Справа № 2а/0270/4794/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 р. Справа № 2а/0270/4794/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Середюку Миколі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод"

до: Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання податкових повідомлень-рішень незаконними та їх скасування

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство «Гайсинський спиртовий завод» (далі ДП «Гайсинський спиртовий завод», ОСОБА_7, позивач) із адміністративним позовом до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції (далі Гайсинська МДПІ, відповідач) про визнання податкових повідомлень-рішень незаконними та їх скасування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Гайсинською МДПІ проведено планову виїзну перевірку ДП «Гайсинський спиртовий завод», в результаті якої виявлено порушення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки від 23.09.2011 року №1464/2300/05459105 та користуючись правом його оскарження, позивач звернувся до відповідача із запереченнями на Акт перевірки 30.09.2011 року за вих. № 785.

За результатами розгляду даних заперечень відповідачем надана відповідь від 06.10.2011 року №5549, згідно якої заперечення на Акт перевірки задоволено в частині скасування пені в сумі 4612 грн. 61 коп., інші вимоги позивача залишено без задоволення.

На підставі висновків проведеної перевірки 10 жовтня 2011 року податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення №, №, №, №, якими позивачу збільшено зобов'язання по податку на прибуток підприємств на суму 85033 грн., збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на суму 45378 грн., а також зменшено розмір відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у сумі 462938 грн., зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 32490 грн.

Позивач не погоджується із прийнятими рішеннями та вважає їх протиправними з огляду на те, що ДП Гайсинський спиртовий завод» проводить податковий (бухгалтерський) облік відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та вимог Податкового кодексу України.

Крім того, за перевіряємий період підприємством постійно велася господарська діяльність. З метою виконання договорів промислової переробки сировини №41 від 05.11.2010 року та №48 від 05.05.2011 року підприємством надано послуги по виробництву КМПА за 2010 рік в кількості 713,867 тонн та за 2011 рік в кількості 1341,164 тонн. За перевіряємий період проводилось оновлення обладнання, профілактичні роботи та підготовка до пропуску заводу з метою надання послуг по виробництву КМПА. Для виробництва КМПА проводилося прийняття меляси, допоміжних матеріалів, для чого використовувалася електроенергія (для роботи обладнання, оргтехніки, освітлення підприємства, перекачки меляси та інших робіт). Підчас простою виробництва працівники працюють (охорона, слюсарі, електрики, вагарі, адмінперсонал та інші). Більшість працівників переведено на скорочений режим робочого часу, згідно їх заяв, а саме: 2 години на тиждень. З урахуванням технічних особливостей, для пропуску або зупинки виробництва потрібні значні затрати газу та електроенергії, а саме для розігріву паропроводів, подачі меляси, роботи бражного відділення, створення тиску в апаратах, розігріву регенераційної колони та іншого обладнання. Без затрат на пропуск та підготовку виробництва виробити КМПА неможливо.

Також ОСОБА_7 вважає, що висновки, які викладені в акті перевірки, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджено належними та допустимими доказами.

Слід зазначити, що позивачем на вимогу ухвали суду неодноразово подавались письмові доповнення до позовної заяви (вх. №№ 29217, 29806), в яких ОСОБА_7 зазначило наступне.

По-перше, із встановленими порушеннями по податку на прибуток за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року ДП «Гайсинський спиртовий завод» не погоджується з таких підстав.

Використання основних допоміжних матеріалів для виробництва КМПА здійснювалося в межах норм. Оскільки меляса та вода, що надходили на виробництво за загальною кількістю мікроорганізмів відносяться до дуже інфікованих, відповідно до протоколів випробувань Незалежного аналітичного центру №7012 від 28.03.2011 року, №7279 від 05.10.201 1 року, №7080 від 01.08.2011 року та Рекомендацій налагодження режиму виробництва процесу вирощування дріжджів та зброджування меляси для ДП «Гайсинський спиртовий завод», одержаних за результатами обстеження співробітниками «УкрНДІспиртбіопрод» технологічного процесу розведення чистої культури дріжджів, дріжджегенерування та зброджування меляси в умовах ДП «Гайсинський спиртовий завод».

В мелясі та воді спороутворюючі бактерії шкідливої групи мікроорганізмів утворюють сполуки які в кількості 0,005% негативно впливають на дріжджові клітини гальмують процес спиртового бродіння та можуть призвести до зупинки розмноження дріжджів, що як наслідок зупинить виробництво. Рівень рН в мелясі не відповідав нормам, що підтверджується висновками лабораторії. Для одержання норми рН відповідно до вимог Типового технологічного регламенту одержання мелясно-спиртової бражки і пресованих хлібопекарських дріжджів, використано сірчану кислоту, що дало можливість одержати необхідний рівень рН, пригнітити інфікуючи мікрофлору в мелясі та підсилити дію антисептиків.

Крім цього, меляса за вмістом азоту та фосфату не відповідає вимогам діючого регламенту. Відповідно до рекомендацій по налагодженню режиму виробництва процесу вирощування дріжджів та зброджування меляси для ДП «Гайсинський спиртовий завод» необхідно вносити додаткову кількість живильних речовин (джерел азоту та фосфору) у вигляді карбаміду та ортофосфорної кислоти. Згідно із нормами «Витрат допоміжних матеріалів на виробництво спирту етилового з меляси бурякової» при низькому вмісті в мелясі загального азоту (0.3-1.0%) дозволяється збільшення дозування карбаміду до 0,2-0.3% до маси меляси, що складає 60-70 кг на 1000 дал. Також згідно з «Типовим технологічним регламентом одержання мелясно-спиртової бражки і пресованих хлібопекарських дріжджів», якщо переробляють дефектну мелясу, то витрати допоміжних матеріалів визначаються за результатами бродильної проби. Тому відповідно до вищенаведеного використано збільшений об'єм допоміжних матеріалів, а саме:

сірчаної кислоти - в грудні 2010 року (7629 кг на суму 2517 грн. 57 коп.), січні 2011 року (774кг на суму 255 грн. 42 коп.), березні 2011 року (8624,9 кг на суму 11643 грн. 62 коп.), червні 2011 року (585,5 кг на суму 790 грн. 43 коп.);

ортофосфорної кислоти - в березні 2011 року (846,8 кг на суму 6315 грн. 60 коп.), червні 2011 року (25.8 кг на суму 83 грн.)

карбаміду - в грудні 2010 року (392,43 кг на суму 1472 грн.59 коп.), січні 2011 року (1080,32 кг на суму 120 грн. 08 коп.), березні 2011 року (2071,06 кг на суму 8543 грн. 12 коп.), квітні (1485,28 кг на суму 6126 грн. 78 коп.), червні (360,21 кг на суму 1485 грн. 87 коп.).

Всі витрати допоміжних матеріалів були зроблені відповідно до технологічних вимог, згідно з діючим законодавством, що підтверджується поясненнями головного технолога ОСОБА_8

Правила бухгалтерського обліку залишаються незмінними. Однак, разом із цим облік на підприємстві повинен забезпечити визначення виробничої собівартості й для цілей оподаткування згідно з п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Водночас із збільшенням витрат допоміжних матеріалів збільшилась вартість переробки, що підтверджується калькуляціями відповідно до яких заключено додаткові угоди від 05.11.2010 року, від 25.11.2010 року, від 01.08.2011 року до договору промислової переробки сировини № 41 від 05.11.2010 року в яких збільшено вартість давальницької переробки. Оплата послуг промислової переробки сировини, включаючи вартість допоміжних матеріалів проведена повністю, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків.

Окрім цього, у звязку з тим, що ОСОБА_7 господарська діяльність ведеться постійно позивач закуповував електроенергію за перевіряємий період: 3-й квартал 2010 року - на суму 20730 грн., 4-й квартал 2010 року на суму 130775 грн. 89 коп., 1-й квартал 2011 року на суму 24243 грн. 20 коп., 2-й квартал 2011 року - на суму 28603 грн. 81 коп., а також природній газ - на суму 88790 грн.61 коп.

Електроенергія, в період коли виробництво КМПА не проводилося, використовувалася для освітлення території підприємства, отримання патоки (меляси) допоміжних матеріалів, роботи оргтехніки адміністративного корпусу, на роботи вагової, на зварювальні та токарні роботи, відкачування каналізаційних стоків, та інші роботи, що підтверджується доповідними інженера електрика ОСОБА_9 за періоди, коли виробництво не працювало.

Крім цього, підприємство несе втрати електроенергії в трансформаторах та ліліях, що визначаються згідно додатку №7 до договору №0009 від 20.04.2010 року між ДП «Гайсинський спиртовий завод» та ВАТ «АК «Вінницяобленерго» на постачання електричної енергії. Використання газу в листопаді 2010 року проводилося на запуск та зупинку ОСОБА_7 у відповідності до вимог чинного законодавства. На ОСОБА_7 розроблено та затверджено концерном «Укрспирт» «Загально виробничі норми питомих витрат палива, теплової та електричної енергії на 2011 рік». Відповідно до даних норм, крім виробничого споживання палива, теплової та електричної енергії, передбачено використання енергоносіїв та інше виробниче споживання (у період відсутності виробництва). Також, окремо визначено норми використання на пропуск та зупинку виробництва. Затрати газу в листопаді 2010 року згідно з актом від 30.11.2010 року склали 39122 м. куб. при дозволених затратах в розмірі 96973 м. куб. Дані обставини, на думку позивача, свідчать про економічне використання газу в межах затверджених норм.

Разом з тим, в період відсутності виробництва до валових витрат підприємства віднесено загальновиробничі витрати на оплату праці, а саме: 3-й квартал 2010 року - 150318 грн.; 4-й квартал 2010 року - 245167 грн.; 1-й квартал 2011 року - 166879,04 гри.; 2-й квартал 2011 року оплата праці в розмірі 65218 грн., внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 12175 грн.

В період коли виробництво КМПА не здійснюється працівники підприємства проводять ремонт, обстеження та відновлення обладнання, здійснюють закупівлю сировини, допоміжних матеріалів, обладнання, запасних частин та інших матеріалів для господарської діяльності, ведеться облік робочого часу працівників, здійснюється прийом меляси та допоміжних речовин, заключаються господарські договори, проводиться підготовка та здача звітів в концерн «Укрспирт», управління статистики, ДПІ та інші установи. Той факт, що працівники дійсно були зайняті на ОСОБА_7 підтверджується табелями обліку робочого часу та актами на списання матеріалів.

В той же час, із встановленими порушеннями по податку на додану вартість за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року ДП «Гайсинський спиртовий завод» не погоджується з таких підстав.

До податкового кредиту поточного звітного періоду ОСОБА_7 віднесено суми податку на додану вартість по податкових накладних на суму 16969 грн. Керуючись вимогами п. 198.6., ст.198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Працівники податкової інспекції наполягають на тому, що пересилати податкові накладні необхідно рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, на думку представників позивача, Податковий кодекс України не висуває висловлених податківцями умов до підтвердження дати надходження податкової накладної. А документальним підтвердженням запізнення накладних, виписаних у попередніх податкових періодах, є реєстр отриманих податкових накладних оформлений журналом форма та вимоги до якого затверджені наказом ДПА №244. Тому, наполягання перевіряючих саме на такому «просіюванні» податкових накладних не є вимогою податкового законодавства.

Закупівля товарів (допоміжних матеріалів), послуг здійснювалось ДП «Гайсинський спиртовий завод» відповідно до договорів з оформленням та передачею супровідних документів, куди включаються податкові накладні. Використання допоміжних матеріалів для виробництва КМПА здійснювалося в межах норми, що зазначалось вище. Отже, в перевіряємому періоді не допускались перевитрати основних допоміжних матеріалів для виробництва КМПА, а податок на додану вартість (далі - ПДВ) обраховувався згідно вимог законодавства.

