Справа № 2-а-173/2010
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №2-а-173/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді - Шевченко І.І.

при секретарі Балакіній С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 рота ДПС УДАІ УМВС України в Миколаївській області на постанову про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати відсутність з його боку порушення дорожнього знаку 2.2 Правил Дорожнього Руху - проїзд без зупинки заборонено, скасувати постанову серії ВН №198410 по справі про адміністративне правопорушення від 24.07.2010 року та стягнення штрафу у розмірі 255 гривень, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити, посилаючись на те, що постановою молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 ОСОБА_3 роти ДПС 18608 УДАІ УМВС України в Миколаївській області по справі про адміністративне правопорушення від 24 07.2010 року мене було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання правил дорожнього руху, а саме - рух без зупинки заборонено (д.з. 2.2), та було накладене адміністративне стягнення у

вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Вважає дану постанову необґрунтованою виходячи з наступного.

При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, оскільки ним не могло бути порушено вимоги д.з.2.2 Правил Дорожнього руху. Так як, він не міг бачити цей знак, так як він був закритий проїжджаючим праворуч від нього транспортом (високогабаритним), а стоп-лінії на дорозі не було. Фіксація проїзду місця порушення, як на думку інспектора, ним правил дорожнього руху технічними засобами не проводилася і свідків не було. Про те все він записав у поясненнях до протоколу.

Так як, зупинивши його, інспектор не пояснив його, які саме правила і норми він порушив та не повідомив йому його права, в тому місці в протоколі він свій підпис не поставив.

Інспектор склав протокол про порушення ним правил дорожнього руху, передбачене ч. 1 ст. 122, але копію протоколу йому не вручив, порушивши його право на оскарження протоколу.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає, що відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин, а тому суд вважає розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи документах.

Вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою серії ВЕ № 198410 по справі про адміністративне правопорушення від 24 липня 2010 року винесеної молодшим сержантом міліції ОСОБА_3 роти ДПС УДАІ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_2, було притягнуто до адміністративної відповідальності як ніби то вчинено позивачем адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., яке виразилося в тому, що 24 липня 2010 року о 14 год. 00 хв. на 143 км а/д Одеса - Новозаводськ позивач, керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2109", державний номерний знак НОМЕР_1, нібито порушив вимоги дорожнього заку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», що підпадає під ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

24 липня 2010 року працівники ДАІ склали на позивача протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова серії ВЕ № 198410 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки позивач виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 Правил дорожнього руху.

Правопорушення позивач не скоював, оскільки не побачив даний дорожній знак 2.2 із дотриманням Правил дорожнього руху України.

Пунктом 2.8 «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затверджений Наказом МВС України від 26.02.2009 року № 77 та зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 24.04.2009 року за № 374/16390 9 (далі по тексту Інструкція № 77), також робиться посилання на те, що працівники Державтоінспекції повинні дотримуватись вимог як інструкції так і КУпАП, а саме:

«Справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, крім випадків фіксації правопорушення за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (стаття 258 КУпАП). Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП)»

Провадження в справах про адміністративні правопорушення становить систему правовідносин, які складаються на основі процесуальної діяльності органів, уповноважених розглядати індивідуальні адміністративні справи з приводу притягнення до адміністративної відповідальності осіб, у діях яких є ознаки адміністративного правопорушення.

Основними завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно ст.. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи; вирішення її в точній відповідності із законом.

Перегляд постанови у справі про адміністративне правопорушення є важливою гарантією захисту прав, свобод та інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Перегляд постанови це форма перевірки законності та обґрунтованості прийнятого рішення, виправлення помилок і недоліків у роботі органів адміністративної юрисдикції, в тому числі і суду.

Перегляд постанови може бути здійснено в порядку подання скарги особою, що притягується до адміністративної відповідальності.

КУпАП України визначає ряд доказів, що можуть бути покладенні в основу винесення постанови у справі, а саме: показання свідків, показання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, документи.

Доказом невинності позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яке зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВЕ № 198410 від 24 липня 2010 року суд вважає той факт, що відповідачем не надано інших доказів, що передбачені нормами КУаАП, а тому інспектор не довів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відкриття справи є початковою стадією провадження у справах про адміністративні правопорушення. Приводів порушення справи у КУпАП не визначено, в той же час як у ст.. 360 МК такі приводи зафіксовані. Але виходячи з теорії процесу приводами порушення справи слід вважати одержання уповноваженими особами будь якої інформації про діяння, що мають ознаки проступку.

Всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи потребує від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Вирішення справи в точній відповідності із законом потребує від уповноваженого органу (посадової особи): розгляд справи відповідно до власної компетенції, в установлені строки і за місцем розгляду справи, згідно із законом, що передбачає адміністративну відповідальність.

Підставами для відкриття справи є наявність правопорушення та його склад, які мають певні ознаки.

Стаття 9 КУпАП розкриває загальне поняття адміністративного правопорушення і його ознаки протиправність, винність, караність. Інші статті Загальної частини КУпАП визначають його склад: обєкт, обєктивну сторону, субєкт та субєктивну сторону.

Єдиною матеріальною підставою порушення адміністративної справи є склад адміністративного правопорушення, що прямо передбачено ст.. 247 КУпАП, яка передбачає обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ст. 251 КУпАП визначає ряд доказів, що можуть бути покладенні в основу винесення постанови у справі, а саме: показання свідків, показання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, документи.

Згідно приписів п.2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадові особі) або у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішується адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Відповідно до ч.3 Постанови від 06.03.2008 року № 2 Пленуму Вищого адміністративного суду до правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб адміністративної відповідальності, які прийнятті субєктами владних повноважень (крім суду) та рішення державних виконавців чи / або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби під час здійснення ними виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суди повинні визначати територіальну підсудність вказаних справ відповідно до частини другої статті 19 КАС України, за правилами якої такі адміністративні справи вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача

Провадження у справах про адміністративне правопорушення базується на визначених принципах, серед яких є презумпція невинності, право на захист, зясування обєктивності істини у справі та інші.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки її вину не буде доведено в установленому законом порядку. З цього випливає, що тягар доведення провини покладається на інспектора ДАЇ, який виніс постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право подавати докази.

Під час розгляду таких справ необхідно зясовувати обєктивну істину у справі, тобто необхідно зобовязати досліджувати всі обставини і їхні взаємозвязки, в тому числі виключати однобічний, упереджений підхід до вирішення справи.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що давали можливість зробити висновки суду про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому дана постанова підлягає до скасування за відсутності події та складу адміністративного правопорушення та провадження по справі необхідно закрити.

Відповідно до ст.. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, п. 2.2 «Інструкції з організації провадження та діловодства у правах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 22.10.2003 року № 1217, Правила дорожнього руху України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 рота ДПС УДАІ УМВС України в Миколаївській області на постанову про адміністративні правопорушення - задовольнити.

Постанову ВЕ № 198410 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати та провадження по справі закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя І.І. Шевченко