Справа № 2-а-218/2010
Суддя: Мамаєв В. А.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Великолепетиський районний суд Херсонської області
Справа № 2а-218/2010 року
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2010 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Мамаєва В.А.

при секретарі Шишка Н.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Великолепетиському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він відповідно до статті 1 Закону України № 2195-IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з першого січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках йому така допомога не виплачувалась. Мінімальна пенсія за віком відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 365 гривень. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рис» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги за 2006 рік становить 1290 грн. 60 коп., за 2007 рік - 1442 грн. 70 коп., а всього кошти у розмірі 2733 грн. 30 коп. Позивач просить суд визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Великолепетиському районі на його, користь недоплачену йому як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу з січня 2006 року по грудень 2007 року включно у сумі 2733,30 грн.

Позивач у с удове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду письмову заяву в якій позов підтримує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнала та пояснила, що ст. 110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» було передбачено поетапне запровадження у 2006 році виплат дітям війни, встановлених ст. 6 Закону України ««Про соціальний захист дітей війни», за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України з погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки Кабінет Міністрів України не визначив вказаного порядку, підвищення до пенсії дітям війни у 2006 році не було запроваджено. З огляду на те, що встановлені законодавством умови підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни у 2006 році не настали, необхідно відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 рік. Законом України від 19 грудня 2009 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак рішенням Конституційного уду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані не конституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, з 1 січня по 09 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у звязку з чим мали пріоритети порівняно зі спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Отже позовна вимога, щодо відшкодування несплаченої суми соціальної державної допомоги за весь період 2007 року не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає чинному законодавству. Крім того, фінансування виплат по даному закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного Фонду України. В державному бюджеті ні на 2007 рік, ні на 2010 рік не було передбачено коштів на виплату підвищення до пенсії дітям війни за 2007 рік. Отже на підставі вищевикладеного просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІV від 18 листопада 2004 року (надалі Закону України № 2195-ІV) є дитиною війни.

Статтею 6 Закону України № 2195-ІV встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замісить пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України № 2195-ІV фінансове забезпечення державних соціальних гарантій передбачених цим законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, п. 17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на 2006 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України від 19 січня 2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено п. 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, які передбачені ст. 6 Закону України № 2195-ІV,мають запроваджуватись у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішень на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не приймалось.

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону України № 2195-ІV безпосередньо у 2006 році запроваджено не було.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України. Входячи з наведеного, суд приходить до висновку, що не нарахування відповідачем та не сплата ним позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у 2006 році не можуть бути визнані неправомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягає.

Законом України від 19.12.2006 року № 489-V «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія статті 6 Закону України № 2195-ІV на 2007 рік була призупинена. Однак Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнав положення п.12 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким призупинено дію ст. 6 Закону України Закону України № 2195-ІV такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з наведеного, п.12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України № 2195-ІV на 2007 рік втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року.

Відповідно до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Разом з тим ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Посилання представника відповідача на відсутність необхідних бюджетних асигнувань для виплати зазначеної допомоги суд до уваги не бере, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань і органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Така позиція була висловлена Європейським Судом з прав людини у справі «Кечко проти України», і є обовязковою, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з право людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV та ст. 9 Конституції України суди застосовують при розгляді справи Конвенцію як джерело права.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на перерахунок пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з підвищенням її відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІV від 18 листопада 2004 року на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в розмірі встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та отримання відповідних виплат за рахунок коштів Державного бюджету (відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни). Разом з тим, суд самостійно не може провести нарахування підвищення до пенсії, оскільки це відноситися до обовязку відповідача, але відповідно до ст. 162 КАС України суд може зобовязати відповідача здійснити такий перерахунок та провести відповідні виплати, а тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України стягненню на користь ОСОБА_2. підлягають судові витрати відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі по 3, грн. 40 коп., сплата яких документально підтверджується квитанцією № 41 від 08.10.2010 року.

Керуючись ст. ст. 19, 152 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з право людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV в редакції 28.12.2007 року ст.ст. 8, 9, 10, 11, 161-163 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Великолепетиському районі здійснити з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року перерахунок пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підвищенням її відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в розмірі, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за рахунок коштів Державного бюджету України.

В задоволені інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА:

Суддя В.А. Мамаєв