Справа № 2-а-191/10
Суддя: Павлов В. Г.
Дата ухвалення: 2010-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-191/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2010 року смт. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Павлов В.Г.

при секретарі Тарасенко А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Варва Чернігівської області позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ДПС Прилуцького ВДАІ про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та скасування постанови серії СВ № 114462 від 10.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в Варвинський районний суд з позовом до відповідача інспектора ДПС Прилуцького ВДАІ про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та скасування постанови серії СВ № 114462 від 10.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, посилаючись на те, що постанова винесена відповідачем з порушенням положень чинного законодавства.

З позовної заяви вбачається, що 01.08.2010 року відповідач зупинив ОСОБА_1, що здійснив переїзд транспортним засобом, через недобудований міст, чим порушив вимоги дорожнього знаку п. 3.1 Правил Дорожнього Руху.

Відповідачем був складений протокол від 01.08.2010 року про адміністративне правопорушення серії АЕ1 № 065391 та винесена постанова серії СВ № 114462 від 01.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач зазначає, що Правила Дорожнього Руху не порушував, дорожній знак п.3.1 ПДР на вказаній автодорозі був відсутній, відповідачем було відмовлено зазначити в протоколі про адміністративне правопорушення свідків даних обставин, не дотримано вимоги ст. 280 КУпАП.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові.

Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час, місце і дату розгляду справи /а.с. 18/. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За вказаною нормою права, суд вирішує спір за наявними в справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення /а.с. 5/, та постанову в справі про адміністративне правопорушення /а.с. 6/, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши усі наявні докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ (із змінами і доповненнями) учасник дорожнього руху може оскаржити дії працівника підрозділів Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1360 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2010 інспектором ДПС Прилуцького ВДАІ відносно позивача складений адміністративний протокол за порушення вимог дорожнього знаку п.3.1 Правил дорожнього руху. Суть адміністративного правопорушення полягала у тому, що 01.08.2010 року о 19 год. 45 хв. ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі Опель-Омега (реєстр. номер НОМЕР_1) по автодорозі Варва-Ладан та не виконав вимоги дорожнього знакуп.3.1 «Рух заборонено».

Постановою в справ про адміністративне правопорушення від 01.08.201 року серії СВ № 114462, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн.

Статтею ст.7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами норм КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази. У відповідності до вимог ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 68 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Разом з тим зібрані по справі про адміністративне правопорушення докази повинні містити достовірну інформацію, підтверджувати наявність правопорушення, місце, час його скоєння, наявність свідків, потерпілих при обставинах, які встановлюються, винність особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до п. 8.1. Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Згідно положень розділу 33 Правил Дорожнього Руху України, підпункту п. 3.1 дорожнім знаком «Рух заборонено» - забороняється рух усіх транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність - є й зокрема порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

За приписами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. При цьому суд бере до уваги положення ч.2 ст.71 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В протоколі від 01.08.2010 року про адміністративне правопорушення серії АЕ1 № 065391, позивачем були надані письмові пояснення щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення «здійснив рух під знак, який не відповідає держстандартам (зігнутий)». Оскільки предметом оскарження є виключно дії субєкта владних повноважень щодо винесення постанови серії СВ № 114462 від 10.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення та за умов фактичного усвідомлення позивачем наявності дорожнього знаку та відповідної заборони, що вводиться дією цього знаку п.3.1 ПДР, і як наслідок свідомого ігнорування вимог Правил Дорожнього Руху, не може бути визнана судом, як підстава для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 256 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. З урахуванням надання відповідачем можливості надати пояснення позивачу ОСОБА_1 щодо суті правопорушення, позивач наданим правом, передбаченим ст. 268 КУпАП, не скористався, не зазначив свідків в протоколі про адміністративне правопорушення, на наявність яких, посилається в обґрунтуванні в адміністративному позові. Жодних зауважень та пояснень щодо змісту протоколу позивач не подавав.

Тому, за наведених обставин, суд критично відноситься до тверджень позивача щодо відмови працівника Державтоінспекції в зазначенні свідків обставин вчинення адміністративного правопорушення в адміністративному протоколі.

Посилання позивача про ненадання маршруту патрулювання постів Державтоінспекції, картки переміщення, не може бути взято судом до уваги, як підстава для скасування постанови про притягнення до адмінвідповідальності, оскільки, згідно ст. 26 Закону України «Про міліцію», контроль за діяльністю міліції здійснюють Кабінет Міністрів України, Міністр внутрішніх справ України і в межах своєї компетенції ради.

Статтею 27 цього Закону визначено, що нагляд за додержанням законності у діяльності міліції здійснюють Генеральний прокурор України і підлеглі йому прокурори.

Виходячи з наведених норм права, правопорушник не є особою, уповноваженою контролювати маршрут патрулювання постів Державтоінспекції, картку переміщення тощо. В звязку з чим, позовна вимога щодо ненадання службової документації відповідача, як підстава для скасування постанови, не може бути взята судом до уваги.

При розгляді справи відповідач зясував і довів обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, з урахуванням ст.ст. 34, 35 КУпАП обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, положень статті 222 КУпАП та ст. 251 КУпАП, ст.ст. 253-256 КУпАП та з розясненням права та обовязків передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, з виконанням вимог ст.ст. 278-280, 283-285 КУпАП та розясненням права на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.ст. 287-289 КУпАП, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у вигляді 255 грн. штрафу, в межах санкції статті, тобто мінімальне стягнення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги про визнання протиправними дій інспектора ДПС Прилуцького ВДАІ, при винесенні постанови серії СВ № 114462 від 10.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення, задоволенню не підлягають в звязку з наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про дорожній рух» забезпечення безпеки дорожнього руху в України покладається на Державну автомобільну інспекцію, яка входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (із змінами і доповненнями) міліції для виконання покладених на неї обовязків надається право складати протоколи про адміністративні правопорушення, у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення.

Згідно з Положенням про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 № 341) одним з основних завдань ДАІ є забезпечення безпеки учасників дорожнього руху, захист їх прав та законних інтересів (підпункт 5 пункту 4 Положення).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.11.2006 №1111, яка діяла під час виявлення правопорушення, на ДПС покладено завдання по попередженню та припиненню адміністративних правопорушень у сфері дорожнього руху, яке виражається у застосуванні в межах своєї компетенції до порушників заходів адміністративного впливу.

Таким чином, дії інспектора ДПС Прилуцького ВДАІ при винесенні постанови серії СВ № 114462 від 10.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення знаходяться в межах його повноважень та здійснені у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд, оцінюючи доводи позивача в позові щодо його невинності та неправомірності винесення щодо нього оскаржуваної постанови, а також заслухавши пояснення в судовому позивача та його представника, приходить до висновку, що вищевказані доводи ОСОБА_1 не основані на належних доказах, нічим не підтверджується і спрямовані на ухилення останнім, від адміністративної відповідальності за скоєне адмінправопорушення, факт наявності якого, не викликає у суду, жодних сумнівів.

Аналіз норм чинного законодавства та матеріалів справи вказує на те, що позивач дійсно порушив вимоги п.8.1 Правил Дорожнього Руху, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом від 01.08.201 року про адміністративне правопорушення серії СВ № 114462, а тому оскаржувана постанова винесена з додержанням норм чинного законодавства, і підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись п. 8.1 Правил Дорожнього Руху України, ст.ст. 8-12, 14, 70-72, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 1 ст. 122, 251, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора ДПС Прилуцького ВДАІ про про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та скасування постанови серії СВ № 114462 від 10.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Варвинського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_3