Справа № 2а/2470/318/12
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11:30год. 01 березня 2012 року м. Чернівці Справа № 2а/2470/318/12

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Столяра О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області до Управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації про виконання вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Чернівецькій області (далі ДФІ) звернулася з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації про виконання вимог.

Позов обґрунтовується тим, що відповідно до п.2.34 Плану контрольно-ревізійної роботи Голов КРУ та п. 1.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи МКРВ в Кіцманському та Заставнівському районах Чернівецької області на III квартал 2011 року, працівниками ДФІ проведено ревізію використання коштів субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям та інвалідам з дитинства і дітям інвалідам в Управлінні праці та соціального захисту населення Кіцманської РДА (надалі - Управління) за 2010 рік та завершений період 2011 року.

За результатами проведеної ревізії Управління, встановлено ряд фінансових порушень, які зафіксовані в акті ревізії від 06.10.2011 року № 26-22/108, зокрема встановлено здійснення Управлінням незаконних видатків на загальну суму 21353,10 грн., з яких на даний час залишаються не відшкодованими кошти в сумі 9614,80 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені до суду позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи й проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

З 25.08.2011 року по 30.09.2011 року відповідно до п.2.34 Плану контрольно-ревізійної роботи Голов КРУ та п. 1.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи МКРВ в Кіцманському та Заставнівському районах Чернівецької області на III квартал 2011 року, працівниками ДФІ проведено ревізію використання коштів субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям та інвалідам з дитинства і дітям інвалідам в Управлінні за 2010 рік та завершений період 2011 року.

За результатами проведеної ревізії Управління, встановлено ряд фінансових порушень, які зафіксовані в акті ревізії від 06.10.2011 року № 26-22/108, зокрема встановлено здійснення Управлінням незаконних видатків на загальну суму 21353,10 грн., з яких на даний час залишаються не відшкодованими кошти в сумі 9614,80 грн.

Згідно ревізії позивач направив відповідачеві вимоги про усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства, в тому числі щодо тих фінансових порушень, які є предметом позову від 11.10.2011 року № 24-26-13/831.

Однак, відповідачем не забезпечено виконання вимог МКРВ в Кіцманському та Заставнівському районах в зазначеній частині, при тому, що згідно із ч.2 ст.15 Закону України від 26.01.1993 року №2939-ХП «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (далі - Закон) законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону органам Державної фінансової інспекції надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Виходячи із змісту вказаних норм, ДФІ в Чернівецькій області як суб'єкт владних повноважень, має право звертатися до суду з позовом, спрямованим на виконання своїх управлінських функцій, право на яке передбачене ч. 10 ст. 10 Закону.

Ревізією з питань правильності нарахування та виплати допомоги малозабезпеченим сім'ям з дітьми, зокрема щодо використання Управлінням наданих законодавством прав щодо зменшення до 50 відсотків розміру призначеної допомоги сім'ям, які не використовували можливостей знаходження нових джерел для існування встановлено, що в порушення вимог п. 17 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250, згідно з яким призначена соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування, в одному випадку у разі чергового неодноразового звернення про відсутні доходи комісією прийнято рішення про її збільшення.

Так, згідно Протоколу №14 від 29.10.2010 районною комісією прийнято рішення щодо призначення допомоги громадянці ОСОБА_3 (м. Кіцмань) в розмірі 80 %, при тому, що раніше їй було встановлено допомогу в розмірах 80%, 60% та 50 %, відповідно до звернень останньої. Внаслідок чого ОСОБА_3 зайво нараховано та виплачено 810,64 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету на вказану суму, з якої, на даний час, залишається не усунутою сума коштів 294,00 гривні.

Також ревізією з питань правильності призначення та виплати допомог у зв'язку з вагітністю та пологами, одноразової допомоги при народженні дитини, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги при усиновленні дитини встановлено, що у звязку з достроковим виходом на роботу матерів, яким призначено та виплачено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не повідомлення про це Управління, в ході ревізії підготовлено та направлено запити до Відділу освіти Кіцманської РДА, Кіцманської центральної районної лікарні, Відділу культури Кіцманської РДА, Управління пенсійного фонду України в Кіцманському районі, Кіцманського районного центру зайнятості, Кіцманської райдержадміністрації, 29 сільських, селищних та міської рад.

Відповідно до отриманих інформацій на вище згадані запити, встановлено 15 випадків дострокового виходу на роботу в режимі повної зайнятості матерів, які отримували допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, на загальну суму 14358,97 гривень.

При цьому, одержувачами вказаних допомог не було повідомлено Управління про припинення зазначеної відпустки та вихід на роботу, що є порушенням вимог п. 20 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок №1751), згідно з яким, якщо особа працює в режимі повного робочого часу або оформила відпустку у зв'язку з навчанням до закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, роботодавець повинен протягом п'яти днів після видання наказу про припинення зазначеної відпустки повідомити про це орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання такої особи. Внаслідок чого завдано шкоди (збитків) Державному бюджету України на суму 14358,97 грн., з якої на даний час залишаються невідшкодованими кошти в сумі 4598,31 грн.

Крім того, ревізією встановлено, що за період перебування громадянок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за межами території України та фактичному не здійсненні ними догляду за дітьми, в порушення вимог ст. 13 Закону України від 21.11.1992року №2811 «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»та п. 17 Порядку № 1751, останнім зайво нараховано та виплачено допомог по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на суму 6183,49 грн.

З метою підтвердження відсутності даних осіб по місцю проживання соціальним інспектором Управління Курилюк М.В. в присутності головного контролера-ревізора МКРВ в Кіцманському та Заставнівському районах ОСОБА_7 проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання даних отримувачів допомог, в ході якого підтверджено відсутність даних громадян по місцю їх реєстрації та проживання та не здійснення ними догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Отже, внаслідок зазначеного порушення Державному бюджету України завдано шкоди (збитків) на суму 6183,49 грн., з яких на даний час залишаються не відшкодованими кошти в сумі 4722,49 грн.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні»від 26.01.1993 року №2939-ХІІ (далі Закон № 2939-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначено в ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з пунктами 7, 8, 10 якої органам контрольно-ревізійної служби надано право: предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ст. 15 Закону № 2939-ХІІ законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що ревізуються.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Викладене свідчить про те, що суд, як орган судової влади, повинен діяти у відповідності до Конституції та законів України і захищати порушене право в спосіб, установлений законом.

Зокрема, п. 8 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ визначено підстави, з яких контрольно-ревізійна служба має право звертатися до суду, а саме у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, способом захисту порушеного права держави в контексті зазначеної норми Закону є звернення органу Контрольно-ревізійної служби до суду в інтересах держави з відповідним позовом до керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, які безпідставно отримали та використали державні активи (кошти).

Пунктом 7 цієї статті Закону № 2939-ХІІ передбачено право КРУ ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (зокрема, й у разі неправильного їх використання під час здійснення господарської діяльності).

Так, п. 9 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ передбачено право контрольно-ревізійної служби накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 03.03.2008 р. № 113 визначено методичні рекомендації щодо реалізації матеріалів ревізії по окремих видах порушень, виявлених в ході перевірок та встановлено, що органи КРУ мають право застосовувати до порушника фінансові санкції, притягати посадових осіб до дисциплінарної та адміністративної відповідальності, за наявності підстав для порушення кримінальної справи проти винних осіб, передавати матеріали ревізії до правоохоронних органів, звертатися до суду в інтересах держави в порядку, визначеному п.10 ст. 10 № 2939-ХІІ з позовною заявою, зокрема, про стягнення з підконтрольної установи в дохід відповідного бюджету належної до перерахування суми орендної плати за оренду державного та комунального майна та про зобовязання внести відповідні зміни до договору оренди нерухомого майна.

Відповідно до п. 36 ст. 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що місцевий фінансовий орган - це установа, що відповідно до законодавства України здійснює функції з складання, виконання місцевих бюджетів, контролю за витрачанням коштів розпорядниками бюджетних коштів, а також інші функції, пов'язані з управлінням коштами місцевого бюджету.

За наведених обставин, суд вважає за доцільне зобовязати відповідача виконати вимоги ДФІ в Чернівецькій області від 11.10.2011 р. № 24-26-13/831.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На час вирішення справи відповідач визнав позов у повному обсязі.

Відповідно до ст. 112 та 136 КАС України відповідач може визнати адміністративний позов повністю або частково протягом усього часу судового розгляду. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова про задоволення адміністративного позову.

За наведених вище обставин, суд приймає визнання адміністративного позову відповідачем, оскільки ці дії відповідача не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог чинного законодавства в частині не виконання вимог ДФІ в Чернівецькій області та вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню відповідно до чинного законодавства та у межах заявлених вимог.

Оскільки, спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу України»і статтями 11, 14, 50, 70, 71, 79, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації виконати вимоги МКРВ в Кіцманському та Заставнівському районах від 11.10.2011 року №24-26-13/831, а саме вжити заходи з відшкодування незаконних видатків одержувачами допомог на суму 9614,80 , в дохід Державного бюджету України.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову в повному обсязі виготовлено 06 березня 2012 р.

Суддя Маренич І.В.