Справа № 521/9814/15-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 521/9814/15-а
по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправною відмову від 12.06.2015 р. № 164/К-1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, про зобов'язання провести перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням довідок про заробітну плату від 13.03.2015 р. № 11-39/1627, № 11-39/1628, виданих Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз.
Ухвалою від 31 липня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси залишив без розгляду позовні вимоги, заявлені за період з 01 жовтня 2008 року по 17 грудня 2014 року (34-35), яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року залишена без змін.
Із законністю ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року та правильністю її висновків не згоден, оскільки залишаючи без розгляду позовні вимоги за період з 01 жовтня 2008 року по 17 грудня 2014 року, суд першої інстанції не встановлював наявність або відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, а, процитувавши норми КАС України, лише послався на відсутність заяви позивача про поновлення «процесуального строку звернення до адміністративного суду», на підставі чого дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, заявлених за період з 01 жовтня 2008 року по 17 грудня 2014 року (а.с. 34-35).
Вважаю, що залишаючи без змін зазначену ухвалу, апеляційний суд безпідставно послався на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, оскільки ця норма, на мій погляд не має ніякого відношення до перевірки правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності або наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.
Так само вважаю, безпідставним посилання апеляційного суду на матеріали справи які, на думку апеляційного суду, не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Вважаю за необхідне зазначити, що питання наявності або відсутність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не досліджувалось по суті, суди лише послались на відсутність заяви (клопотання) позивача про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску цього строку, що на мій погляд є недотриманням приписів ст.ст. 2, 11, 100, 107 та 195 КАС України
На мій погляд статтею 100 КАС України, встановлені повноваження суду щодо залишення позову без розгляду тільки у разі якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Залишаючи частину позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції встановив, що позивач заяви про поновлення строку звернення до суду не подав та причин пропуску строку звернення до суду не навів, що, на мою думку унеможливлює застосування у цьому випадку положень ст. 100 КАС України, оскільки за цією нормою позов залишається без розгляду у разі відсутності підстав для визнання зазначених позивачем причин пропуску строку звернення до суду поважними.
За таких обставин, вважаю, що у суду першої та апеляційної інстанції відсутні об'єктивні можливості обґрунтовано стверджувати про неповажність причин пропуску строку звернення до суду, та про передчасність таких висновків.
Таким чином, оскаржена ухвала, на мій погляд, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, має бути скасована, а справа в цій частині позовних вимог, повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Також постановою від 17 вересня 2015 року Одеський апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та задовольнив апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси, скасував постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2015 року та ухвалив нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправною відмову від 12.06.2015 р. № 164/К-1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, про зобов'язання провести перерахунок пенсії державного службовця з 01 жовтня 2008 року з урахуванням довідок про заробітну плату від 13.03.2015 р. № 11-39/1627, № 11-39/1628, виданих Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз.
Із законністю постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року та правильністю її висновків не згоден.
1) відмова пенсійного органу у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, на підставі довідок, виданих Одеським науково-дослідним інститутом судових експерти 13 березня 2015 року:
- № 11-39/1627 про заробітну плату державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на посадах, з яких призначено (перераховано) пенсію, відповідно в якій вказана заробітна плата головного судового експерта, з якої позивачу призначена пенсія, для перерахунку пенсії з 01 жовтня 2008 року (а.с. 13);
- № 11-39/1628 про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 14-16), в якій зазначені премії з січня 2008 року по грудень 2012 року у загальному розмірі 120 230,53 грн., які отримувала позивач та з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
2) зобов'язання пенсійного органу провести перерахунок пенсії на підставі зазначених довідок, а саме за довідкою № 11-39/1627, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям (ст. 31-1 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній до 01.01.2015 року) та за довідкою № 11-39/1628, відповідно до якої позивач отримувала премії, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до матеріалів справи (копії трудової книжки, довідок про заробітну плату, копій розпоряджень пенсійного органу) ОСОБА_1 з 07 вересня 2005 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», в розмірі 81% від суми заробітної плати, що також не оспорюється і сторонами по справі.
