Справа № 804/7063/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2015 рокусправа № 804/7063/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Осипенка Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 р. в справі № 804/7063/15 за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі - КЕВ) про визнання протиправними дій з відмови в передачі в приватну власність квартири, яку він займає разом з членами родини на підставі ордеру № 29 від 21.01.1997 р. на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, визначені в рішенні № 369 від 22.02.2015 р. згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з процедурою, передбаченою Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р.; визнання протиправним та скасування рішення КЕВ № 369 від 22.01.2015 р. про відмову в передачі у приватну власність квартири, яку позивач займає разом з членами родини на підставі ордеру № 29 від 21.01.1997 р. на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання КЕВ як органу приватизації вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яку позивач займає разом з членами родини на підставі ордеру № 29 від 21.01.1997 р. на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 р. позов задоволено частково, визнані протиправними дії КЕВ щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_3 займає разом з членами його родини на підставі ордеру № 29 від 21.01.1997 р., на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, визначені в рішенні №369 від 22.01.2015 р. згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з процедурою, передбаченою Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 р.; визнано протиправним та скасоване рішення КЕВ № 369 від 22.01.2015 р. щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_3 займає разом з членами його родини на підставі ордеру №29 від 21.01.1997 р., на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, визначені в рішенні №369 від 22.01.2015 р. згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з процедурою, передбаченою Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 р.; в задоволенні іншої частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно визначений предмет спору - встановлення обставин, пов'язаних з приватизацією об'єкта нерухомого майна, а саме визначення статусу військового поселення, де ця нерухомість знаходиться, - відкритого або закритого, оскільки позов не містив таких вимог, а до компетенції КЕВ не належить визначення статусу військових поселень. Відповідно до п. 4 наказу Міністра оборони України № 1 від 03.01.1993 р. обов'язки органів, які здійснюють приватизацію квартир (будинків) житлового фонду Міністерства оборони, покладено на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких знаходяться квартири (будинки), тому вважає, що КЕВ м. Дніпропетровська не є суб'єктом владних повноважень через те, що на КЕВ покладено тільки обов'язки з виконання механічної функції по підготовці документів на приватизацію. Апелянт вважає, що в даному випадку наявний приватно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також зазначає про неврахування судом першої інстанції, що квартира, яку намагається приватизувати позивач, є військовим майном, єдиним власником і розпорядником якого є держава Україна в особі Міністерства оборони України, а КЕВ лише висловив волю власника майна в оспорюваному рішенні.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до КЕВ м. Дніпропетровська подано заяву від 21.01.2015 р. № 167 про передачу в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1, яку він займає спільно з дружиною на підставі ордеру №29 від 21.01.1997 р., виданого Гвардійською КЕЧ району.

Відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні передачі у приватну власність квартири № 369 від 22.01.2015 р., яке обґрунтовано тим, що житловий фонд військових містечок селищ Гвардійське, Черкаське у комунальну власність територіальних громад не передано. Згідно з Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м. Дніпропетровська; управління військовим майном, згідно з законом, здійснює Міністерство оборони; згідно з листом квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 303/22/1/850 від 05.09.2013 р., військове містечко, в якому мешкає позивач, включено до числа закритих, житлові приміщення в яких не підпадають під приватизацію. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на Доручення Президента України від 12.10.2010 р. та враховуючи фактичну передачу об'єктів соціальної та інженерної інфраструктури, що перебували в оперативному управлінні КЕВ району відповідно до наказу Міністра оборони України № 569 від 15.09.2011 р. про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад, військове містечко № 3 має ознаки відкритого, тому дії та рішення відповідача з відмови у приватизації житла є протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, суд першої інстанції зазначив, що саме компетенцією КЕВ, а не суду, є розгляд заяви щодо передачі у приватну власність квартири із подальшим здійсненням відповідних заходів за розглядом заяви.

Предметом апеляційного перегляду є судове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з членами родини відповідно до ордеру № 29 від 21.01.1997 р., виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району Міністерства оборони України, вселився в квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10).

