Справа № 686/10100/15-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/10100/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Продан Б.Г.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

22 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зарицької Т.В.

представника відповідача: Лебедюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними, скасування розпорядження та спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернувся у Хмельницький міськрайонний суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. хмельницьку (далі - Відповідач) про визнання дій неправомірними, скасування розпорядження та спонукання до вчинення дій.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З обставин справи колегією суддів встановлено, що Позивач із 04 січня 1993 року по 01 серпня 2002 року на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 25 грудня 1992 року та наказу начальника управління юстиції Хмельницького облвиконкому був обраний та працював на посаді судді Деражнянського районного суду Хмельницької області.

З 02.08.2002 року по 16.01.2015 року на підставі постанови Верховної Ради України № 57-ІУ від 04 липня 2002 року та наказу голови апеляційного суду Хмельницької області був обраний та працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.

Постановою Верховної Ради України № 59-УІІІ від 25.12.2014 року звільнений з останньої посади у зв'язку з поданням заяви про відставку, а наказом голови апеляційного суду Хмельницької області № 01/05-03/ від 16 січня 2015 року виключений зі штату апеляційного суду.

Копія постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року надійшла до апеляційного суду Хмельницької області лише в січні 2015 року, через що Позивач змушений був до надходження відповідних документів від апарату Верховної Ради України та від Державної судової адміністрації України піти у невикористану відпустку до 16 січня 2015 року, так як не вправі був відправляти правосуддя у зв'язку з припиненням повноважень судді.

Також, судом встановлено, що розпорядженням начальника управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому № 631 від 23 січня 2015 року Позивачу призначено до виплати грошове утримання судді у відставці в сумі 10 900 гривень в розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із застосуванням обмеженої максимальної величини бази нарахування єдиного внеску (17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) в розмірі 20 706 гривень.

Розмір отримуваної щомісячної грошової винагороди Позивача за місцем роботи складав 22 776 гривень, та при цьому встановлено 22 роки та 14 днів суддівського стажу, 10 років 4 місяці та 3 дні стажу державної служби, 38 років чотири місяці та дев'ять днів загального трудового стажу, що підтверджується листом ПФУ.

Згідно з частиною четвертою ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (надалі - Закон №2453-VI), суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частини третьої ст. 138 Закону №2453-VI, із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Як вбачається з Рішення Конституційного Суду України у справі справа №1-2/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, яким зокрема визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину третю статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Згідно з пп. 2 п. 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, зокрема внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме у частині третій статті 138 цифри "80" замінено цифрами "70".

А відповідно до п. 2 розділу IV Прикінцевих положень цього Закону, зміни, передбачені, зокрема розділом ІІ набирають чинності з 01 травня 2014 року.

Отже, відповідно до частини 1 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції чинній станом на 25 грудня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", чинної на момент виникнення спірних відносин, тобто станом на 25 грудня 2014 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем неправомірно застосовано до Позивача вимоги частини третьої ст. 138 Закону №2453-VI в редакції, що набрала чинності 01 січня 2015 року згідно з Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28 грудня 2014 року, яким передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, тому як Позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Хмельницької області саме 25 грудня 2014 року Верховною Радою України, а Наказ голови суду в даному випадку видано лише для виключення судді зі штату суду, оскільки звільнення судді з посади поза його компетенцією.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 вересня 2015 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В.

Совгира Д. І.