Оскільки, як зазначено раніше, позовні вимоги за період з 01.10.2008 р. по 17.12.2014 р., залишені без розгляду, а ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній станом на 18.12.2014 р., передбачала перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям (тобто з дати підвищення заробітної плати), та перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії, враховуючи те, що у пенсійного органу відсутні будь-які зауваження до наданої позивачем довідки № 11-39/1627 від 13.03.2015 р., та довідки № 11-39/1628 від 13.03.2015 р. вважаю, що позивач має право на перерахунок розміру пенсії з 18 грудня 2014 року, що також узгоджується і з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах цього суду від 04 липня 2011 року (ЄДРСР № 17914334), від 28 травня 2013 року (ЄДРСР 31931676), від 08 жовтня 2013 року (ЄДРСР № 34634268).
Саме по собі зазначення в пункті 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (на який послався апеляційний суд), про те, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, окрім іншого, Закону України «Про державну службу», не є підставою вважати, що норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення державних службовців вже є скасованими з 01 червня 2015 року, оскільки скасування норм закону має відбуватись із чітким зазначенням норми закону яка скасовується - стаття, частина, що також підтверджено і наявністю проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження єдиних принципів нарахування пенсій та скасування привілеїв у пенсійному забезпеченні» № 2767-2 від 12.05.2015 р., яким запропоновано у Законі України «Про державну службу» текст статті 37 викласти у такій редакції: «Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».», а статтю 371 - виключити.
Враховуючи викладене, висновки апеляційного суду стосовно того, що з 1 червня 2015 року державним службовцям пенсії призначаються та перераховуються виключно на підставі норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вважаю такими, що не відповідають дійсності.
При цьому вважаю за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги пенсійного органу щодо не віднесення до складу заробітної плати матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, та грошових винагород, ґрунтуються на спотвореному розумінні норм матеріального права та суперечать правовій позиції Верховного Суду України з цього питання, яка висловлена у постанові цього суду від 20 лютого 2012 року (ЄДРСР № 22547610).
Завідомо спотвореною вважаю також позицію пенсійного органу, викладену в апеляційній скарзі, щодо відсутності законодавчого обов'язку проводити будь-які перерахунки пенсійних виплат, оскільки, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», в редакції Закону України №76-VІІІ від 28.12.2014 р. «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», чинній з 01 січня 2015 року та на час ухвалення оскарженої постанови суду першої інстанції та ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, передбачає перерахунок пенсійних виплат на умовах та в порядку визначених Кабінетом Міністрів України, який, на виконання цієї норми не вчинив жодних дій щодо встановлення умов та порядку перерахунку пенсійних виплат державним службовцям.
Неналежне виконання Кабінетом Міністрів України свого обов'язку, встановленого п. 16 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України від 28.12.2014 р. № №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», щодо забезпечення прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону, не може бути підставою для позбавлення позивача права на належне пенсійне, соціальне забезпечення, яке гарантовано ст. 46 Конституції України, що в свою чергу є порушенням основоположної складової принципу верховенства права - принципу правової певності, а саме якості закону.
Також вважаю неприпустимим обмеження судом першої інстанції перерахунку пенсії кінцевим строком, а саме по день ухвалення рішення, оскільки такі виплати проводяться безстроково в межах та на підставі діючого законодавства, якщо не відбулось змін у законодавстві, які не суперечать нормам Конституції України.
Таким чином, вважаю, що апеляційна скарга пенсійного органу має бути залишена без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 має бути задоволена частково (оскільки апелянт просить змінити резолютивну частину зазначивши початкову дату проведення перерахунку 01.10.2008 р.), а оскаржена постанова змінена, шляхом виключення з резолютивної частини постанови кінцевого строку проведення перерахунку пенсії позивача та зазначення в резолютивній частині оскарженої постанови відсоткового розміру пенсії, від заробітної плати, 81%.
Суддя Домусчі С.Д.