21.01.2015 р. ОСОБА_3 подана до КЕВ м. Дніпропетровська заява про оформлення передачі у приватну власність вказаної квартири (а.с. 9).

Рішенням начальника КЕВ м. Дніпропетровська від 22.01.2015 р. № 369 відмовлено ОСОБА_3 в оформленні передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8). Підставою відмови в оформленні передачі у приватну власність квартири є належність військового містечка, в якому мешкає позивач, до закритих військових містечок, які не підпадають під приватизацію житлового фонду відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Предметом доказування в даній справі є правомірність дій та рішення відповідача з відмови у приватизації житлового приміщення.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XXII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Як встановлено статтею 2 Закону № 2482-ХХІІ до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних

парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХХІІ органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03.01.1993 р. № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за № 109/17404 (далі - наказ МЖКГ № 396), встановлено, що приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади).

З урахуванням зазначених вимог законодавства, право особи на передачу у приватну власність житла органами приватизації може бути обмежено тільки на підставах, встановлених законом.

Як зазначено вище, частиною 2 статті 2 Закону № 2482-ХХІІ визначений перелік об'єктів нерухомого майна, які не підлягають приватизації, в якому, зокрема, зазначено квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень.

Оскільки в законодавстві України відсутнє правове визначення терміну «Закрите військове поселення», обґрунтування відповідачем рішення про відмову в оформленні передачі в приватну власність позивачу квартири фактом знаходження житла в закритому військовому містечку є безпідставним та таким, що не відповідає ч. 2 ст. 2, ч. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХХІІ.

З огляду на зазначене, є правильним висновок суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення КЕВ № 369 від 22.01.2015 р.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вдався до аналізу розпорядчих документів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України стосовно переліку закритих військових містечок та зробив висновок про те, що смт. Черкаське є відкритим військовим містечком, зазначивши, що в резолютивній частини постанови про знаходження квартири на території відкритого військового містечка.

Колегія суддів вважає, що роблячи такий висновок, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки суди не наділені компетенцію на визначення статусу та виду населених пунктів.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача з відмови в передачі в приватну власність житла, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, статтею 8 Закону № 2482-ХХІІ передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідачем за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в оформленні передачі ОСОБА_3 в приватну власність квартири.

Таким чином, правове значення для позивача має саме рішення органу приватизації про відмову в приватизації квартири, а не дії відповідача, оскільки наслідком таких дій є прийняте відповідачем рішення, яке судом визнане протиправним.

Тому суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим задоволення цієї частини позовних вимог судом першої інстанції.

З огляду на приписи статті 198 КАС України, відповідно до якої за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; змінити постанову суду; скасувати її та прийняти нову постанову суду; скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі, суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень на часткове скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з чим постанова, яка переглядається, підлягає скасуванню в повному обсязі.

У зв'язку з цим, судом апеляційної інстанції здійснюється правовий аналіз позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено судом першої інстанції, а саме, в частині зобов'язання відповідача вжити заходів щодо приватизації житла.

З урахуванням вимог Закону № 2482-ХХІІ здійснення дій щодо приватизації житла є виключною компетенцією органу приватизації, яким в межах даних правовідносин є КЕВ м. Дніпропетровська, тому зобов'язання відповідача вжити достатніх та належних заходів щодо приватизації квартири не узгоджується з компетенцією суду.

Прийнявши таке рішення, суди б перебрали на себе повноваження відповідача, що є неприпустимим, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта в частині того, що цій спір є приватно-правовим, тому дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 р., яка набрала законної сили, скасована ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до КЕВ м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії. Саме з урахуванням цього судом першої інстанції справа розглянута в порядку адміністративного судочинства, відповідно, суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд судового рішення по суті вирішення спору, не має підстав для висновку про непідвідомчість даного спору адміністративному суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України суд присуджує на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 р. в справі № 804/7063/15 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 р. в справі № 804/7063/15 за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Постановити в справі № 804/7063/15 нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 369 від 22.01.2015 р. про відмову в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_3 займає разом з членами родини на підставі ордеру № 29 від 21.01.1997 р. за адресою: АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з процедурою, передбаченою Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 25.09.2015 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко