Справа № 2а-14620/11/1370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/15996/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Моторного О.А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року

у справі №2а-14620/11/1370

за позовом Приватного підприємства «Берта-сервіс»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство «Берта-сервіс» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - Відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 20 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 08 грудня 2011 року №, а також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача 32,19 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Посадові особи контролюючого органу провели камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за ІІІ квартал 2011 року, про що склали акт від 22 листопада 2011 року №4120/561/152/25227971.

За результатами проведеної перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 08 грудня 2011 року №, яким зменшив позивачу розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за ІІІ квартал 2011 року на 27 227,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у декларації з податку на додану вартість за ІІІ квартал 2011 року від 20 жовтня 2011 року у рядку 22 «залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду» задекларована сума податку у розмірі 233 619,00 грн. Розшифровка показника рядка 22 міститься в Додатку 2 (Д2) до зазначеної податкової Декларації, згідно якої сума від'ємного значення податку на додану вартість формується за період з березня 2008 року по березень 2011 року.

Податковий орган вважає, що позивач має зменшити рядок 22 податкової декларації з податку на додану вартість за ІІІ квартал 2011 року на 27 227,00 грн., з огляду на те, що за підсумками позапланової виїзної перевірки декларації з податку на додану вартість за лютий 2010 року, про що складено акт від 12 квітня 2010 року №1581/23-409/25227971, податковим органом зменшено залишок від'ємного значення (рядок 26 декларації) на 27 227,00 грн.

Вказані висновки ґрунтуються на тому, що позивач не має права на включення залишку від'ємного значення звітних періодів, що передували ІІІ кварталу 2011 року, до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, оскільки така сума податкового кредиту до бюджетного відшкодування не заявлялась, а відтак у зв'язку із закінченням строків давності, вважається, що платник добровільно відмовляється від такої суми бюджетного відшкодування.

Отже, спір між сторонами виник у зв'язку з невідображенням позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за ІІІ квартал 2011 року, а саме - у рядку 21.3 декларації, суми, на яку було зменшено залишок від'ємного значення за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної органом державної податкової служби, що передбачено пунктом 4.6.7 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 25 січня 2011 року №41.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.3 вказаної статті, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Системний аналіз наведених нормативних положень у їх сукупності дає підстави погодитись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано визначились із тим, що Податковий кодекс України не обмежує право платника податку заявити до повернення суму бюджетного відшкодування часовими межами певного податкового періоду.

Враховуючи викладене, попереднім податковим періодом може бути будь-який податковий період, який передує звітному податковому періоду, а залишок від'ємного значення податку на додану вартість після бюджетного відшкодування, включений до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, підлягає бюджетному відшкодуванню у будь-який з наступних звітних періодів у разі проведення розрахунків за товари в частині від'ємного значення податку на додану вартість.

Отже, позивач належним чином реалізував своє право на включення залишків від'ємного значення звітних періодів, що передували ІІІ кварталу 2011 року, до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Водночас, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про те, що акт виїзної перевірки, на який посилається відповідач, як на підставу для зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість у ІІІ кварталі 2011 року, не відповідає вимогам розділу 4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року №327, оскільки цей акт не підписаний ні ревізором податкової інспекції, ні представниками платника. Крім того відсутня інформація про направлення і вручення такого акта для ознайомлення представникам підприємства, що перевірялося.

За встановлених обставин, позивачем обґрунтовано не враховано при складенні і поданні до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість за ІІІ квартал 2011 року суми, на яку податкова інспекція зменшила залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року у справі №2а-14620/11/1370 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Моторний О.А.