Справа № 2а-18826/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами без задоволення

13 березня 2012 року № 2а-18826/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю представників: заявника ОСОБА_1 (посвідчення від 16.03.2009р. № 60), позивача ОСОБА_2 (довіреність від 17.03.2011р. № 14-57), відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 29.12.2011р. № 40/1-41/18206), розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Першого заступника прокурора міста Києва про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Арбітражного суду міста Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/456
за позовом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
до Київської регіональної митниці
про визнання талонів відмови у митному оформленні недійсними та зобовязання виконати митне оформлення природного газу, -
В С Т А Н О В И В:

НАК «Нафтогаз України»звернулась до Арбітражного суду м. Києва з позовною заявою до Центральної енергетичної митниці про визнання недійсними талонів відмови у митному оформленні № 355/18, № 356/18, № 357/18, № 358/18, № 360/18 від 27 жовтня 1999 року та зобовязання прийняти до митного оформлення вантажні митні декларації НАК «Нафтогаз України»№ 010073, № 010075, № 010076, № 010077, № 010078 та товари, вказані в них без нарахування і сплати додаткового митного збору у розмірі 2 відсотків митної вартості товарів, який раніше був встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 840 від 19 травня 1999 року «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1999 року № 65».

Рішенням Арбітражного суду м. Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/546 за позовом НАК «Нафтогаз України»до Центральної енергетичної митниці про визнання талонів відмови у митному оформленні недійсними та зобовязання виконати митне оформлення природного газу позов було задоволено повністю.

Визнані недійсними талони відмови в митному оформленні № 355/18, № 356/18, № 357/18, № 358/18, № 360/18 від 27 жовтня 1999 року.

Зобовязано Центральну енергетичну митницю здійснити НАК «Нафтогаз України»митне оформлення природного газу в обсязі 5500 000 тис. куб. м. без сплати додатково митного збору в розмірі № 2 % від загальної вартості заявленого газу, відносно якого відповідачем були оформлені оспорювані талони відмови у митному оформленні № 355/18, № 356/18, № 357/18, № 358/18, № 360/18 від 27 жовтня 1999 року.

02 березня 2001 року до Арбітражного суду м. Києва звернувся Перший заступник прокурора м. Києва із поданням про перегляд рішення Арбітражного суду м. Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/546 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Арбітражного суду м. Києва від 31 липня 2001 року провадження у справі № 20/546 було зупинено до остаточного вирішення у Вищому господарському суді України справи № 11/466 за позовом ЗАТ «ТЕК «Ітера Україна»до Центральної енергетичної митниці про визнання недійсними талонів про відмову у митному оформленні та спонукання здійснити митне оформлення природного газу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31 липня 2001 року провадження у справі № 20/546 було зупинено до остаточного вирішення у Вищому господарському суді України справи № 11/466 за позовом ЗАТ ТЕК «Ітера»до Центральної енергетичної митниці про визнання недійсними талонів відмови у митному оформленні та зобовязання здійснити митне оформлення природного газу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30 травня 2011 року провадження у справі № 20/546 було поновлено.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05 липня 2011 року провадження у справі № 20/546 було припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 18 серпня 2011 року ухвалу Господарського суду м. Києва від 05 липня 2011 року скасовано, а справу повернено до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24 листопада 2011 року справу № 20/546 на підставі п. 6, п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України було передано до Окружного адміністративного суду м. Києва на розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року справу № 2а-18826/11/2670 було прийнято до провадження та подання Першого заступника прокурора м. Києва про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Арбітражного суду міста Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/456 призначено до судового розгляду на 16 січня 2012 року.

Розгляд подання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відкладався та в його розгляду оголошувались перерви з різних підстав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2012 року у справі № 2а-18826/11/2670 Центральну енергетичну митницю було замінено на правонаступника Київську регіональну митницю.

В обґрунтування подання Перший заступник прокурора м. Києва посилався на те, що рішення Арбітражного суду м. Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/546 було прийнято без врахування Постанови судової колегії Вищого арбітражного суду України від 28 лютого 2000 року у справі № 1/63 за позовом ТОВ «Акватон»до Кабінету Міністрів України про визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 840, якою визначено, що сплата додаткового митного збору у розмірі 2 % відповідає чинному законодавству.

В письмових поясненнях Центральна енергетична митниця посилалась на те, що Арбітражний суд м. Києва помилково застосував положення Постанови Кабінету Міністрів від 16 червня 1995 року № 425 «Про декларування та митне оформлення природного газу, що надходять в Україну», оскільки дія Постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 840 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1997 року № 65»поширювалась на такий товар, як природний газ, що надходив в Україну, що також підтверджується і Постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1999 року № 1836, яка дозволила митній службі здійснювати митне оформлення імпортованого природного газу із сплатою додаткового збору 2 % митної вартості шляхом видачі простих векселів.

При цьому Центральна енергетична митниця зазначала, що Вищий арбітражний суд України в своїй Постанові від 22 грудня 2000 року № 04-1/11-20/30 у справі № 9/54 за позовом Корпорації «Енергоімпекс-Україна»до Центральної енергетичної митниці про стягнення суми двовідсоткового збору підтвердив, що Постанова Кабінету Міністрів від 16 червня 1995 року № 425 «Про декларування та митне оформлення природного газу, що надходять в Україну»звільняє декларування та митне оформлення природного газу від справляння тільки митних зборів, а не від додаткового збору. До того ж, рішення Вищого арбітражного суду України від 14 вересня 1999 року, яким було визнано Постанову Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 840 недійсною, було скасовано Постановою Вищого арбітражного суду України від 28 лютого 2000 року та в позові було відмовлено.

