Справа № 22-а-1001/11
Суддя: Лисенко П. П.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-1001/11 01.03.2011
Справа № 22а-1001/2011 року. Головуючий по першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 70. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

іменем України

1 березня 2011 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кутової Т.3. та ОСОБА_3,

із секретарем судового засідання - Величковською В.С.

в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва переглянула постанову місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2009 року, ухвалену у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - управління ПФУ) про покладення зобов'язання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

встановила:

2 лютого 3009 року позивачка пред'явила зазначений позов до управління ПФУ, в якому просила зобов'язати управління ПФУ здійснити перерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" (далі - ОСОБА_3 від 18 листопада 2004 року) у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року до 31 грудня 2007 року і забезпечити виплату заборгованості за цей період в сумі 2 733 гри. 30 коп.

Постановою місцевого Ленінського районного суду ц. Миколаєва від 17 серпня 200© року позов задоволено частково.

Дії посадових осіб управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва визнані неправомірними і на відповідача покладено обов'язок провести перерахунок та виплату позивачу заборгованості по невиплаченій щомісячній соціальній допомозі згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2007 рік в сумі 1453 грн. 71 коп., а також з 1 січня 2008 року зробити перерахунок та підвищення позивачу до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та сплачувати у передбачених законом розмірах.

В апеляційній скарзі управління ПФУ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило скасувати рішення і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

На підставі Закону України від 02 грудня 2010 року «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, апеляційні скарги на рішення місцевих судів по справам щодо соціальних виплат, розглянутих в порядку цивільного судочинства, розглядаються апеляційними судами в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна «карга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положенням ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. було зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймалось рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Тоді як, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10- рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р„ мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р, та з 22 травня 2008 р.

Однак, суд не звернув увагу на наведені вище обставини щодо періодів, коли дія спірної норми не була зупинена і помилково вважав вірним покласти обов'язок щодо перерахунку за весь 2007 р., а також поза межами позовних вимог з 1 січня 2008 року і на майбутнє без обмеження будь-яким строком.

Також, суд невірно зобов'язав відповідача виплатити недоплачену пенсію з 1 січня по 8 липня 2007 р., виходячи з положень наведених вище рішень Конституційного Суду України.

Крім цього, не можна погодитись з постановою місцевого суду в частині стягнення з відповідача недоплачених сум пенсії, оскільки такий спосіб захисту не прийнятний до спірних правовідносин з урахуванням особливостей законодавчого регулювання соціальних відносин і можливих змін у законодавстві. З метою захисту порушення прав громадян у сфері соціального захисту суд може визнати дії відповідача неправомірними і зобов'язати провести нарахування (перерахування) та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалюючи рішення про зобовязання виплати конкретних сум, що фактично є їх стягненням.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Враховуючи викладене, постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову,

Керуючись ст.ст. 198,201 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2009 року скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати і виплатити ОСОБА_4 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть учать у справі і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Судді: