Справа № 820/5549/15
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р.Справа № 820/5549/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Вовченко І.В,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю предстаника відповідача Куропятник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015р. по справі № 820/5549/15

за позовом ОСОБА_3

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання недійсними акту та податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд визнати недійсними: акт Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб при отриманні додаткового блага за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. від 08.04.2015 р. № 1302/20-3877-20/НОМЕР_1; податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова від 27.04.2015 р. № відносно податкового боргу ОСОБА_4, на загальну суму 30 852, 68 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, тому є неправомірним та прийнятим з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року у справі № 820/5549/15 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання недійсними акту та податкового повідомлення-рішення.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб при отриманні додаткового блага за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 08.04.2015 р. № 1302/20-3877-20/НОМЕР_1.

У вказаному акті перевірки містяться висновки про порушення ФОП ОСОБА_4:

- ст. 49. п. 179.1. ст. 179. пп. 168.1.3 п. 168.1. ст. 168 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, а саме неподання платником податку декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік;

- пп. 168.1.3 п. 168.1, ст. 168, п. 179.7 ст. 179 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, а саме платником податку не задекларовано дохід в сумі 146538,49 грн. та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 24682,14 грн.

На підставі висновків акту перевірки 08.04.2015 р. № 1302/20-3877-20/НОМЕР_1 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.2015 р. № на загальну суму 30 852, 68 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу, що викладені в акті перевірки відповідають дійсності, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідає ч.3 ст.2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Так, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 11.03.2008 року укладено кредитний договір №CL506-706/029/2008, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту в розмірі та валюті, визначеній в частині 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені в цьому договорі.

В подальшому, 26.11.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 підписано додатковий договір №1 до договору про кредитування поточного рахунку (овердафт) № 706/131/08/1 від 11 березня 2008 року, відповідно до якого на підставі положень договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 р., укладеного між банком і кредитором, останній набув прав вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. В зв'язку з укладанням між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії від 12 листопада 2010 р., з усіма наступними змінами та доповненнями, права та обов'язки за цим додатковим договором належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Також, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 уклали додатковий договір №3 до кредитного договору №CL506-706/029/2008 від 11.03.2008 року, відповідно до п.3.4.якого вказано на необхідність відображення суми прошеного боргу у річній податковій декларації згідно приписів п.п. «д» п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. «д» п.п. 164.2.17, п.164.2, ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника шляхом укладення відповідного договору про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду у якому такий борг було анульовано (прощено), боржник самостійно сплачує податок з таких доходів і відображає їх у річній Податковій декларації.

При цьому, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на запит Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області листом від 14.08.2014 року надало інформацію, згідно якої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подавало до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва форму «1ДФ», в якій відобразило нарахований дохід в тому числі позивача.

Крім того, контролюючий орган листом від 03.09.2014 року №12592 повідомляв позивача про необхідність подачі річної декларації з відображенням сум, нарахованих як додаткове благо з роз'ясненням норм податкового законодавства.

Відповідно до ст. 49 Податкового Кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Пунктом 179.1 ст. 179 Податкового Кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 179.7 ст. 179 Податкового Кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що відповідно до додаткових угод кредитором була прощена (анульована) сума не основного боргу за кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. «д» п.п. 164.2.17, п.164.2, ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Разом з тим, в такій редакції дана норма викладена згідно Законом України №71-VII від 28.12.2014 року. До цього часу законодавець не розрізняв поняття боргу на основний борг і відсотки, пеню тощо, а існувало лише поняття боргу. Так як обов'язок зі сплати податку на дохід, отриманий як додаткове благо, виник у позивача ще до винесення відповідних законодавчих змін, то дана редакція ст. 164.2.17 Податкового кодексу України не може бути застосована до нього.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно оскарження спірного Акту перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. (п. 3.1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 N 984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за N 34/18772).

З огляду на зазначене, акт перевірки та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки. Акт є виключно носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом під час проведення перевірки порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податку порушень.

Таким чином, акт перевірки є лише носієм певної інформації та може бути доказом у адміністративній справі відповідно до норм статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для платника податків, та не може бути предметом судового спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, які б спростовували висновки контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки про встановлені порушення податкового законодавства, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцево самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та. спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015р. по справі № 820/5549/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 28.09.2015 р.