Позивач в своїх письмових поясненнях на подання посилався на те, що рішення Арбітражного суду м. Києва від 01 грудня 1999 року мотивовано, в першу чергу, неправильним тлумаченням та застосуванням відповідачем нормативних актів, а не лише наявністю рішення Вищого арбітражного суду України від 14 вересня 1999 року у справі № 1/63, скасування якого не впливає на суть даного рішення і не може визнаватись нововиявленою обставиною.

В судових засіданнях представники Прокуратури м. Києва та відповідача підтримали подання та просили його задовольнити.

Представник позивача у судових засіданнях заперечив проти задоволення подання та просив залишити його без задоволення.

Заслухавши пояснення представників заявника та сторін, перевіривши доводи подання про перегляд за нововиявленими обставинами, суд дійшов висновку, що подання підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення»Кодексу адміністративного судочинства України після набрання чинності цим Кодексом позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у звязку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Такі заяви чи скарги (подання) не можуть бути залишені без руху або повернуті у порядку, встановленому цим Кодексом, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог і правил підсудності, встановлених Господарським процесуальним кодексом України 1991 року.

Підставою для скасування чи зміни судових рішень за заявами про перегляд судових рішень у звязку з винятковими обставинами, поданими до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, крім підстав, встановлених цим Кодексом, може бути також виявлене після касаційного розгляду справи застосування положення закону всупереч нормам Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у звязку з нововиявленими обставинами.

Частиною другою ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

В силу ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку при вирішенні справи внаслідок незнання про існування цієї обставини.

За змістом викладених норм, до нововиявлених обставин відносяться обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які існували на час розгляду справи, але не були відомі та не могли бути відомі суду та заявнику на час розгляду справи. Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, які виникли після постановлення рішення судом. Вказаний висновок також викладений в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 1981 року № 1 «Про практику перегляду судами у звязку з ново виявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили».

В той же час, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами може бути скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 1981 року № 1 «Про практику перегляду судами у звязку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили»при розгляді заяви або подання про перегляд судового рішення у звязку із скасуванням рішення, вироку, ухвали, постанови суду по іншій справі або постанови іншого органу необхідно мати на увазі, що скасування такого акта може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обґрунтовував дане судове рішення цим актом чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього, і якщо вже прийнято новий акт, протилежний за змістом скасованому, або коли саме скасування акта означає протилежне вирішення питання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Арбітражного суду м. Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/546 мотивовано тим, що відмова Центральної енергетичної митниці у митному оформленні природного газу за митними деклараціями НАК «Нафтогаз України»відповідними спірними талонами з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 840 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1997 року № 65», якою на період з 01 липня до 31 грудня 1999 року встановлений до митного збору за митне оформлення товарів, які імпортуються на митну територію України, додатковий збір у розмірі 2 % митної вартості товарів, є безпідставною, оскільки в силу спеціальної Постанови Кабінету Міністрів від 16 червня 1995 року № 425 «Про декларування та митне оформлення природного газу, що надходять в Україну»позивач, як імпортер природного газу, звільнений від сплати будь-яких митних зборів за митне оформлення природного газу. Крім того, Арбітражний суд м. Києва в своєму рішенні додатково посилався на те, що рішенням Вищого арбітражного суду України від 14 вересня 1999 року Постанова Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 840 визнана недійсною.

Доказів оскарження вказаного рішення в апеляційному порядку суду не надано.

Доводи подання Першого заступника прокурора м. Києва фактично зводяться до Постанови судової колегії Вищого арбітражного суду України від 28 лютого 2000 року у справі № 1/63 за позовом ТОВ «Акватон»до Кабінету Міністрів України про визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 840, якою визначено, що сплата додаткового митного збору у розмірі 2 % відповідає чинному законодавству.

Водночас, при прийнятті рішення від 01 грудня 1999 року Арбітражний суд м. Києва з виходив саме з спеціальності і, як наслідок, пріоритетності норм Постанови Кабінету Міністрів від 16 червня 1995 року № 425 «Про декларування та митне оформлення природного газу, що надходять в Україну»над нормами Постанову Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 840 «Про внесення доповнення до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1997 року № 65»і лише додатково посилався на скасування Постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 840 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1997 року № 65»в судовому порядку.

Отже, Арбітражний суд м. Києва не поклав в основу свого рішення судове рішення Вищого арбітражного суду України від 14 вересня 1999 року, яке в подальшому було скасовано, а лише посилався на нього, як на неосновний та додатковий довід.

Крім того, не можуть визнаватись нововиявленими обставинами посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права при прийняття рішення, оскільки такі доводи є підставою для перегляду рішення в апеляційному або касаційному порядку, а також на висновки судів по іншим справам, які не повязані з даною справою, в рішеннях, які були прийняті після прийняття рішення Арбітражним судом м. Києва від 01 грудня 1999 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Арбітражного суду м. Києва від 01 грудня 1999 року за нововиявленим обставинами, а тому подання Першого заступника прокурора міста Києва про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Арбітражного суду міста Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/456, яке в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України визнається заявою, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 160, ст. 165, ст. 245, ст. 252, ст. 253, ст. 254, п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення»Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Першого заступника прокурора міста Києва про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Арбітражного суду міста Києва від 01 грудня 1999 року у справі № 20/456 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя О.В. Дегтярьова