Справа № 826/11675/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України про забезпечення переважного права на залишення на посаді, скасування наказів, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Державної судової адміністрації України про забезпечення переважного права на залишення на посаді, скасування наказів, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2011 року позивача на підставі наказу Державної судової адміністрації України №187/к від 10.02.2011 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу кадрової роботи управління організаційного забезпечення діяльності судів ДСА України за переведенням.

Відповідно до наказу ДСА України від 14.05.2012 року №262/к у зв'язку зі змінами структури та штатного розпису центрального апарату ДСА України позивача переведено на посаду головного спеціаліста відділу з питань ведення кадрової роботи та державної служби управління з питань організації діяльності судів.

У зв'язку з виконанням вимог Закону України від 27.03.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в частині скорочення чисельності працівників Державної судової адміністрації України на 144 штатних одиниці, Рішенням Ради суддів України №24 від 05.09.2014 року визначено граничну чисельність працівників Державної судової адміністрації України в кількості 634 одиниці та визнано таким, що втратило чинність Рішення Ради суддів України від 24.10.2013 року №58.

В подальшому відповідач у встановленому чинним законодавством порядку повідомив позивача про зміни в організації виробництва і праці. Зазначене позивачем не заперечується.

У зв'язку із зменшенням штатної чисельності на 144 штатні одиниці Державної судової адміністрації України здійснено заходи щодо визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі у зв'язку із більш високою кваліфікацією та працівників, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню.

З урахуванням високої кваліфікації та продуктивності праці позивача, на підставі його заяви від 10.03.2015 року, погодженої у встановленому порядку, відповідачем прийнято наказ №233/к від 10.03.2015 року про переведення позивача на посаду провідного спеціаліста відділу по роботі з кадрами судів управління кадрового забезпечення на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника - ОСОБА_4 до дня її фактичного виходу з відпустки для догляду за дитиною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась із заявою про переривання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за результатами розгляду якої Державною судовою адміністрацією прийнято наказ №279/к від 07.04.2015 року «Про переривання відпустки для догляду за дитиною» та яким визначено провідного спеціаліста відділу по роботі з кадрами судів управління кадрового забезпечення Державної судової адміністрації України ОСОБА_4 такою, яка приступила до виконання службових обов'язків, перервавши перебіг відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 квітня 2015 року.

Вихід на роботу ОСОБА_4 підтверджується наказом №279/к від 07.04.2015 року.

Наказом №286/к від 10.04.2015 року ОСОБА_2 звільнена із займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Враховуючи те, що позивача повідомлено про зміни штатному трудовому розписі відповідача, а також те, що позивача переведено на іншу посаду, колегія суддів дійшла висновку що відповідачем забезпечено позивачу переважне право на обіймання відповідної посади. У зв'язку з чим, судом законно та обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

При цьому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як вже зазначалось, позивач звернувся до відповідача із заявою 10.03.2015 року, про переведення її на посаду провідного спеціаліста відділу по роботі з кадрами судів управління кадрового забезпечення на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника - ОСОБА_4 до дня її фактичного виходу з відпустки для догляду за дитиною.

В даному разі мова йде про строковий трудовий договір терміном дії до моменту виходу іншого працівника з відпустки для догляду за дитиною. Враховуючи те, що ОСОБА_4 вийшла на роботу 07.04.2015 року, що підтверджується відповідним наказом, позивача законно та обґрунтовано звільнено із займаної посади за закінчення строку трудового договору.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на той факт, що він перебував з 09.04.2015 року по 17.04.2015 року на лікарняному, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. При цьому, слід звернути увагу на тому, що в даному випадку позивача звільнено не за ініціативою відповідача, а у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Враховуючи те, що інші позовні вимоги є похідними від вимоги про скасування наказу вони також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Водночас, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 24.09.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.

.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.