Справа № 2-983/10
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 р. Справа № 34465/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

розглянувши порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.10.2010р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

08.07.2010 р. ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області, в якому просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007 по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 червня 2010 року та в подальшому здійснювати перерахунок згідно чинного законодавства.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.10.2010р. позов задовольнено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області провести перерахунок та виплату недоплаченої підвищеної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 червня 2010 року.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з 8 гривень 50 копійок судового збору та 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді, сплачених позивачем при зверненні до суду з позовом.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області про стягнення заборгованості за правилами норм ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дитиною війни, а відтак має право на встановлене ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни підвищення до пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що остання має право на підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано неконституційними окремі положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки, якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних доплат, а саме зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Тобто рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 мають перспективну дію та преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, є остаточними і не можуть бути оскаржені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо нарахування та виплати на користь позивачки невиплаченого підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, оскільки ч.2 ст.152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Одночасно колегія суддів вважає підставними заявлені вимоги позивачки за період 2009 2010 років та правомірність задоволення заявлених вимог за вказаний період судом першої інстанції.

Дія норм ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» на 2009 та 2010 роки не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010 роках дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

На підставі ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглянув оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі не менше 30 % мінімальної пенсії за віком, як дітям війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.06.2010 року.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов»язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачці здійснює Пенсійний фонд України в особі управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області обовязок щодо нарахування і виплати спірної допомоги правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Щодо стягнення з управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з 8 гривень 50 копійок судового збору та 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді, сплачених позивачем при зверненні до суду з позовом, то в цій частині суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення в цій частині з наступних підстав.

В силу ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому судові витрати підлягають відшкодуванню частково, а не в повному розмірі як це постановив суд першої інстанції.

Також судом першої інстанції при стягненні судових витрат не враховано, що Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації згідно ст. 4 ч. 1 п. 34 Декрету КМ України від 21.01.1993 № 7-93 "Про державне мито" звільнені від сплати державного мита, що виключає можливість застосування при стягненні судових витрат ч.1 ст. 88 ЦПК України. Згідно ч.2 цієї статті якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позовні вимоги слід задоволити частково.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п. 1, 3 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, ст.207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області задоволити частково, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.10.2010р. у справі № 2а-983/10 в частині стягнення судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 4,25 грн. сплаченого судового збору та 18,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В решті рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.10.2010р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до ВАС України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : В.П.Сапіга

Судді: Т.В.Онишкевич

ОСОБА_2