Справа № 826/11972/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест"

до

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про

визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “РМ-Інвест” (далі – ТОВ “РМ-Інвест”, позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі – ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач 1) та Головного управління Державного казначейства України у м. Києві (далі – ГУ Держказначейства України у м. Києві, відповідач 2), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про визнання протиправною бездіяльності щодо несвоєчасного та неповного відшкодування суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню заявленої в податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2014 року та січень 2015 року; стягнення з Державного бюджету України бюджетну заборгованість що підлягає бюджетному відшкодуванню заявленої в податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 1 464 171 грн.; стягнення з Державного бюджету України пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість по декларації за грудень 2014 року за період прострочення з 21.02.2015 по 17.06.2015 в сумі 162 848 грн., за січень 2014 року за період прострочення з 21.03.2015 по 17.06.2015 в сумі 595913, 46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України та зазначає, що в порушення вказаної норми відповідачами не відшкодовано суму ПДВ у строки встановлені податковим законодавством, що призвело до нарахування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідач 1 заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що податковим органом частково відшкодовано заявлену в податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2014 року та січень 2015 року суму податку на додану вартість. В іншій частині триває перевірка.

ГУ Держказначейства України у м. Києві явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило хоча було належним чином повідомлено про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем в січні 2015 року подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображена у податковій декларації за грудень 2014 року в сумі 1 145 116 грн.

В подальшому, в лютому 2015 року позивач подав до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображена в податковій декларації за грудень 2014 року в сумі 6 790 727 грн.

Відповідно до вимог підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені ст. 200 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України (пп. 200.7, 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України).

Відповідно пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Отже, обов’язковою передумовою повернення суми бюджетного відшкодування платнику податків є проведення камеральної перевірки заявлених в податковій декларації даних.

Податковим органом надано суду копію акту від 28.03.2014 №601/2-26-50-15-02-24930146 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «РМ-Інвест» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку та у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за січень 2014 року».

Проте, яка зазначено вище, позивачем в січні-лютому 2015 року було подано заяви про бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 року, січень 2015 року.

Отже, посилання податкового органу на зазначений вище акт перевірки є безпідставним, оскільки перевірку проведено за період, що передує заявленому позивачем та перевірку проведено до подання позивачем відповідних заяв та декларацій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податковим органом в порушення пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом не проведено перевірки заявлених в податковій декларації даних, що вказує на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню заявленої в податкових деклараціях за грудень 2014 року, січень 2015 року.

Згідно статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою захисту прав та інтересів позивача суд вбачає наявними підстави для зобов’язання податковий орган вчинити дії визначені пунктів 200.10 статті 200 Податкового кодексу України щодо бюджетного відшкодування позивачу податку на додану вартість на рахунок платника у банку та у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за грудень 2014 року, січень 2015 року.

Оскільки обов’язковою передумовою повернення суми бюджетного відшкодування платнику податків є проведення камеральної перевірки заявлених в податковій декларації даних, враховуючи, що на час вирішення справи податковим органом таку перевірку не проведено, позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України суми бюджетної заборгованості по податковим деклараціям за грудень 2014 року, січень 2015 року є передчасними та не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб’єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Оскільки, позивач звернувся до податкового органу з податковими деклараціями та заявами в січні-лютому 2015 року, станом на час вирішення справи (протягом більше ніж пів року) податковим органом не вчинено дій щодо проведення перевірки в порядку пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, з метою забезпечення вчинення відповідачем дій щодо виконання згадуваного рішення, суд вбачає наявним підстави для зобов’язання відповідача протягом місяця з дня набрання рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" таким, що не підлягає задоволенню. Разом з цим, суд вбачає наявними підстави для виходу за межі позовних вимог та зобов’язання податковий орган вчинити дії щодо бюджетного відшкодування позивачу податку на додану вартість на рахунок платника у банку та у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за грудень 2014 року, січень 2015 року.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню заявленої в податкових деклараціях за грудень 2014 року, січень 2015 року.

3 Вийти за межі позовних вимог та зобов’язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві вчинити дії визначені пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України щодо проведення камеральної перевірки заявлених в податковій декларації даних з питань бюджетного відшкодування ТОВ «РМ-Інвест» податку на додану вартість на рахунок платника у банку та у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за грудень 2014 року, січень 2015 року.

4. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві протягом місяця з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 – 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя В.І. Келеберда