Як відомо податок на додану вартість має бути включено в ціну товару та сплачується покупцем при купівлі товару, а продавець видає податкову накладну покупцеві, що включається в податковий кредит. Податковий кодекс не висуває вимог, стосовно швидкості чи кількості використання купленого товару, враховуючи те, що витрати допоміжних матеріалів здійснювалися відповідно до рекомендацій налагодження режиму виробництва процесу вирощування дріжджів та зброджування меляси для ДП «Гайсинський спиртовий завод», одержаних за результатами обстеження співробітниками «УкрНДІспиртбіопрод» технологічного процесу розведення чистої культури дріжджів, дріжджегенерування та зброджування меляси в умовах ДП «Гайсинський спиртовий завод». Норм «Витрат допоміжних матеріалів на виробництво спирту етилового з меляси бурякової» та «Типовим технологічним регламентом одержання мелясно-спиртової бражки і пресованих хлібопекарських дріжджів».

Використання електроенергії та газу в період, коли виробництво не здійснювалося, проводилося в межах «Загально виробничих норм питомих витрат палива, теплової та електричної енергії на 2011 рік», що розроблені на підприємстві та затверджені концерном «Укрспирт». Електроенергія та газ використовувалися для господарської діяльності підприємства, з додержанням вимог законодавства.

ДП «Гайсинський спиртовий завод» до складу податкового кредиту відніс ПДВ по придбанню електроенергії на суму 23480грн., а саме: липень 2010 року 1254 грн., серпень 2010 року - 2041 грн., вересень 2010 року 852 грн., жовтень 2010 року 827 грн., листопад 2010 року 7936 грн., лютий 2011 року 4849 грн., травень 2011 року 5721 грн. та природного газу на суму 17392 грн., а саме: листопад 2011 року 17392 грн.

Також слід зазначити, що ДП «Гайсинський спиртовий завод» не погоджується із застосуванням штрафних фінансових санкцій в зв'язку з тим, що позивач з 21.07.2010 року знаходиться в процедурі банкрутства та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадженням у справі про банкрутство. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи не належне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного страхування, податків і зборів. Крім того, позивач вважає, що нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 200.1. ст.200 ПКУ проведено не вірно.

Тому, враховуючи вище викладене, ДП «Гайсинський спиртовий завод» вважає необхідним визнати незаконними та скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення, оскільки вони є необґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними у позовній заяві.

В судовому засіданні представники Гайсинської МДПІ проти позову заперечили, посилаючись на подані письмові заперечення та додаткові обґрунтування до них.

А саме, представники відповідача просять суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у зв'язку з тим, що ДП «Гайсинський спиртовий завод», на порушення п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 pоку №2755-VI, Листа ДПА України від 18.07.2011 року №12901/6/16-1115 включено до податкового кредиту звітного періоду суми податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом іншого звітного періоду. Тобто, позивачу потрібно подати до податкового органу уточнені декларації, що зроблено не було.

Окрім цього, на порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, ДП «Гайсинський спиртовий завод», в перевіряємому періоді, допускались перевитрати основних допоміжних матеріалів для виробництва КМПА, а також до складу податкового кредиту у рядок 10 Декларацій «придбання з ПДВ на митній території України» ОСОБА_7 безпідставно віднесено ПДВ по придбанню електроенергії на суму 23480 грн. та природного газу на суму 17392 грн.

Щодо твердження позивача про неправомірність застосування штрафних санкцій під час введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у відповідності до п.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідач також не погоджується, оскільки під час дії мораторію підприємство здійснює господарську діяльність, є платником податків та зборів та відповідно несе відповідальність за порушення їх сплати. Враховуючи судову практику щодо зазначеного питання нарахування штрафних санкції не здійснюється тільки під час процедури ліквідації і ніяким чином в процедурі розпорядження майном боржника. Окрім того в даній процедурі штрафні санкції застосовуються на поточні вимоги, на конкурсні - не застосовуються.

Також відповідач вважає, що на порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» ДП «Гайсинський спиртовий завод» віднесено до складу валових витрат витрати, які не являються витратами платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, зокрема, перевіркою при аналізі використання основних допоміжних матеріалів для виробництва КМПА встановлено, що в перевіряємому періоді допускались їх перевитрати (в порівнянні із нормами передбаченими технологічним регламентом), а також суб'єктом господарювання безпідставно (період, в якому ОСОБА_7 не здійснювало виробничої діяльності пов'язаної з наданням послуг по виробництву КМПА) завищено показник рядка 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року, в тому числі по придбанню електроенергії та природного газу.

Крім того, на порушення вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2 підпунктів 5.6.1., 5.6.2. пункту 5.6 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 283/97-ВР від 22.05.1997 року, враховуючи те, що позивач з липня по грудень 2010 року, в лютому 2011 року, в травні 2011 року не здійснював діяльності пов'язаної з надання послуг

по виробництву КМПА, підприємством безпідставно включено до рядка 04.3 Декларацій «витрати на оплату праці» за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року витрати по оплаті праці (цех основного виробництва) працівникам, які не були задіяні у виробництві КМПА, а також підприємством безпідставно завищено рядок 04.4 Декларацій «сума страхового збору (внесків) до фондів державного загальнообов'язкового страхування», за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року.

Щодо повноти визначення витрат, що нараховуються при обчисленні обєкта оподаткування за період з 01.04.2011 року по 30.06.2011 року, представники відповідача зазначили, що на порушення підпунктів 138.8.1, 138.8.4, пункту 138.8, підпункту 138.10.1(а) пункту 138.10 статті 138, пункту 143.1 статті 143 Податкового кодексу України ОСОБА_7 безпідставно віднесено до складу «Прямі матеріальні витрати, в тому числі» (ряд.05.1.1 Додатку СВ Декларації) витрати в 2 кварталі 2011 року, а саме:

- при аналізі використання основних допоміжних матеріалів для виробництва КМПА встановлено, що підприємством в перевіряємому періоді допускались їх перевитрати (в порівнянні із нормами передбаченими технологічним регламентом);

- ДП «Гайсинський спиртовий завод» (ряд.05.1.9 Додатку СВ Декларації «фактичні витрати з придбання електричної та/або теплової енергії») віднесено витрати по придбанню електроенергії за період не здійснення ОСОБА_7 виробничої діяльності пов'язаної з надання послуг по виробництву КМПА.

Крім того, позивачем безпідставно включено до складу «Витрати на оплату праці» (ряд. 06.1.1.1 Додатку ЗВ Декларації) витрати в 2 кварталі 2011р та до «до складу витрат платника податку відносяться суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у розмірах і порядку, встановлених законом» (ряд. 06.1.1.2 Додатку ЗВ Декларації) за період не здійснення ОСОБА_7 виробничої діяльності пов'язаної з надання послуг по виробництву КМПА.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 19 серпня 2011 року по 16 вересня 2011 року посадовими особами Гайсинської МДПІ проводилась планова виїзна перевірка ДП «Гайсинський спиртовий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2010 року по 30.06.2011 року, про що складено акт № 1464/2300/05459105 від 23.09.2011 року (а.с. 31-56).

Відповідно до акту перевірки, перевіряючими виявлено порушення норм п.п. 5.2.1. п. 5.2, п.п. 5.6.1. п. 5.6 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 198.3 ст. 198, п.п. 138.8.1, 138.8.4, п. 138.8, п.п. 138.10.1(а) п. 138.10 ст. 138, п. 143.1 ст. 143 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість, а також до завищення відємного значення обєкту оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток.

На підставі даного акту перевірки 10 жовтня 2011 року Гайсинською МДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, якими позивачу збільшено зобов'язання по податку на прибуток підприємств на суму 85033 грн., збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на суму 45378 грн., а також зменшено розмір відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у сумі 462938 грн., зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 32490 грн. (а.с. 15, 16, 18, 19).

Формування грошових зобовязань з податку на прибуток та з податку на додану вартість відносно перевіряємого періоду позивачем здійснювалось на підставі таких документів:

- податкових накладних №670 від 21.12.2010 року, №43 від 11.02.2011 року, №15 від 22.02.2011 року, № 43 від 29.12.2010 року, № 4964/050 від 31.03.2011 року, №9 від 31.03.2011 року, №2856 від 31.03.2011 року, №27/004 від 06.04.2011 року, №677 від 08.04.2011 року, №696 від 08.04.2011 року, №1 від 20.04.2011 року, №498 від 28.04.2011 року, №1805 від 30.04.2011 року, №1806 від 30.04.2011 року;

- податкових декларацій з податку на додану вартість за липень 2010 року, серпень 2010 року, вересень 2010 року, жовтень 2010 року, листопад 2010 року, грудень 2010 року, січень 2011 року, лютий 2011 року, березень 2011 року, квітень 2011 року, травень 2011 року, червень 2011 року;

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) ДП «Гайсинський спиртовий завод» за перевіряємий період;

- товарно-транспортних накладних ДП «Гайсинський спиртовий завод» за перевіряємий період.

Крім того, судом досліджувались надані ДП «Гайсинський спиртовий завод» докази, а саме: реєстр отриманих податкових накладних за січень-листопад 2011 року, звіти про фактичну калькуляцію собівартості реалізованих послуг по виробництву КМПА з давальницької сировини за 4 квартал 2010 та 1 квартал 2011 року, планову калькуляцію собівартості послуг по виробництву КМПА, розрахункову калькуляцію собівартості реалізованих послуг по виробництву КМПА за 2 квартал 2011 року.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Щодо встановлених порушень по податку на прибуток.

Згідно з п.138.8.1. ст.138 ПКУ до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону Украйни «Про податок на прибуток підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.5.2., ст..5 Закону Украйни «Про податок на прибуток підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

На момент встановлення правовідносин діяли положення п. 138.10.1, згідно із якими до складу інших витрат включається:

а) витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства, витрати на оплату службових відряджень тощо.)

г) витрати на вдосконалення технологій та організацію виробництва (оплата праці працівників зайнятих удосконаленням технологій та організацією виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищення її надійності, довговічності та інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі).

д) витрати на опалення, освітлення, водопостачання та інших послуг на утримання виробничих приміщень.

Також згідно з п. 138.10, ст. 138 ПК України, інші витрати господарської діяльності, до яких даним розділом прямо не встановлено обмежень щодо віднесення до складу витрат.

З вищенаведених норм ст. 138 ПКУ випливає, що собівартість товарів складається з витрат прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів. Відповідно до п. 138.5., ст. 138 ПКУ інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку. Згідно п. 138.8.5. ст. 138 ПКУ до складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень; інші загальновиробничі витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів із складів до цехів і готової продукції на склади).

З аналізу даних норм вбачається, що витрати в той період коли виробництво не проводиться, а проводиться підготовка до виробництва відноситься до витрат того періоду в якому їх здійснили.

В той же час, як встановлено судом, працівники ДП «Гайсинський спиртовий завод», що не задіяні в період, коли виробництво продукції не проводиться, переходять на скорочений режим робочого часу 2 години на тиждень, з метою економії фонду заробітної плати, що підтверджується наказами по кадрах (містяться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Відповідно ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У відповідності до п.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Як видно із пояснень представників позивача ОСОБА_7 працює постійно, не нараховування та не виплата заробітної плати працівникам, що працюють (задіяні в господарській діяльності) призведе до порушення законодавства про працю та про оплату праці.

П. 142.1, ст.. 142 ПКУ зазначає те, що до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін.

Тобто, усі витрати, які відносять до оплати праці найманих працівників, можуть безперешкодно брати участь в обліку з податку на прибуток.

Відповідно до вимог п. 138.8, ст. 138 ПКУ собівартість товарів складається з витрат прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, зокрема, прямих витрат на оплату праці.

Згідно з п.138.8.2., ст. 138 ПКУ до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.138.5., ст. 138 ПКУ інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

В положеннях п.138.8.5. ст.138 ПКУ зазначено, що до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" (1057-15), страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, працівників апарату управління цехами, дільницями; виграти на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо); витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на вдосконалення технології та організації виробництва (оплата праці та внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу, працівників, зайнятих удосконаленням технології та організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі: витрати матеріалів, придбаних комплектувальних виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій).

Отже, до виробничої собівартості не відносять загальновиробничі витрати (ні постійні, ні змінні). Натомість вони відносяться до інших витрат і потрапляють до витрат того періоду, у якому їх здійснили за умови належного документального підтвердження.

Згідно із пояснень представників позивача, перелік постійних та змінних витрат за п.16 П(С)БО 16 «Витрати», підприємства встановлюють самостійно. Дане розподілення затверджено в наказах «Про облікову політику» ДП «Гайсинський спиртовий завод» №1 від 05.01.2010 року та № 1 від 05.01.2011 року (містяться в матеріалах справи). Відповідно до. п. 16 П(С)БО змінні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об'єкт витрат із використанням бази розподілу (годин праці, зарплати, обсягу діяльності, прямих витрат), виходячи з фактичної потужності звітного періоду. Постійні на кожен об'єкт витрат із використанням бази розподілу (години праці, зарплати, обсягу діяльності, прямих витрат) при нормальній потужності. Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до собівартості реалізованої продукції, робіт послуг, у період їх виникнення. У податковому обліку загальновиробничі витрати не розподіляються. Натомість у складі інших витрат їх визнають витратами періоду, у якому їх здійснили.

Щодо встановлених порушень по податку на додану вартість.

Відповідно до п.п.7.4.1., п.7.4., ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.7.5.1. п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п.198.3, ст.198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6., ст.198 ПКУ у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Положення п.198.2, ст.198 ПКУ вказують на те, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як встановлено в судовому засіданні, перевіряючі з урахуванням листа ДПА України від 18.07.2011 року №12901/6/16-1115, прийшли до висновку, що платник має право включити до податкового кредиту поточного звітного періоду суму ПДВ, зазначену в податковій накладній, виписаній у попередніх податкових періодах, але отриманій платником у поточному звітному періоді, за умови наявного документального підтвердження такого запізнення, та за умови, що не минуло 365 календарних днів з дня виписки податкової накладної. Таким документальним підтвердженням, на думку відповідача, є поштові конверти в яких було направлено такі податкові накладні на адресу позивача.

Однак, суд відносить критично до такого пояснення, оскільки а ні Податковий кодекс України, а ні лист ДПА України від 18.07.2011 року №12901/6/16-1115 не висуває висловлених податківцями умов до підтвердження дати надходження податкової накладної, а саме поштовими конвертами.

Щодо документального підтвердження запізнення накладних, виписаних у попередніх податкових періодах, позивачем суду надано реєстр отриманих податкових накладних, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні.

Враховуючи наведені правові норми, пояснення сторін та докази, які містяться в матеріалах справи суд вважає, що податкові зобовязання ДП «Гайсинський спиртовий завод» по податку на прибуток та податку на додану вартість за перевіряє мий період сформовано вірно, а відтак висновки Гайсинської МДПІ щодо порушення позивачем норм податкового законодавства є необґрунтованими.

Згідно ч.2 ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень і про скасування рішення, зобовязання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов обґрунтований, відтак підлягає задоволенню, а понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при звернені до суду згідно зі статтею 94 КАС України підлягають стягненню з Державного бюджету України на їх користь.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.10.2011 року №, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Стягнути з Державного бюджету на користь Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод" судовий збір у розмірі 3,40грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна