Справа № 121/6435/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Київ К/800/2489/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Лівадійської селищної ради Автономної Республіки Крим (далі - Лівадійська селищна рада) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 вересня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 в Ялтинському міському суді Автономної Республіки Крим пред'явив позов до Лівадійської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати противоправними дії Лівадійської селищної ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду його клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,15 га в межах Лівадійської селищної ради; зобов'язати відповідача внести на засідання чергової сесії ради, розглянути та прийняти рішення щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою чи ненадання такого з обов'язковим обґрунтуванням відмови; стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн. та суму судового збору.

Постановою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 вересня 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року, позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Лівадійської селищної ради щодо не розгляду клопотання ОСОБА_4 від 08 квітня 2013 року про надання йому безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,5 га в межах смт. Лівадія, протиправною.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Лівадійської селищної ради на користь ОСОБА_4 судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви в розмірі 17,20 грн.

Частково не погоджуючись з судовими рішеннями, у касаційній скарзі ОСОБА_4 вказує на те, що рішення судів попередніх інстанцій постановлені з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, судам слід було перевірити чи відповідають дії відповідача вимогам Конституції та законам України та виконати вимоги частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що ОСОБА_4 08 квітня 2013 року звернувся до відповідача з клопотанням про виділення йому земельної ділянки орієнтованим розміром 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах смт. Лівадія.

Листом від 26 квітня 2013 року за вих. № Г-579 ОСОБА_4 повідомлено, що його звернення від 08 квітня 2013 року за вх. № Г-579 розглянуто 23 квітня 2013 року на пленарних засіданнях 27-ої сесії 6-го скликання Лівадійської селищної ради, однак, під час голосування за прийняття такого рішення депутатами ради не надано необхідної кількості голосів, про що було зроблено протокольний запис.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що Лівадійською селищною радою порушено процедуру розгляду питання про надання у власність позивачу земельної ділянки.

З такими висновками суду першої інстанції погодився апеляційний суд.

Така правова позиція судів є правильною, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За приписами пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Статтею 43 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання, в тому числі і щодо регулювання земельних відносин.

Таким чином, відповідач, отримавши клопотання позивача щодо надання земельної ділянки, повинен був прийняти відповідне рішення на пленарному засіданні у місячний строк, як того вимагає чинне законодавство.

Проте, як встановленому судами першої та апеляційної інстанції клопотання позивача на пленарному засідання сесії ради у встановленому порядку хоча і розглядалося, але будь-яке рішення прийнято не було.

В матеріалах справи відсутні докази й того, що це питання повторно вносилося або планувалося до внесення на розгляд сесії ради.

Відповідачем під час судового розгляду справи судам попередніх інстанцій не доведено правомірності своїх дій.

Крім того, суди вірно відмовили у задоволені вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання Лівадійської селищної ради винести на засідання чергової сесії клопотання ОСОБА_4, належним чином розглянути та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи ненадання такого з обов'язковим обґрунтуванням відмови згідно із положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, оскільки суд не може підміняти власні управлінські функції суб'єктів владних повноважень, та не може втручатись в їх діяльність і не має право зобов'язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів та встановлених обставин справи.

Відповідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 вересня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Лівадійської селищної ради Автономної Республіки Крим про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.