Справа № 2а-17299/10/0570
Суддя: Радіонова О.О.
Дата ухвалення: 2010-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 року справа №2а-17299/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Радіонової О.О.

суддів: Нікуліна О.А., Блохіна А.А.

при секретарі судового засідання Ольховій О.В.

за участю представників від:

позивача: ОСОБА_2В, представник за дов. від 26.10.10р.

ОСОБА_3, представник за дов. від 26.10.10р.

відповідача: ОСОБА_4, представник за довю. ві.11.01.10р.

розглянувши у відкритому судовому Державної податкової інспекції у м. Краматорську

засіданні апеляційну скаргу Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 07 вересня 2010 року

по адміністративній справі № 2а-17299/10/1270

за позовом Відкритого акціонерного товариства

Краматорський завод важкого верстатобудування

до Державної податкової інспекції у м. Краматорську

Донецької області

про визнання недійсними податкових повідомлень -

рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

07 липня 2010 року Відкрите акціонерне товариство Краматорський завод важкого верстатобудування звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень (арк. спр. 4-7).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2010 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (арк. спр. 1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010 року позовні вимоги задоволені повністю, визнані недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Краматорську Донецької області № /0/2554 від 22 січня 2010 року на суму 198750 грн., № /1/15367 від 13 квітня 2010 року на суму 198570 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування витрати по сплаті судового збору у сумі 3 грн. 40 коп.(арк. спр. 161-163).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що згідно пункту 6.1 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами, та державними цільовими фондами" при прийняті контролюючим органом податкового повідомлення в ньому зазначається підстава такого нарахування, проте відповідачем не було доведено законність підстав нарахування позивачу податкових повідомлень-рішень.

Державна податкова інспекція у м. Краматорську Донецької області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010 року у адміністративній справі № 2а-17299/10/1270 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (арк. спр. 165-166).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до статті 34 Закону України Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)»від 15 березня 2001 року № 2299-III до складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов'язання. Такі зобов'язання можуть бути оформленні векселями, заставними, договорами позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством України. Позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, учасником яких є такий венчурний фонд. Враховуючи вказану норму закону, ТОВ Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів Рейдер-Інвест - за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду РІМ-2 може надати позики тільки юридичним особам, учасникам яких є такий венчурний фонд. Апелянт зазначає, що висновки акту перевірки є цілком правомірними та обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення прийнято з урахуванням норм діючого законодавства.

Апелянт у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги та просили суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами по справі:

Відкрите акціонерне товариство «Краматорський завод важкого верстатобудування»є юридичною особою, зареєстроване 14 липня 1995 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради Донецької області, ідентифікаційний код 00222999, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 289952.

Відкрите акціонерне товариство «Краматорський завод важкого верстатобудування»здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол від 28 квітня 2010 року № 32/2010).

З 09 листопада 2009 року згідно повідомлення № 87 від 21 жовтня 2009 року і листа № 66922/10/23-113 від 06 листопада 2009 відповідачем була проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2008 року по 30 червня 2009 року. За результатами даної перевірки був складений ОСОБА_5 № 3391/23-2-00222999 від 25 грудня 2009 року, в якому вказано в т.ч., порушення п. 1.10, п. 1.32, п.п. 5.5.1. п. 5.5 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Як вбачається з ОСОБА_5 перевірки за період з 01 липня 2008 року по 30 червня 2009 року задекларовані валові витрати на суму у розмірі 148580210,00 грн.

Перевіркою повноти визначення валових витрат за вказаний період встановлено їх завищення всього на суму 530000,00 грн., в т.ч. за 4 квартал 2008 року на суму 530000,00 грн.

Завищення валових витрат на вказану суму виникло через порушення п. 1.10, п. 1.32, п.п. 5.5.1. п. 5.5 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: віднесення витрат, по відсоткам за договором позики з ТОВ КУА АПФ «Рейдер-інвест»на загальну суму 530000, 00 грн. за 4 квартал 2008 року до валових витрат.

З урахуванням наведених норм податковий орган прийшов до висновку, що платежі за цивільно-правовими договорами, незалежно від того, чи встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках до суми договору або до іншої вартісної бази, не є процентами і тому, їх не можна було віднести до валових витрат.

На підставі зазначеного ОСОБА_5 перевірки за порушення п. 1.10, п. 1.32, п.п. 5.5.1. п. 5.5 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», податковим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/2554 від 22 січня 2010 року згідно з яким, позивачу нараховане податкове зобов'язання на загальну суму у розмірі 198750,00 грн., з яких: 132500,00 грн. - основний платіж та 66250,00 грн. - фінансові санкції.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся зі скаргою № 12-021 від 15 лютого 2010 року. Рішенням № 15356/10/25-012-3 від 13 квітня 2010 року Державна податкова інспекція у м. Краматорську залишила без задоволення скаргу позивача, а податкове повідомлення-рішення без змін, а також прийняла податкове повідомлення-рішення № /1/15367 від 13 квітня 2010 на загальну суму у розмірі 198750,00 грн., з яких: 132500,00 грн. - основний платіж та 66250,00 грн. - фінансові санкції.

