Справа № 802/2732/15-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 вересня 2015 р. Справа № 802/2732/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) із позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскалької служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач). У позовній заяві просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року №767-17, яким нараховано йому податкове зобовязання із транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що ОСОБА_1 30 серпня 2012 року придбав та згідно чинного на момент придбання законодавства зареєстрував право власності на автомобіль "Mercedes-Benz Е300", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 за позивачем - ОСОБА_4 На момент придбання автомобіля та при його оформленні були сплачені усі діючі податки та збори. Однак, на адресу позивача надійшло оскаржуване податкове повідомлення рішення, яким на підставі п.п. 267.6.2 п. 267.2 ст. 267 ПК України зобовязано сплатити 25000 грн. транспортного податку. Отримане податкове повідомлення рішення, на думку позивача, є протиправним з огляду на те, що сплата такого виду податку як «транспортний податок» у розмірі 25000 грн. на момент придбання транспортного засобу не передбачалась. Тому, позивач вважає, що законодавець встановивши такий податок, фактично поширив його на правовідносини, які існували до моменту його введення, що згідно ст. 58 Конституції України є недопустимим.

Відповідач заперечив проти вимог адміністративного позову та зазначив, що позивач в силу ст. 267 ПК України є платником транспортного податку, а наявний у нього на праві власності автомобіль "Mercedes-Benz Е300", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є обєктом оподаткування транспортним податком. Згідно п. 267.4. ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. Тому, на переконання відповідача, на позивача правомірно покладено обовязок сплатити податкове зобовязання із «транспортного податку» у розмірі 25000 грн.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та пояснили, що придбаний ОСОБА_1 автомобіль при його купівлі не був обєктом оподаткування транспортним податком за ставкою 25000 грн. Тому, на думку позивача, Закон України № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, що набрав чинності 01 січня 2015 року, відповідно до приписів ст. 58 Конституції України (в т.ч. в частині нарахування транспортного податку) розповсюджуються тільки на власників транспортних засобів, які підпадають під вимоги п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України та придбані після 01 січня 2015 року.

На підставі вказаного, на думку позивача, відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення рішення на підставі норм Закону № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, фактично надано вказаному Закону зворотної дії у часі, що згідно ст. 58 Конституції України є неприпустимим та є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що податковому органу від компетентних підрозділів органів внутрішніх справ надійшла інформація про те, що позивач є власником легкового автомобіля, який використовувався до 5 років і має обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Вказана інформація і стала, згідно ст. 267 ПК України, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 року за №767-17. Тому, таке рішення прийнято податковим органом на підставі та в межах визначених Законом повноважень.

Заслухавши пояснення представників сторін, надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову із таких мотивів.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 223881, що видано ВРЕР ДАІ по обслуговуванню м. Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів батько позивача придбав автомобіль "Mercedes-Benz Е300", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 із обємом двигуна 3498 кубічних сантиметри та зареєстрував його за ОСОБА_4В.(а.с.12).

Із урахуванням зазначеної інформації та керуючись нормою п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області 10.06.2015 року прийнято податкове повідомлення рішення №767-17.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню рішенню суд виходить із наступного.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 26.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування.

Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким чином, автомобіль "Mercedes-Benz Е300", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 із обємом двигуна 3498 кубічних сантиметри право власності на який зареєстровано 30.08.2012 року згідно п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є обєктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі являється платником вказаного податку. Тому, приймаючи 10.06.2015 року податкове повідомлення рішення №767-17, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом.

На думку позивача, відповідач протиправно приймаючи оскаржуване податкове повідомлення рішення керувався нормами п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року (набрав чинності 01.01.2015 року), та фактично надав Закону зворотної дії у часі, оскільки обєктом оподаткування вказано автомобіль, що придбаний і зареєстрований задовго до набрання чинності вказаним Законом.

Суд критично оцінює такі доводи позивача із наступних мотивів.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обовязок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому, законодавець визначаючи обєкт оподаткування транспортним податком передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. незалежно від дати придбання автомобіля. Отже, обовязок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, а не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року. Вказане свідчить про безпідставність доводів позивача про зворотну дію в часі норм Податкового кодексу України.

Доводи представника позивача про те, що ним при купівлі та реєстрації автомобіля сплачено усі діючі на той момент податки та загальнообовязкові платежі до уваги не приймаються, оскільки введений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року «транспортний податок» не існував на момент придбання та реєстрації позивачем автомобіля "Mercedes-Benz Е300", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Тому зазначений Закон не змінює вид існуючого податку, а запроваджує новий який не сплачувався і не міг сплачуватися позивачем при купівля та реєстрації транспортного засобу.

Щодо доводів позивача про не гуманність внесених змін до Податкового кодексу України прийнятим Верховною радою України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, то такі до уваги не беруться із наступних мотивів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших

зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (п. 50).

Тому, введення нового виду податку «транспортного податку» на підставі Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Отже, на підставі аналізу норм законодавства та оцінки фактичних обставин справи суд доходить висновку, що Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року за №767-17 діяла у законний спосіб, на підставі та в межах визначених повноважень. Тому, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення відсутні.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем, стягненню в його користь не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна