Справа № 2а/0570/6901/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/7255/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Моторного О.А.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку Донецької області Державної податкової служби

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2013 року

у справі №2а/0570/6901/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку Донецької області Державної податкової служби

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькенергоремонт»,

та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Імперія»

про визнання частково недійсними податкових повідомлень - рішень та рішення про нарахування пені,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку Донецької області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання частково недійсними податкових повідомлень-рішень та рішення про нарахування пені.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 22 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2013 року, адміністративний позов задовольнив частково, скасував податкові повідомлення - рішення відповідача від 15 травня 2012 року №/5223/10/15-17-3 у частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 802 892,50 грн.; №/5233/10/15-17-3 у частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств у сумі 20 144,50 грн.; №/5231/10/15-17-3 у частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств у сумі 116 249,40 грн., а також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 641,00 грн. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати у частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач надав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючий орган провів документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року, про що склав акт від 24 квітня 2012 року №62/15-17-3/233343582, яким встановив порушення позивачем вимог: підпункту 4.1.1. пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.1.2 пункту 8.1, підпункту 8.3.1 пункту 8.3, підпункту 8.4.2 пункту 8.4 статті 8, підпункту 11.2.1 пункту 11.2, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктів 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

За наслідками проведеної перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 15 травня 2012 року №/5223/10/15-17-3, яким збільшив позивачу розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 928 736,50 грн., з яких 746 581,00 грн. - основний платіж, 182 155,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції; №/5233/10/15-17-3, яким збільшив суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств у розмірі 70 128,50 грн., з яких 70 127,50 - основний платіж, 01,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; №/5231/10/15-17-3, яким зменшив суму від`ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за деклараціями від 03 серпня 2011 року № за ІІ квартал 2011 року у розмірі 61 792 грн., від 03 листопада 2011 року №90099492 за ІІ-ІІІ квартали 2011 року у розмірі 202 818 грн., від 07 лютого 2012 року № за ІІ-IV квартали 2011 року у розмірі 252 492,00 грн.; від 18 травня 2012 року №5573/10/15-17-3, яким нараховано пеню з податку на прибуток у розмірі 12 337,25 грн. та з податку на додану вартість у розмірі 102 903,87 грн.

Вказані податкові повідомлення - рішення є спірними у частині нарахування податкових зобов'язань та нарахування пені за результатом здійснення господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Торговий дім «Імперія», зокрема: №/5223/10/15-17-3 у частині збільшення розміру грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 802 892,50 грн., з яких основний платіж - 642 314,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 160 579,50 грн.; №/5233/10/15-17-3 у частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 29 113,54 грн.; №/5231/10/15-17-3 у частині зменшення суми від`ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 116 249,40 грн.; №5573/10/15-17-3 у частині нарахування пені з податку на додану вартість у розмірі 92 958,12 грн., з податку на прибуток у розмірі 2 752,11 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За висновками акту перевірки, податковий орган, посилаючись на норми статей 203, 215, 216, 228, 236, частини 1 статті 628, частини 2 статті 689, пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» вказує на нікчемність правочину, укладеного між позивачем та ТОВ «ТД «Імперія» по операціям з придбання товарів у серпні, вересні, жовтні 2010 року на загальну суму 3 853 881,42 грн., у тому числі ПДВ - 642 313,57 грн., а тому вважає, що взаємовідносини між зазначеними особами є такими, що суперечать законодавству та не можуть бути спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Вказані висновки також ґрунтуються на обставинах встановлених досудовим слідством у межах кримінальної справи, яка знаходиться у провадженні СВ ПМДПС у Донецькій області, а саме - обставини щодо віднесення контрагента ТОВ «Торговий дім «Імперія» до складу транзитних фірм створених громадянами Донецька з метою прикриття своєї незаконної діяльності щодо вчинення фіктивних фінансово-господарських операцій, переведення безготівкових грошових коштів в готівку та легалізації (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом.

Враховуючи нікчемність угоди між позивачем та ТОВ «ТД «Імперія», податковий орган дійшов висновку щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства у частині формування податку на додану вартість та податку на прибуток за результатом вчинення господарських взаємовідносин з ТОВ «Торговий дім «Імперія».

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року позивач здійснював господарські взаємовідносини з ТОВ «ТД «Імперія».

Так, між позивачем та зазначеним підприємством було укладено договір від 01 червня 2010 року №20/01-115, за умовами якого ТОВ «Торговий дім «Імперія» (Постачальник) зобов'язалося поставити позивачу (Замовник) товарно-матеріальні цінності (сталеві труби) на загальну суму 3 211 567,85 грн. (у тому числі ПДВ - 642 313,57 грн.). Отримувачем товару згідно договору є Старобешевська ТЕС. Згідно розділу 2 «Порядок і строки поставки» поставка товару здійснюється на умовах DDP транспортом Постачальника, в місце і строки зазначені у Специфікації №1.

Специфікація №1 до договору від 01 червня 2010 року №20/01-115 містить відомості щодо номенклатури, кількості, ціни і вартості поставки.

Придбані труби у загальній кількості 120,965 тонн на загальну суму 3 211 567,85 грн. оприбутковані позивачем по рахунку 2010 «Сировина й матеріали»: у серпні 2010 року у кількості 36,845 тонн на суму 779 097,75 грн., у вересні 2010 року у кількості 40,140 тонн на суму 1 160 715,04 грн. та у жовтні 2010 року у кількості 43,98 тонн на суму 1 271 755,00 грн.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових та податкових накладних, актів приймання-передачі товару, складських прибуткових ордерів, сертифікатів якості.

Відомостями відображеними у первинних документах, а саме - актах приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, облікових регістрах за період з серпня по листопад 2010 року, підтверджується факт використання придбаних позивачем труб у виготовленні конструкцій (пакетів вхідного ступені вторинного пароперегрівача котла), що доручено позивачем ТОВ «Донецькенергоремонт» згідно договору від 17 травня 2010 року №20/01-108.

Пакети вхідної ступені вторинного пароперегрівача котла у кількості 464 шт., у тому числі виготовлені з труб поставлених ТОВ «ТД «Імперія», були використані при проведенні ремонту та часткової реконструкції господарським способом енергоблоку №11 у вересні, жовтні, листопаді 2010 року. По завершенню ремонту станом на 31 грудня 2010 року його вартість була віднесена на збільшення вартості основних засобів.

У 2011 році на вартість енергоблоку була нарахована амортизація, у тому числі на вартість труб у розмірі 3 105 443,67 грн., отриманих від ТОВ «ТД «Імперія».

Сума амортизації у розмірі 116 454,14 грн. відображена позивачем у декларації з податку на прибуток за І квартал 2011 року у рядку 07.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано визначились стосовно правомірності формування позивачем податку на прибуток за результатом вчинення господарських взаємовідносин з ТОВ «ТД «Імперія» з огляду на наступне.

Так, за висновками відповідача, позивачем в порушення вимог підпункту 8.1.2 пункту 8.1, підпункту 8.3.1 пункту 8.3, підпункту 8.4.2 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» завищено суму амортизаційних відрахувань, яка відображена у рядку 07 декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року на 116 454,14 грн.

Крім того, завищено витрати, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, на суму 116 249,40 грн., що відображені: у рядку 05.1.3 додатку СВ «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» до рядка 05.1 декларації з податку на прибуток на суму 113 014,56 грн., у тому числі за ІІ квартал 2011 року в сумі 37 671,52 грн., за ІІ-ІІІ квартали - 75 343,04 грн., за ІІ-ІV квартали - 113 014,56 грн.; у рядку 06.5.27 додатку ІВ «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» до рядка 06.5 декларації з податку на прибуток на суму 3 234,84 грн., у тому числі за ІІ квартал 2011 року в сумі 1 078,28 грн., за ІІ-ІІІ квартали - 2 156,56 грн., за ІІ-ІV квартали - 3 234,84 грн.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 вказаної статті передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

В силу приписів пункту 8.1.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

За змістом підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 вказаного Закону амортизації підлягають витрати на:

придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення;

самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів;

проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів;

капітальні поліпшення землі, не пов'язані з будівництвом, а саме: іригація, осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі.

Згідно підпункту 8.4.2 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі здійснення витрат на самостійне виготовлення основних фондів платником податку для власних виробничих потреб балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму всіх виробничих витрат, понесених платником податку, що пов'язані з їх виготовленням та введенням в експлуатацію, а також витрат на виготовлення таких основних фондів, що мають інші джерела фінансування, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Пунктом 146.2 статті 146 Податкового кодексу України визначено, що амортизація об'єкта основних засобів нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, установленого платником податку, але не менше мінімально допустимого строку, встановленого пунктом 145.1 статті 145 цього Кодексу, помісячно, починаючи з місяця, що наступає за місяцем введення об'єкта основних засобів в експлуатацію і зупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання, консервації та інших видів поліпшення та консервації».

Згідно «Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства», затвердженого наказом ДПА України від 29 березня 2003 року №143 суми амортизації формуються відповідно до норм підпункту 7.9.4 пункту 7.9 статті 7, статті 8, статті 9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і відображаються у рядку 07 «сума амортизаційних відрахувань». У разі заповнення цього рядка складається таблиця 2 додатка К1/1 та/або таблиця 1 додатка К1/2. У разі одночасного заповнення додатків К1/1 та К1/2 у цей рядок переноситься сума рядка 07 таблиці 2 додатка К1/1 та рядка 07 таблиці 1 додатка К1/2.

З матеріалів справи вбачається реальність вчинених позивачем з ТОВ «ТД «Імперія» господарських взаємовідносин та правомірність їх відображення у податковому обліку, що підтверджені первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, висновки податкового органу про необхідність виключення зі складу амортизаційних відрахувань та витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток позивача, витрат на придбання товарів за господарськими операціями, вчиненими за договором з ТОВ «ТД «Імперія» з посиланням на нікчемність правочину, є необґрунтованими.

Також попередні судові інстанції дійшли правильного висновку стосовно безпідставності доводів відповідача про порушення позивачем вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.2, підпункту 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8№ цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Закону України «Про податок на додану вартість», підтверджений відповідними податковими накладними, що виписані контрагентами зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Натомість, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям з ТОВ «ТД «Імперія».

Крім того, правомірність формування позивачем податкового кредиту підтверджується висновками судово-економічної експертизи від 08 листопада 2012 року № 340/24.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій правомірно не взято до уваги посилання податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, як підставу для висновку про безтоварність господарської операції, оскільки відсутність товарно-транспортної накладної не є беззаперечним доказом нездійснення господарських операцій та не може бути підставою для висновку про неправомірність формування валових витрат, оскільки законодавчо не визначено прямої залежності такого права від обов'язковості підтвердження транспортування придбаного товару на власний склад покупця. Крім того, факт поставки придбаного позивачем товару підтверджується копією договору про перевезення вантажів, який укладено між ТОВ «ТД «Імперія» (Замовник) та ПП «Квант Л» (Перевізник) від 01 липня 2010 року №07011, за умовами якого постачальник зобов'язався здійснити перевозку придбаного позивачем вантажу.

Не заслуговують на увагу і твердження податкового органу щодо порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства при формуванні своїх зобов'язань, як підстави для висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту, з огляду на те, що податкове законодавство не ставить у залежність виникнення у платника податку права на формування власного податкового обліку від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень у зазначених сумах.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку Донецької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2013 року у справі №2а/0570/6901/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Моторний О.А.