Справа № 2а-19075/09/0370
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2010 рокуСправа № 2а-19075/09/0370

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Йовик С.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області про визнання недійсними податкових повідомлень рішень від 09 жовтня 2009 року № /0 та № /0 та податкового повідомлення-рішення від 27 січня 2010 року № 1/0,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області (надалі Луцька ОДПІ) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 9 жовтня 2009 року № 8047/С/17-2 та № 8048/С/17-2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 10.09.2009 року по 23.09.2009 року Луцькою ОДПІ була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ним вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року. За результатами перевірки складено акт від 28.09.2009 року № 3472/17-2/НОМЕР_1 в якому зазначено, що ним занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 97 680,13 грн. та занижено податок на додану вартість на суму 3803, 59 грн. На підставі даного акту Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення - рішення від 09.10.2009 року № 8047/С/17-2, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 5705, 38 грн. та податкове повідомлення рішення від 09 жовтня 2009 року № 8048/С/17-2, яким визначено податкове зобовязання у розмірі 76534 грн. за платежем податок з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб.

Не погоджуючись в винесеними податковими повідомленнями рішеннями вказує на те, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема, норм податкового та валютного законодавства. Факти виявлених порушень законодавства повинні викладатись в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів. Натомість в пункті 2.2.3 ОСОБА_3 від 28.09.2009 року зазначені лише порушення законодавства, а посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку та підтверджують наявність зазначених фактів відсутні. Крім того, у таблиці 2.3 ОСОБА_3 «Узагальнені показники діяльності субєкта господарської діяльності»цифри у колонках «Витрати»по даним декларацій про доходи та даним, які встановлені під час перевірки, ідентичні. З незрозумілих підстав у тій самій таблиці у розділі «Розбіжності»відображена наявність розбіжностей між даними декларацій про доходи та даними перевірки. Зазначає, що інформація згідно бухгалтерського обліку за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року стосовно розміру витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу, повністю співпадає з інформацією, вказаною у деклараціях про доходи. Це підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які він готовий надати суду на вимогу. Дані документи були надані перевіряючому під час проведення перевірки, однак не були взяті останнім до уваги. Просив скасувати вищевказані податкові повідомлення-рішення, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2600 грн. та 3, 40 грн. судового збору.

В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнили позовні вимоги та просили визнати нечинними податкові повідомлення рішення від 09 жовтня 2009 року № /0, № /0, а також збільшили їх та просили визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 27 січня 2010 року № 1/0 винесене на підставі акту додаткової перевірки від 19.01.2010 року № 160/17-2/НОМЕР_1. Від стягнення судового збору відмовились.

Представник позивача додатково пояснила, що при перевірці ОСОБА_1 податковому ревізору інспектору для перевірки були надані всі первинні бухгалтерські документи, зокрема, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, податкові накладні на прихід та реалізацію товару, виписки з банку про рух коштів по наявних розрахункових рахунках, книга обліку доходів та витрат. Просила призначити по справі судово-бухгалтерську (економічну) експертизу на вирішення якої поставити питання про встановлення достовірності відображених в акті перевірки показників бухгалтерського обліку.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що за результатами перевірки ОСОБА_1 складено акт від 28.09.2009 року № 3472/17-2/НОМЕР_1 у якому встановлено порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», розділ ІV ст.13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян»та пп.7.4.5, 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». Зокрема, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. Вказав на те, що під час проведення перевірки інспектором, позивачем на представлено жодного підтверджуючого документа на проведення витрат, повязаних із власною господарською діяльністю, чим порушено вимоги вищевказаних законів. Заявив клопотання про призначення додаткової перевірки на підтвердження правомірності визначення ОСОБА_1 сум валових витрат і оподатковуваного (чистого доходу) у період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року та правильності визначення податкового зобовязання і податкового кредиту з податку на додану вартість. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, ознайомившись з актом № 160/17-2/НОМЕР_1 від 19 січня 2010 року про результати позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні підприємницької діяльності позивачем суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що головним державним податковим ревізором-іспектором ОСОБА_4 на підставі направлення від 10.09.2009 року № 00434, виданого Луцькою ОДПІ, проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року.

За результатами перевірки складений акт від 28.09.2009 року № 3472/17-2/НОМЕР_1 у висновках якого зазначено, що позивачем порушений розділ ІV ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.п. 5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 97680, 13 грн. Порушено п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість у перевіряємий період на суму 3803, 59 грн.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення - рішення від 09 жовтня 2009 року № /0 про визначення ОСОБА_1 податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 5705, 38 грн., в тому числі 3803, 59 грн. основного платежу та 1901, 79 грн. штрафних санкцій та податкове повідомлення рішення від 09 жовтня 2009 року № /0 про визначення ОСОБА_1 податкового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 76534, 41 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових та позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів) врегульовані статтею 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»№ 509 ХІІ від 04.12.1990 року з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до частини першої вищевказаної статті плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства»від 10.08.2005 року № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року, за результатами проведення планової виїзної перевірки складається один зведений акт планової перевірки, який стверджує факт проведення планової виїзної перевірки з усіх питань за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктами господарювання (п.1.4.).

Пунктом 1.7 зазначеного Порядку визначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладається в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, обєктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

За кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті. (пункт 2.3.2. Порядку)

Згідно п. 2.3.4. не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також субєктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

З акту перевірки від 28.09.2009 року № 3472/17-2/НОМЕР_1, вбачається, що він складений з порушенням вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства». Зокрема, у вищевказаному акті немає посилання на первинні документи, на підставі яких вчинено записи про встановлення факту порушення податкового законодавства позивачем, не наведено інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, не зазначено переліку документів, яких не було надано для перевірки інспектору, немає пояснень підприємця щодо відсутності первинних та інших документів.

В пункті 2.3 ОСОБА_3 «Узагальнені показники діяльності субєкта господарської діяльності»цифри у колонках «Витрати»по даним декларацій про доходи та даним, які встановлені під час перевірки, ідентичні. Однак, у тій самі таблиці у розділі «Розбіжності»відображена наявність розбіжностей між даними декларацій про доходи та даними перевірки.

За таких обставин ухвалою суду від 23.12.2009 року зобовязано Луцьку ОДПІ провести додаткову перевірку підприємця ОСОБА_1 з питань правомірності визначення позивачем валових витрат і чистого (оподатковуваного) доходу у період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року та правильності визначення податкового зобовязання і податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень 2006 року та лютий 2007 року, а позивача зобовязано надати Луцькій ОДПІ необхідні первинні бухгалтерські документи для проведення вказаної перевірки.

Також судом встановлено, що на виконання ухвали суду від 23.12.2009 року з урахуванням вимог ч.7 ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», старшим державним податковим ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб Луцької ОДПІ ОСОБА_5 проведена позапланова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні підприємницької діяльності в період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року, про що складений акт від 19 січня 2010 року № 160/17-2/НОМЕР_1.

За результатами розгляду вказаного акту Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення рішення № /0 від 27.01.2010 року , яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15088,79 грн.

Зокрема, в акті перевірки на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення зазначено, що перевіркою встановлено порушення п.п. 5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», розділу ІV ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на загальну суму 15088, 79 грн., в тому числі: за 2006 рік 8978, 84 грн., 2007 рік 5958, 00 грн., 2008 рік 151, 95 грн. Водночас в акті зазначено, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість порушень не встановлено.

Відповідно до розділу VI ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 року № 13-92 оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Статтею 5 п.5.1. Закону України Про оприбуткування прибутку підприємств визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1. п.5.1 ст.5 названого Закону, визначено , що до валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Як вбачається із абз. 4 п.п.5.3.9 п.5.3.ст.5 Закону України Про оприбуткування прибутку підприємств не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно ч. 2 ст. З Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність. Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»платники податку зобов'язані на вимогу податкового органу та у межах його компетенції, визначеної законодавством, пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкового кредиту, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у декларації з цього податку.

В акті перевірки № 160/17-2/НОМЕР_1 від 19 січня 2020 року щодо правильності витрат, відображених у деклараціях про доходи безпосередньо повязаних з одержанням доходу, встановлено, що СПД ОСОБА_1 Завищено суми валових витрат за 2 півріччя 2006 року на суму 69068 грн., 2007 рік 39720, 00 грн., 2008 рік 1013 грн., так як вказані витрати в порушення вищевказаних законів не підтверджені відповідними первинними документами.

У відповідності до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування правомірності винесених податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 09 жовтня 2009 року. Його висновки за актом перевірки від 28.09.2009 року № 3472/17-2/НОМЕР_1 в якому зазначено, що ОСОБА_1 занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 97 680,13 грн. та занижено податок на додану вартість на суму 3803, 59 грн., є помилковими і спростовуються актом перевірки від 19 січня 2010 року № 160/17-2/НОМЕР_1, у якому перевірялась фінансово-господарська діяльність позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за той же період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року. При таких обставинах позовні вимоги позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 09 жовтня 2009 року № /0 та № /0 є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, податкове повідомлення-рішення № /0 від 27.01.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15088,79 грн. винесено правомірно, так як відповідачем правильно зроблені висновки про завищення валових витрат, повязаних з одержанням доходу за друге півріччя 2006 року на суму 69 068 грн., за 2007 рік на суму 39720 грн., за 2008 рік на суму 1013 грн., оскільки вказані витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а тому позовні вимоги про скасування вказаного повідомлення-рішення є безпідставними та в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз. б підпункту 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 12.12.2000 року № 2181-ІІІ контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Оскільки позивачем не надано доказів розрахунку понесених витрат на правову допомогу та договору про надання юридичних послуг, тому суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, ст.160, ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції № /0 від 09 жовтня 2009 року щодо визначення підприємцю ОСОБА_6 податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 76534, 41 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції № /0 від 09 жовтня 2009 року щодо визначення підприємцю ОСОБА_6 податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 5705,38 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не буде подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі - 10 лютого 2010 року, а відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.М. Димарчук