Справа № 815/1315/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/1315/15

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Прокуратури Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати бездіяльність прокуратури Одеської області щодо розгляду її звернень вх. №6963 від 06.10.2014 року та вх..№6226 від 04.09.2014 року протиправною та неправомірною; зобов'язати Прокуратуру Одеської області вчинити дії, а саме розглянути по суті її звернення №6963 від 06.10.2014 року та вх..№6226 від 04.09.2014 року та надати їй відповіді на її звернення згідно Закону України «Про звернення громадян».

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 04.09.2014 року та 06.10.2014 року позивач звернулась до Прокуратури Одеської області із заявами (вх.№6226 від 04.09.2014 року, .№6963 від 06.10.2014 року) в яких просила передати кримінальну справу №000147, що знаходиться у провадженні старшого слідчого відділення Іллічівського МВ УМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_2 в слідче управління УМВС України в Одеській області унаслідок неналежного досудового слідства відносно її сина ОСОБА_3

Відповіді на ці заяви з Прокуратури Одеської області не отримала. Відповідно до ст. 16, 25 ЗУ «Про звернення громадян» у разі незгоди громадянина з прийнятим за його скаргою рішенням органу державної влади (органу місцевого самоврядування, установи, організації, об'єднання громадян, підприємства, засобів масової інформації, посадової особи) він може звернутись безпосередньо до суду як із скаргою на це рішення (дію, бездіяльність), так із вимогами про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Та в зв'язку з тим, що позивач не отримала відповідей на її звернення, вона звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність прокуратури Одеській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.09.2014 року по суті.

Зобов'язано Прокуратуру Одеській області надати ОСОБА_1 відповідь по суті звернення від 04.09.2014р.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду Прокуратура Одеської області подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Прокуратури Одеської області (вх№6226 від 04.09.2014 року), в якій просила передати кримінальну справу №000147, що знаходиться у провадженні старшого слідчого відділення Іллічівського МВ УМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_2 в слідче управління УМВС України в Одеській області унаслідок неналежного досудового слідства відносно її сина ОСОБА_3

Також 06.10.2014 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Прокуратури Одеської області з аналогічною заявою (вх№6963 від 06.10.2014 року).

Крім того Прокуратурою Одеської області 05.09.2014 року зареєстровано за №60463вх14 звернення ОСОБА_1 від 04.09.2014 року (вх№6226) щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №000147 від 05.12.2012 року та з інших питань, що підтверджується витягом з програмного комплексу «Єдина система статистики та аналізу роботи органів прокуратури України» (ЄССА) яке було розглянуто та надана письмова відповідь заявнику листом від 09.10.2014 року №04/2/2-7018вих14 за адресою вказаною у зверненні, яку вона отримала.

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що прохання ОСОБА_1 про передачу кримінальної справи №000147 що знаходиться у провадженні старшого слідчого відділення Іллічівського МВ УМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_2 в слідче управління УМВС України в Одеській області залишено поза увагою та не вирішено.

Не отримавши відповіді на своє прохання передати кримінальну справу до слідчого управління УМВС в Одеській області від 04.09.2014 року ОСОБА_1 06.10.2014 року за вх..№6963 надає повторну заяву до Прокуратури Одеської області з проханням передати кримінальну справу до слідчого управління УМВС в Одеській області.

Відповідно до витягу з ЄССА, вказане звернення розглянуто Прокуратурою Одеської області 27.10.2014 року та надана письмова відповідь ОСОБА_1 за адресою вказаною у зверненні листом прокуратури Одеської області від 27.10.2014 року №1279вих14, що підстав для зміни підслідності відсутні.

Як пояснила позивач вона отримувала тільки відповідь від 09.10.2014 року №04/2/2-4110-10.

Колегія суддів вважає, що провадження у цій справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Варто зазначити, що при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Водночас, органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Тому, враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому відповідно до статей 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України дії органів дізнання, слідчого, прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу незалежно від місця вчинення злочину. При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

За змістом ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

9) виключено.

2. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

3. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Отже, кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

У зв'язку з цим необхідно зазначити, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, спірні відносини, які виникають між заявниками та прокуратурою, слідчим, органом дізнання під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку прийняття заяв і повідомлень про злочини та їх розгляду регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України.

Водночас, захист прав заявників, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшла заява, перевірити, чи містить звернення викладені ознаки суспільно небезпечного діяння, встановленого Кримінальним кодексом України, відповідність заяви вимогам статті 95 Кримінально-процесуального кодексу України, дотримання відповідачем інших приписів, установлених Кримінально-процесуальним кодексом України.

Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав заявника.

За таких обставин вимоги заявника про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів дізнання, слідства та прокуратури під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального права, а тому, керуючись ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню та закриттю провадження по справі.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п.4 ч. 1 ст. 198, 202, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі № 815/1315/15 - скасувати, провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу про право з вирішення позовних вимог в порядку кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 28 вересня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян