Справа № 2а/2470/173/12
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а/2470/173/12

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/173/12

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого –судді Маренича І.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Вижницькому районі Чернівецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Вижницькому районі Чернівецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у відповідності до норм чинного законодавства на адресу відповідача направлені списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідачем не приймаються до заліку суми державної адресної допомоги, а також суми доплат та витрат з її доставки та зазначені суми не взяті до заліку і в акти звірки не включені.

Позивач не погоджується з цим, оскільки, відповідно до п.п. “г”-“д” п. 1 та п. 11 ст. 21 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійне захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.09.1999р. №1105 (далі –Закон №1105) відповідач зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: - пенсію по інвалідності в наслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; - пенсію у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов’язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи, проте в судове засідання не з’явився.

Від представника відповідача поступило клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, при цьому представник відповідача проти позову заперечував та в обґрунтування надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив наступне.

Механізм відшкодування відповідачем пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначений Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затверджений постановою правління Пенсійного фондом України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.03р №5-4/4 (далі-Порядок). В основу цього механізму покладено щомісячне проведення органами позивача та відділеннями відповідача звірок витрат на відповідні виплати до 10 числа місяця наступного за звітним.

Всі подані позивачем акти помісячних звірок відповідачем були підписані, відшкодування виплачених пенсій на централізованому рівні проведене, тобто виконані вимоги п.7 Порядку. Однак, Порядок не регулює спірні правовідносини, що розглядаються.

Крім того, абсолютно необґрунтовано позивач вимагає включення до актів звірок виплаченої адресної допомоги та витрат з її доставки, оскільки п. 4 Порядку відшкодування витрат визначено, які суми підлягають відшкодуванню, а саме:

- сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру. Який одержав вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім’ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Статтею 21 Закону №1105 не передбачено можливість відшкодування відповідачем витрат по оплаті державної адресної допомоги.

Постановою Кабміну Міністрів України від 26.03.08р. №265 “Деякі питання пенсійного забезпечення громадян”(далі-Постанова) запроваджена щомісячна державна адресна допомога, яка сплачується у разі, коли розмір пенсії не досягає певного відсотка прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються відповідачем передбачений ст. 21 Закону № 1105, і відповідно зазначеної статті відповідач зобов’язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров’я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, при настанні страхового випадку.

Державна адресна допомога встановлена Постановою не передбачена у вказаному переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються відповідачем. Пункт 4 Постанови передбачає, що виплата державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна адресна допомога, але ж даною Постановою не передбачено обов’язку відповідача відшкодовувати позивачу витрати по сплаті вказаних виплат.

Включення до актів щомісячної звірки саме щомісячної державної адресної допомоги та інших виплат, які вимагає позивачі, не передбачено основними документами, що регулюють порядок відшкодування витрат, а тому в задоволені позову слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволені адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем підготовлювалися та направлялися відповідачу акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за вересень-грудень 2011 року, які відповідачем були підписані.

До спірних правовідносин слід застосувати наступні положення законів.

Статтею 21 Закону №1105 передбачено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків (далі фонд) зобов’язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідач виходив з того, що чинним законодавством не передбачено прийняття до заліку та відшкодування позивачу витрат щомісячної державної адресної допомоги та витрат з доставки державної адресної допомоги.

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР “Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування” (далі –Закон № 16/98-ВР) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування –це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону № 16/98-ВР в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Пунктом 5 ч.1 ст. 24 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі –Фонд) зобов’язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов’язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Порядок проведення щомісячної державної адресної допомоги встановлений Постановою Кабміну України від 26.03.08р. №265 “Деякі питання пенсійного забезпечення громадян”, однак Постанова не передбачає, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків повинен відшкодовувати ці виплати Пенсійному фонду.

Зі змісту ч. 4 ст. 26 Закону № 16/98-ВР, ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV убачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеної вище Постанови, не дає підстави вважати, що Фонд зобов’язаний відшкодовувати виплачену щомісячну держану адресну допомогу, яка сплачується у разі, коли розмір пенсії не досягла певного відсотка прожиткового мінімуму.

Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для відшкодування понесених позивачем витрат при виплаті щомісячної державної адресної допомоги.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вважає, що обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення витрат мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем доведено безпідставність вимог позивача, щодо зобов’язання включення в акти помісячної звірки витрат позивача.

Враховуючи вищезазначене, повно, всебічно дослідивши докази по справі, об’єктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку –у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 11, 14, 50, 70, 71, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Маренич І.В.