Справа № 2а-684/12/0970
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/26716/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014 року

у справі № 2а-684/12/0970

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Суб'єкт підприємницької діяльності фізична-особа підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.06.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2012 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.06.2012 року скасовано і прийнято нову постанову. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області від 06.10.2011 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 60 813, 00 грн., в тому числі 56 440, 00 грн. за основним платежем та 4 373, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, рішення першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2011 року по 31.08.2011 року відповідачем складено акт від 22.09.2011 року № 2245/17-02/НОМЕР_2, яким встановлено порушення п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 56 440, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.10.2011 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 60 813, 00 грн., в тому числі 56 440, 00 грн. за основним платежем та 4 373, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з висновками відповідача та зазначив про правомірність донарахування грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо неправомірності прийняття даного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Підпунктом 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Зробивши аналіз наведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість). При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» в п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів. В іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України стосується осіб, що не є платниками податку на додану вартість, відповідно не пов'язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

За таких обставин, юридично правильним є висновок про те, що із вказаної суми 319 190, 00 грн., яка, на думку відповідача, є сумою від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, слід вирахувати суму податку на додану вартість, яка була нарахована (сплачена) в ціні товарів (послуг) протягом перевіреного періоду, а тому загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) позивача становить менше 300 000, 00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про необґрунтованість тверджень податкового органу щодо перевищення позивачем граничного розміру операцій з постачання, при якому позивач обов'язково повинен зареєструватися платником податку на додану вартість.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014 року у справі № 2а-684/12/0970 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук