встановлено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться згідно із приписами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно до наказу про облікову політику ТОВ «Запоріжспецтрансгаз» в редакції від 02.01.2003 року із додатками. Облік товару «зрідженого газу» здійснюється відповідно до Положення про облік зрідженого газу», затвердженого генеральним директором ТОА «Запоріжспецтрансгаз», яке є додатком до наказу про облікову політику ТОВ.

Відповідно до приписів даного Положення оператори підприємства визначають рівень СВГ в резервуарах під час місячної інвентаризації та, у випадку, коли рівень наповнювання скрапленим газом знаходиться між статичними значеннями рівневих трубок, скраплений газ або доливають до рівня 85%, або викачують до рівня 45%.

Матеріалами справи підтверджується, що під час перевірки бралися до уваги відомості про фактичні залишки зрідженого газу згідно з бухгалтерським обліком.

Згідно із п. 18 наказу про облікову політику ТОВ «Запоріжспецтрансгаз» в редакції від 02.01.2003 року встановлено, що «При відпуску товару (зрідженого газу, рахунок 2811) його оцінку слід здійснювати за методом середньозваженої вартості, яка визначається шляхом розподілу сумарної вартості залишку запасів на початок звітного періоду і вартості отриманих у звітному місяці запасів на сумарну кількість запасів на початок звітного місяця і отриманих у звітному періоді. Середньозважена вартість розраховується у кожному окремому місці зберігання.

Судами попередніх інстанцій було з'ясовано, що фактична перевірка проводилась відповідачем 26.12.2011 року в середині робочого дня о 12 год., а висновки про залишок газу на газонаповнювальних пунктах, вказані в акті перевірки, не враховують повернення нереалізованих газових балонів, що відбувається наприкінці робочого дня.

Відповідачем відповідні пояснення з приводу того, яким чином під час перевірки визначався обсяг фактичних залишків зрідженого газу не надавались.

Фактичні залишки зрідженого газу на момент проведення фактичної перевірки можливо з'ясувати лише на підставі документального обліку. Як встановлено судами попередніх інстанцій, інвентаризація під час проведення перевірки не проводилася. Як наслідок, твердження про дійсність залишків скрапленого газу, викладені в акті, є необґрунтованими.

До того ж факт оприбуткування зрідженого газу засвідчується звітами про рух нафтопродуктів (зріджений газ) на дату початку перевірки, де зазначено як залишки товару на початок робочого дня так і подальші його надходження та реалізація, зокрема, звіт № 257, змінний звіт АЗС № 257, відомість № 75, відомість № 122.

Порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, що використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) визначається Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 року № 332 (надалі - Інструкція №332).

Порядок проведення інвентаризації скрапленого вуглеводневого газу визначено розділом 8 зазначеної вище Інструкції.

Згідно п.п. 8.2, 8.3 Інструкції № 332 інвентаризація скрапленого вуглеводневого газу на ГНС, ГНП, АГЗС та АГЗП, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами, зазначеними в пункті 8.1 цієї Інструкції, проводиться щомісяця за станом на перше число місяця, наступного за звітним. Основними завданнями інвентаризації є: виявлення фактичної наявності скрапленого вуглеводневого газу (СВГ); зіставлення фактичної наявності СВГ із даними бухгалтерського обліку; перевірка виконання умов зберігання та кількісного збереження СВГ.

За правилами п. 8.4 Інструкції № 332 для проведення інвентаризації СВГ розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі і постійно діючі інвентаризаційні комісії, до складу яких включаються особи, що мають досвід проведення інвентаризації.

Відповідно до наказу Мінекономіки «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо впровадження національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у сфері громадського харчування і побутових послуг, гармонізованих з міжнародними стандартами» від 17.06.2003 року № 157, інвентаризація - це періодична перевірка наявності товарно-матеріальних цінностей, стану їх зберігання для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності.

Зазначене свідчить про те, що дані бухгалтерського обліку та звітності можуть підтвердитись виключно інвентаризацією, проведення якої у даному випадку знаходиться за межами повноважень відповідача.

Натомість в акті перевірки є висновок контролюючого органу про відсутність обліку товарно-матеріальних цінностей, та посилання на порушення позивачем порядку обліку товарних запасів, встановленого Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року №246. При цьому відповідачем не зазначаються конкретні норми законодавства, які були порушені позивачем.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії відповідача з встановлення залишків газу при проведенні перевірки, а фактично інвентаризація, були здійснені в порушення положень Інструкції № 332.

Крім того, з висновку на заперечення до акту перевірки слідує, що в останньому вказано про невідповідність відомостей, зазначених у денному звіті за формою № 38-НП, яка полягає в тому, що на момент перевірки були заповнені лише рядки №1, 2, 3, 4, 11, а до заперечень на акт надано звіт, у якому також заповнено рядки 5, 10, 12, 20, 21. Разом з тим, звіти за формою № 38-НП заповнюються протягом всього робочого дня. Так, рядки 1-4 заповнюються на початок робочого дня, оскільки у них відображаються відомості про залишки газу на початок роботи. В подальшому протягом дня до звіту вносяться відомості відносно операцій, що мали місце пізніше. Зокрема, у рядку №5, 10 зазначено відомості про газ отриманий протягом дня; у рядку 12 - відомості про відвантаження газу на склад АЗС; у рядку 20 - загальна кількість відпущеного газу на кінець дня; у рядку 21 - залишок газу на кінець дня. Таким чином, оскільки перевірка була проведена протягом обмеженого періоду часу, водночас, протягом робочого дня мали місце операції, які не могли бути відображені у звіті на момент проведення перевірки, а відтак, не могли бути заповнені на момент проведення перевірки рядки 20, 21 Звіту.

Також судами першої та апеляційної інстанції обґрунтовано відзначено, що відповідач неправомірно застосував до позивача штрафні санкції, передбачені ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», згідно з якою до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто зазначена стаття встановлює відповідальність лише за продаж необлікованих товарів, а не їх наявність за місцем реалізації.

Водночас, як свідчать матеріали перевірки, відповідач фактично застосував штрафну санкцію за фактичну відсутність в певний момент товару, який був облікований позивачем як наявний.

Враховуючи викладене, юридично правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем необґрунтовано, оскільки останнім не доведено фактів допущення порушень позивачем вимог чинного законодавства.

З огляду на встановлені судами обставини та зважаючи на правові норми, що регулюють спірні правовідносини, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області слід відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року у справі № 0870/6223/12 в незміненій частині - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2012 року у справі № 0870/6223/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук