Справа № 819/1986/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/31424/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року

у справі № 819/1986/13-а (876/12119/13)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланівецький цукровий завод»

до Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ланівецький цукровий завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.01.2013 року №1 та зобов'язання вчинити дії щодо внесення даних податкових декларацій з податку на прибуток (уточнюючих) до електронних баз даних.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №819/1986/13-а у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року у справі №876/12119/13 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 02.01.2013 року №1. Зобов'язано Збаразьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Тернопільській області внести дані податкових Декларацій з податку на прибуток підприємства (уточнюючі) за звітні податкові періоди, за І квартал 2012 року, ІІ квартал 2012 року, ІІІ квартал 2012 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланівецький цукровий завод» до електронних баз даних.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 17.12.2012 року №579 відповідачем призначено проведення планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Ланівецький цукровий завод» з питань дотримання податкового законодавства за період з 25.11.2011 року по 30.09.2012 року, яку розпочато 28.12.2012 року.

27.12.2012 року позивач направив рекомендованим листом на адресу відповідача податкові декларації з податку на прибуток підприємств (уточнюючі) за 1, 2 та 3 квартал 2012 року, які отримані Збаразькою МДПІ 28.12.2012 року.

02.01.2013 року відповідач відправив лист за вих. №1, яким повідомив ТОВ «Ланівецький цукровий завод» про неприйняття зазначених вище податкових декларацій з підстав, передбачених п. 2 ст. 50 Податкового кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в ст. 50 Податкового кодексу України відсутнє регулювання питання визначення своєчасності подання уточнюючих податкових декларацій, тому слід використати норми закону, що регулюють подібні правовідносини, а саме п. 49.5 ст. 49 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що податкові декларації подані позивачем своєчасно згідно з вимогами п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України, а тому відповідач неправомірно відмовив у їх прийнятті.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Разом із тим, ст. 50 Податкового кодексу України встановлено також обмеження права на внесення змін до податкової звітності. Зокрема, згідно із п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Тобто зазначеною нормою заборонено подання уточнюючих розрахунків лише під час проведення перевірок. Інших обмежень права на внесення змін до податкової звітності у зв'язку з самостійно виявленими помилками вказана норма не передбачає.

Відповідно до змісту п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України подією, з настанням якої пов'язується припинення права платника на уточнення показників раніше поданої звітності, є початок проведення документальної планової або позапланової виїзної перевірок.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач направив до податкового органу уточнені податкові декларації за день до початку проведення планової виїзної перевірки, а саме 27.12.2012 року.

У зв'язку із наведеним колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач діяв з дотриманням вимог п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України, а тому рішення відповідача щодо відмови у прийнятті уточнених податкових декларацій є протиправним.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судом апеляційної інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року у справі № 819/1986/13-а (876/12119/13) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук