Справа № 2-а-1407/10
Суддя: Сарап М. Б.
Дата ухвалення: 2010-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1407/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2010 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі : головуючого-судді СарапаМ. Б. при секретарі Могиленко Н. Г.

представника відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 110/07-29 від 26.01.2010 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець, в залі судового засідання Бобринецького районного суду Кіровоградської області в загальному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Бобринецькому районі Кіровоградської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до управління Пенсійного фонду в Бобринецькому районі Кіровоградської області обґрунтовуючи їх тим, що є пенсіонеркою та має статус "дитини війни", тому у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на щомісячну соціальну державну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Оскільки відповідач не здійснює, у відповідності до вказаних норм, нарахування щомісячної соціальної допомоги, просить визнати його бездіяльність протиправною, зобовязати провести перерахунок та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу починаючи з 27.04.2010 року по дату винесення рішення суду та стягнути витрати повязані з розглядом вказаної справи.

Позивач в судове засідання не зявилась, в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та надала свої заперечення.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195 -IV, дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відноситься до категорії осіб із статусом «дитина війни», що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні №110022.

Таким чином, на позивача повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Статтею 6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

В звязку з чим позивач вже неодноразово зверталась до суду з позовними вимогами про перерахування та виплати їй пенсії у відповідності до ст.6 вищезазначеного Закону. Постановами Бобринецького районного суду від 13.04.2009 року та 26.01.2010 року позовні вимоги позивача було задоволено, які ухвалами апеляційного суду були залишені без змін.

Після чого ОСОБА_2 було перераховано та виплачено у відповідності до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» недоотриману пенсію за періоди з 09.07.2007 р. по березень 2009 р. та з 01.04.2009 р. по 26.04.2010 р., але в подальшому відповідач так і не здійснює виплату у відповідності до Закону, тим самим порушуючи законні права та інтереси позивача.

Преюдиційність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені рішенням суду факти та правовідносини. Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ч.І ст.72 КАС України.

Таким чином, після прийняття вищезазначених постанови та ухвали суду відповідач повинен був і надалі здійснювати виплату пенсії, у розмірах, передбачених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в 2010 році не була зупинена та не визнана не конституційною, тому суд вважає, що відповідач припустився неправомірних дій щодо нездійснення перерахунку і виплати позивачу у

відповідності до зазначеної вище норми Закону пенсії із 27.04.2010 року по дату винесення судового рішення, тобто по 27.10.2010 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Встановлені в судовому засіданні обставини дають підставу суду зробити висновок про те, що в період з 27.04.2010р. по 27.10.2010 р. право позивача на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком передбаченого ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було порушено відповідачем, який припустився неправомірних дій щодо нездійснення відповідного перерахунку пенсії позивачу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заперечень представника відповідача про відсутність порядку перерахунку та виплати зазначеного підвищення пенсії та відсутності відповідного фінансування не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог так, як саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок перерахування та виплати пенсії з відповідними підвищеннями.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.І ст.9 КАС України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом ч.І ст.58 ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, повязані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

На підставі ч. 1 ст.94 КАС України підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрати понесені нею при звернені до суду, а саме 3,40 грн.судового збору.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, ст.8 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19; ч.2, 3 ст.22 Конституції України, ст. ст. 3; 6; 7; 10 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст.ст.28; 58 Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування", ч.2 ст.19; ч,2, 3 ст.22; ч.2 ст. 95; ч.2 ст. 152 Конституції України, ст.ст. 2; 7; 8; 11; 69-72; 94; 99; 158-163; 99; 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області щодо відмови проведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", за період з 27.04.2010 року по 27.10.2010 рік неправомірними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 27.04.2010 року по 27.10.2010 рік з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та раніше виплаченої різниці, відповідно до ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя М.Б.Сарап