Справа № 2а/0270/5189/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 р. Справа № 2а/0270/5189/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Середюку Миколі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (далі - ТУ ГДІАТ у Вінницькій області) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування фінансових санкцій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.09.2011 року державним інспектором ТУ ГДІАТ у Вінницькій області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі - Акт).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що інспектором виявлено порушення, а саме: відсутня індивідуальна контрольна книжка водія порушено п. 1 наказу №340 від 07.06.2010 року. Також в Акті зазначено, що позивач ознайомлений з його змістом і від підпису відмовився.

ОСОБА_3 в позовній заяві наголошує, що вищезазначена інформація не відповідає дійсності, так як при складанні Акту від 23.09.2011 року державним інспектором ТУ ГДІАТ у Вінницькій області позивач не був присутній та не був обізнаний про те, що здійснив будь-яке порушення при здійсненні вантажних перевезень.

Зокрема, позивач наголошує, що копію Акту йому було надано лише 15.11.2011 року, таким чином він був позбавлений права щодо подання будь-яких документів та пояснень.

Таким чином, позивач вважає, що постанова про застосування фінансових санкцій винесена на підставі Акту від 23.09.2011 року порушує його права та законні інтереси.

06.12.2011 року, перед початком розгляду справи по суті, суд задовольнив клопотання представника відповідача щодо заміни неналежного відповідача ТУ ГДІАТ у Вінницькій області належним Головна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі ТУ ГДАІАТ у Вінницькій області (далі - відповідач), оскільки відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» ТУ ГДІАТ у Вінницькій області не є юридичною особою, а відтак згідно положень КАС України не може бути відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази.

Представник відповідача позов не визнала, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та залишити в силі постанову №141757 від 24.10.2011 року. При цьому суду пояснила, що 23.09.2011 року співробітниками ТУ ГДАІАТ у Вінницькій області під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час надання послуг з перевезення вантажу без належно оформлених документів.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши надані у справу докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку встановив наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 11.07.2005 року.

23.09.2011 року інспекторами ТУ ГДІАТ у Вінницькій області проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У процесі здійснення перевірки було перевірено транспортний засіб марки КАМАЗ номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, яким здійснювалось перевезення вантажу на договірних умовах (соняшник) без оформлених документів перелік яких визначено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без індивідуальної контрольної книжки водія.

По даному порушенню було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №058465/1 від 23.09.2011 року. В даному Акті зазначено, що водій з Актом ознайомлений, від пояснення та підпису відмовився.

24.10.2011 року відповідачем було винесено оскаржувану постанову №141757 про застосування фінансових санкцій, згідно якої до ОСОБА_3 застосовано фінансові санкції в розмірі 1700,00 грн., відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив з наступного.

Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року N 2344-III (далі-Закон №2344).

Абзац 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 передбачає відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 48 Закону №2344 необхідними документами для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є: для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно до п. 6.3 Наказу Міністерства транспорту та звязку України №340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» (далі Положення про робочий час) - водій, що керує ТЗ, який необладнаний тахографом, веде індивідуально контрольну книжку.

Пунктом 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок) вказано, що справа про порушення розглядається посадовою особою органу державного контролю за місцезнаходженням субєкта господарювання не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

В пункті 27 Порядку зазначається, що у разі неявки уповноваженої особи субєкта господарювання справа розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій.

Враховуючи вищезазначене, суд не погоджується з позицією позивача та вважає, що відповідачем не було допущено порушення застосування до останнього вимог Закону №2344 та Наказу №340 з наступних підстав.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про робочий час визначено, що водій, який керує колісним транспортним засобом, який не обладнаний тахографом веде індивідуально контрольну книжку водія (далі - Книжка), форма якої зазначена у додатку 3 до Наказу №340.

Книжка водія є одним із документів, передбачених законодавством України, на підставі яких виконують пасажирські та вантажні перевезення автомобільним транспортом, оформлення якої передбачено ст. ст. 39, 48 Закону №2344.

Таким чином, відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344 за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення Книжки до автомобільних перевізників необхідно застосовувати санкції у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як на підставу про визнання дій відповідача протиправними позивач посилається, що в Акті зазначено неправдива інформація, а саме: "що позивач ознайомлений з його змістом і від підпису відмовився". Однак, останній стверджує, що при складанні Акту не був присутній та не був обізнаний про те, що здійснив будь-яке порушення при здійсненні вантажних перевезень, а відтак не міг відмовлятись від підпису.

Крім того, щодо визнання дій відповідача протиправними позивач зазначає, що на порушення ним п.1 наказу №340 від 07.06.2010 року не відповідає дійсності, оскільки даний пункт не містить ніяких обов'язкових приписів для перевізників.

З даного приводу суд зауважує, що вчинення дій субєктом владних повноважень є способом реалізації наданої субєкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії є процес реалізації наданих законом функцій субєкту владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, зокрема, що державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Дії відповідача, які призвели до внесення до акту перевірки відомостей, "що позивач ознайомлений з його змістом і від підпису відмовився" не можуть бути визнані судом неправомірними/протиправними, оскільки по собі такі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що копію Акту йому було надано лише 15.11.2011 року, таким чином він був позбавлений права щодо подання будь-яких документів та пояснень.

Такі посилання позивача судом оцінюються критично, оскільки, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 було повідомлено про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт належним чином, а саме: рекомендованим листом з повідомленням, який позивач отримав 13.10.2011 року.

Також, суд звертає увагу позивача на п. 21 Порядку, де вказано, що при проведенні рейдової перевірки не передбачено складання акту в двох екземплярах, або видача другого екземпляра (чи його копії) на руки порушнику законодавства про автомобільний транспорт. Крім того, ні Законом №2344 та галузевими нормативно-правовими актами не передбачено видача копії акту рейдової перевірки на руки порушнику законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, суд вважає, що ТУ ГДІАТ у Вінницькій області не перешкоджало ознайомленню позивача з матеріалами справи відносно якого складено Акт від 23.09.2011 року, адже саме для цього і передбачений діючим законодавством розгляд справи, під час якого особа знайомиться з матеріалами перевірки та надає свої пояснення стосовно виявленого порушення. Однак, ОСОБА_3 не скористався даним правом, хоча і був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Крім того, позивач вважає, що Відповідач в Акті не мав підстав застосовувати абзац 3 частини 1 статті 60 Закону №2344, згідно якого за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки штраф у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Позивач зазначає, що не здійснював експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі.

Суд не бере до уваги невірне посилання позивача і наголошує, що відповідно до 3 абзацу частини 1 статті 60 Закону №2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тому відповідачем вірно застосовано норму даного закону.

В той же час, суд зазначає, що в Акті перевірки зафіксовано конкретне порушення, яке допущено водієм, а саме надання послуг з перевезення вантажу без індивідуальної контрольної книжки.

З даного приводу суд зауважує, що відсутність у водія автомобіля індивідуальної контрольної книжки підтверджується наявними у справі доказами, таким чином відповідачем цілком вірно в акті перевірки та постанові кваліфіковані дії позивача, а тому останній повинен нести відповідальність передбачену абзацом 3 ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача при розгляді матеріалів перевірки, враховані всі наявні на час розгляду, обставини, які б свідчили про здійснення позивачем перевезень вантажу без додержання вимог спеціального законодавства.

Судом при оцінці доказів не береться до уваги Журнал роботи автомобіля КАМАЗ - 5510-1, копія якого долучена до матеріалів справи, оскільки він не є індивідуальною контрольною книжкою, ведення якої передбачено Положенням про робочий час за формою, що зазначена в додатку 3 до цього Положення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, як наслідок, відсутні підстави для визнання дій протиправними та скасування постанови про застосування фінансових санкцій.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 12.12.11

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна