Справа № 2а-2030/11/1218
Суддя: Радіонова О.О.
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лизенко І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2011 року справа №2а-2030/11/1218 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Радіонової О.О.

суддів Нікуліна О.А. , Жаботинської С.В.

розглянувши у письмовому Управління Пенсійного фонду України

провадженні апеляційну скаргу в Попаснянському районі Луганської області

на постанову Попаснянського районного суду Луганської області

від 09 серпня 2011 року

по адміністративній справі № 2а-2030/11/1218

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України

в Попаснянському районі Луганської області

про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Попаснянського районного суду Луганської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області сплатити недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу з 01 лютого 2011 року по 18 червня 2011 року (арк. спр. 5).

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 09 серпня 2011 року позовні вимоги задоволені, визнані неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку підвищення до пенсії, зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 01 лютого 2011 року по 18 червня 2011 року відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195- IV від 18.11.2004 року з урахуванням виплачених сум за цей період (арк. спр. 16).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року, що набрав чинності 01 січня 2006 року, відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк. спр. 17).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що підстав для застосування мінімального розміру пенсії, передбаченого статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для визначення розміру підвищення пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» немає.

Під час розгляду справи відповідно до вимог статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої інстанції застосовано скорочене провадження, тому керуючись пунктом 3 частини 8 цієї статті судова колегія ухвалила здійснити апеляційний розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має правовий статус «дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідченням (арк. спр. 6-8).

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України від 18 листопада 2004 року № 2195-4 «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон №2195-4).

Згідно з пунктом 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , який набрав чинності з 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Отже, відповідач зобовязаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленому статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, в редакції закону від 18 листопада 2004 року.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до наведеної норми закону, але цього не здійснював.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобовязань, встановлених статтею 6 Закону № 2195-4.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 2, 24, 160, 167,183-2, 184, 195, 197, пунктом 1 статті 198, статтею 200, частиною 1 статті 205, статтею 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 09 серпня 2011 року у адміністративній справі № 2а-2030/11/1218- залишити без задоволення.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 09 серпня 2011 року у адміністративній справі № 2а-2030/11/1218 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області сплатити недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу залишити без змін.

Ухвала складена та підписана колегією суддів 28 жовтня 2011 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О.Радіонова

Судді О.А. Нікулін

ОСОБА_3