З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Рейдер-Інвест»(позикодавець) та відкритим акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування»(позичальник) укладено договір процентної позики № ПП-11/2. За умовами даного договору позикодавець зобов'язується надати грошові кошти (позику) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути позику та сплачувати проценти від суми позики. За цим договором позикою є - грошові кошти, які надаються позикодавцем позичальнику на визначений строк, для цільового використання та під процент. Сума позики становить не більше ніж 60 000 000,00 грн. За даним договором позичальник зобов'язаний раз на квартал (календарний) сплачувати проценти, які нараховуються в розмірі 24 % річних від суми позики (або її частини) з урахуванням п. 2.3. та п. 2.4 договору до дня фактичного повернення позики.

22 грудня 2008 року об 10-30 г. позивачем були списані грошові кошти у рахунок погашення процентів за вказаним вище договором позики, що підтверджується платіжним дорученням № 9166 від 22 грудня 2008 року. Зазначені кошти направлені в рахунок погашення процентів були відображені позивачем в рядку 04.13 Декларації з податку на прибуток підприємства.

Позивачем зазначено, що на момент погашення відсотків по займу на депозитних рахунках підприємства знаходились кошти на суму у розмірі 17540510,73 грн. зазначені кошти з депозиту підприємство знати не могло, оскільки строк повернення депозиту згідно умов договору не настав у зв'язку з чим, підприємством були замовлені грошові кошти в ПАТ «Донгорбанк»з депозитного рахунку, згідно договору №11/07 від 28 грудня 2007 року.

22 грудня 2008 року об 10:05 год. підприємством, на свій розрахунковий рахунок в ПАТ «Донгорбанк»були отримані грошові кошти згідно депозитного договору № 11/07 від 28 грудня 2007 року, що підтверджується випискою банка № 5532 від 22 грудня 2008 року та реєстром платіжних документів.

22 грудня 2008 року об 10:30 год. позивачем були списані грошові кошти у рахунок погашення процентів за вказаним вище договором позики, що підтверджується платіжним дорученням № 9166 від 22 грудня 2008 року.

Грошові кошти від ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Рейдер-Інвест» у розмірі 905000,00 грн. були зараховані на поточний рахунок № 0 відкритого акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»22 грудня 2008 року лише об 13-00 год., що підтверджується Довідкою з ПАТ «Донгорбанк».

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (надалі КАС України), Законом України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(надалі Закон №509), Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР (надалі Закон №334) та Законом України від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(надалі Закон № 2181).

Згідно з п. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України від 12 липня 2001 року №2664 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №2664) передбачено, що фінансовими, зокрема вважаються і послуги з довірчого управління фінансовими активами й послуги з надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Законом України від 15 березня 2001 року №2299 «Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)»(далі Закон №2299) передбачено, що компанія з управління активами це господарське товариство, юридична особа, яке здійснює професійну діяльність з управління активами ІСІ на підставі ліцензії, що видається Державною комісією із цінних паперів та фондового ринку.

Статтею 34 Закону №2299 визначено право венчурного ІСІ мати в складі своїх активів боргові зобовязання, оформлені договорами позики, а також коло осіб, які можуть виступати як позичальник за договорами позики, наданої за рахунок активів венчурного ІСІ. Позики за рахунок венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, учасником яких є такий венчурний фонд. Особами позичальниками за такими договорами позики можуть бути тільки повязані особи із числа емітентів, частка в корпоративних правах яких входить до складу активів такого ІСІ. Надання позик третім особам за рахунок коштів венчурного ІСІ не дозволяється.

Таким чином, на підставі статті 30 Закону №2299 та предмета своєї статутної діяльності компанія з управління активами має право надавати за рахунок активів венчурного ІСІ (пайового чи корпоративного інвестиційного фонду) позики за умови дотримання вимог, встановлених статтею 34 Закону №2299 щодо особи позичальника, та за наявності у компанії з управління активами відповідної ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку діяльності з управління активами інституційних інтересів (діяльності з управління активами), виданої Державною комісією із цінних паперів та фондового ринку, і знаходження цієї компанії з управліннями активами у державному реєстрі фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів.

Тобто, надання коштів у позику вважається фінансовою послугою, право надавати яку дозволено й компаніям з управління активами фінансовими установами в розумінні статті 1 Закону №2664.

Згідно з підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону №334 до складу валових витрат належать будь-які витрати, повязані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобовязаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у звязку з веденням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 1.11.1 статті 1 Закону №334 фінансовий кредит це кошти, які надаються банком-резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент.

Враховуючи те, що компанії з управління активами з числа резидентів мають статус небанківських фінансових установ, а під час надання ними позик під певний процент одночасно у договорі зазначається мета надання такої позики, така позика є фінансовим кредитом відповідно до Закону №334 і призводить до виникнення боргових зобовязань у сторін договору.

Відповідно до підпункту 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону №334 не включається до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у звязку з отриманням платником податку фінансових кредитів від інших осіб кредиторів, а також поверненням основної суми фінансових кредитів.

Таким чином, проценти, сплачені (нараховані) позичальником за укладеним договором позики з компанією з управління активами на користь венчурного інвестиційного фонду (пайового і корпоративного), активами якого вона управляє, правомірно віднесені позивачем до складу його валових витрат.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що відбулася сплати процентів по договору позики №ПП-11/2 від 06 листопада 2006 року за рахунок коштів ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Рейдер-Інвест», оскільки таке твердження не підтверджується наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010 року у адміністративній справі №2а-17299/10/1270 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2010 року у адміністративній справі №2а-17299/10/1270 за позовом Відкритого акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені у судовому засіданні 27 жовтня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена та підписана колегією суддів 29 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя О.О.Радіонова

Судді О.А. Нікулін

ОСОБА_5