Справа № 2а/0270/3403/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2011 р. Справа № 2а/0270/3403/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанському В.О.

за участю:

перекладача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача : громадянки ОСОБА_3 Іліо Аннелізи

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області

до: громадянки ОСОБА_3 Іліо Аннелізи

про: примусове видворення за межі України

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області до громадянки ОСОБА_3 Іліо Аннелізи про примусове видворення за межі України.

Позов мотивовано тим, що гр. ОСОБА_3 Іліо Аннеліза перебуває на території України на нелегальному становищі, ухиляється від добровільного виїзду з території України.

Ухвалою суду від 15.07.2011 року провадження у справі відкрито.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Проти видворення її за межі України не заперечувала.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Громадянка ОСОБА_3 Іліо Аннеліза прибула в Україну 09.11.2010 року з приватною метою.

19.05.2011 року начальником Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області було прийнято рішення про видворення за межі України гр. ОСОБА_3 Іліо Аннелізи із забороною подальшого вїзду в Україну терміном на шість місяців та зобовязано покинути територію України до 16 червня 2011 року.

Рішення мотивовано, зокрема, наступним.

Громадянка ОСОБА_3 Іліо Аннеліза, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній раз прибула в Україну 09.11.2010 р. Термін її перебування в Україні було продовжено до 06.05.2011 року. Відтоді проживає в Україні без продовження терміну перебування.

Громадянка ОСОБА_3 Іліо Аннеліза не працювала, дозвіл на працевлаштування в Україні був відсутній. Власного житла в Україні в цілому та у м. Вінниці зокрема не виявлено. У шлюбі з громадянином України не перебуває. Мету перебування на території України чітко пояснити не може.

З прийнятим рішенням про видворення за межі України та порядком його оскарження відповідач ознайомлена у той же день, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с.10). Зазначене рішення вона не оскаржила та в добровільному порядку територію України не залишила.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон №3929), відповідно до статті 1 якого іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України, є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обовязками, як і громадяни України. Наведене положення кореспондує положенню спеціального закону.

Зокрема, згідно із статтею 2 Закону №3929, іноземці мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Наявність прав іноземців прямо пов'язана із законністю їх перебування на території України, а в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність відповідно до зазначеного законодавства, яка поділяється на загальну та спеціальну.

Так, у випадках, коли іноземець чи особа без громадянства після закінчення строку перебування в Україні або після відмови у продовженні такого строку без поважних причин не виїхали з України, такі особи можуть бути визнані незаконними мігрантами і щодо них відповідно до статті 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства може бути прийнято рішення про видворення за межі України.

Статтею 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено підстави видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, а саме: якщо іноземець чи особа без громадянства вчинили злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного їм покарання чи виконання адміністративного стягнення; якщо їх дії грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства; якщо їх дії суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Рішення про видворення іноземця та особи без громадянства після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

За наявності інших вище перелічених підстав для видворення іноземець та особа без громадянства можуть бути видворенні за межі України за рішенням органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону (стосовно осіб, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну) або Служби безпеки України з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

Статтею 1 Закону України Про міліцію визначено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я , права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 10 цього Закону одним з основних завдань органів внутрішніх справ є контроль додержання громадянами та службовими особами встановлених законодавством правил паспортної системи, в'їзду, виїзду, перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію іноземних громадян та осіб без громадянства.

Частиною восьмою статті 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачено, що рішення органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про видворення іноземця та особи без громадянства з України може бути оскаржено до суду.

Примусове видворення здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду (ч. 5 ст. 32 Закону №3929).

Відповідно до положень частини четвертої статті 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення з України.

Аналіз наведених норм, з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозвязку та наслідків застосування дає підстави дійти висновку про те, що зверненню з позовом про примусове видворення передує ухвалення органом внутрішніх справ рішення про видворення і лише після цього, якщо іноземець ухиляється від виїзду рішення про примусове видворення може ухвалювати суд.

Рішення начальника Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 19 травня 2011 року про видворення у встановлений строк відповідачем не виконано. При цьому, зазначене рішення, відповідачем не оскаржено.

Щодо визнання відповідачем позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 136 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву, якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 112, ст. 136 КАС України у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини третьої статті 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено відсутність підстав для відмови у прийнятті визнання адміністративного позову відповідачем. Дії відповідача не суперечать закону і не порушують чиї - небудь права, свободи чи інтереси.

Таким чином, зважаючи на відсутність приймаючої сторони, джерел доходу, законних підстав для перебування на території України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, більше того, визнаються відповідачем, а отже підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку ОСОБА_3 Іліо Аннелізи, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна