Справа № 2а/0270/3723/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 р. Справа № 2а/0270/3723/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанському В.О.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі позивач) звернувся з позовом до Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року, прийнятих на підставі Акту №10-17/НОМЕР_1 від 19.02.2009 року "Про результати планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за період з 01.10. 2005 року по 30.09.2008 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.08.2009 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 р. у справі № 2-а-2976/09/0270 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - скасовано рішення першої інстанції, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2011 року, скасовано рішення першої та другої інстанцій, а справа відповідно до вимог вказаної ухвали направлена на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до ухвали касаційної інстанції зазначено, що судам попередніх інстанцій слід було дати належну правову оцінку доводам відповідача щодо правомірності донарахування позивачу податкових зобов"язань з податку на додану вартість з урахуванням приписів п.9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

Крім того, не досліджено та не надано належної правової оцінки питанню того, чи є сума коштів, яка перевищує граничний обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), встановлений Указом Президента №727/98, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема розділу ІУ Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

Статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені підстави для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 227 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

На підставі вищенаведеного, справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Позов мотивовано тим, що відповідачем проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10. 2005 року по 30.09.2008 року, результати якої оформлені актом №10-17/НОМЕР_1 від 19.02.2009 року.

На підставі даного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 03.03.2009 року про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 164532,00 грн. за порушення п.п.7.3.1. п.7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та податкове повідомлення-рішення №/0 від 03.03.2009 року про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 6957,49 грн. за порушення ст. 13 розділу VІ Декрету КМУ від 26.12.1992 року "Про прибутковий податок з громадян".

Позивач вважає податкові повідомлення - рішення №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року прийнятими неправомірно та такими, що суперечать чинному законодавству, а відтак просить їх скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. В обгрунтування своїх доводів посилалась на мотиви, що викладені в адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили та просили в позові відмовити, мотивуючи тим, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам справи. На підтвердження своєї позиції суду надано письмові заперечення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд встановив наступне.

На підставі направлень на перевірку від 28.01.2009 року №19 та від 10.02.2009 року №32, виданих Вінницькою міжрайонною державною податковою інспекцією, старшим державним податковим ревізором-інспектором відділу оподаткування фізичних осіб Вінницької МДПІ ОСОБА_5 проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 р. - по 30.09.2008 р.

В ході перевірки встановлено заниження податкового зобов'язання на суму 109618,00 грн. чим порушено п.п.7.3.1. п.7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, а також з посиланням на порушення ст. 13 розділу VІ Декрету КМУ №13-92 від 26.12.1992 року "Про прибутковий податок з громадян" та визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 6957, 49 грн., а саме, у зв'язку з заниженням валового доходу на суму 335401,32 грн., що оподатковується податком з доходів фізичних осіб донараховано 177,60 грн. та завищення валових витрат на суму 45198,24 грн. у зв'язку з чим донараховано 6779,89 грн. податку з доходів фізичних осіб. За результатами перевірки складено Акт №10-17/НОМЕР_1 від 19.02.2009 року.

На підставі даного акту ідповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення №/0 від 03.03.2009 року про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 164532,00 грн., в тому рахунку за основним платежем сума складає 109618 грн., за штрафними санкціями 54914 грн. а також №/0 від 03.03.2009 року про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 6957, 49 грн., в тому рахунку за основним платежем 6957, 49 грн.

Позивач не погодився з даними рішеннями та подав скаргу до Вінницької МДПІ. Рішенням Вінницької МДПІ від 01.04.2009 №2583/10/17 про результати розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року залишено без змін , а скарга позивача без задоволення.

В подальшому, позивачем було подано повторну скаргу до Державної податкової адміністрації у Вінницькій області. Рішенням ДПА у Вінницькій області від 11.06.2009 року №11260/М/25-09 про результати розгляду повторної скарги, податкові повідомлення-рішення №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року залишено без змін , а скарга позивача - без задоволення.

Згідно матеріалів справи, зокрема свідоцтва про державну реєстрацію №04050975Ф0033570 ОСОБА_4 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - підприємець у Вінницькій районній державній адміністрації 01.06.2004 року. В період, за який здійснено донарахування податків позивач сплачував податки відповідно до наступних систем оподаткування: з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року спрощена система оподаткування шляхом сплати єдиного податку; з 01.01.2008 року по 30.09.2008 року загальна система оподаткування.

В акті перевірки перевіряючими зроблено висновок, про те, що позивач в порушення п.п.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 ЗУ "Про податок на додану вартість" за останні 12 календарних місяців отримав виручку від реалізації продукції, що сукупно перевищує 500000,00 грн., в результаті чого повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість з 01.10.2007 року, також в акті зазначено, що позивач занизив дохід, що оподатковується податком з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2007р. - по 31.12.2007 р. на суму 335401,32 грн. та завищив валові витрати на суму 45198,24 грн. за період з 01.01.2008 року по 30.09.2008 року.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 03.07.98 р. №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, при дотриманні ними, зокрема, умови щодо неперевищення встановленого пунктом 1 Указу обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік у 500 тис. грн. Тобто саме з виручки, яка не перевищує 500 тис. грн., і сплачується єдиний податок.

Звітним податковим періодом для фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку, згідно зі ст. 4 Указу є квартал. Свідоцтво про сплату єдиного податку видається підприємцю на календарний рік. У зв'язку з цим для визначення періоду, протягом якого слід розглядати питання щодо можливості реєстрації підприємця - платника єдиного податку платником податку на додану вартість, є календарний рік.

Суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи, які сплачують єдиний податок, не є платниками податків і зборів, перелічених у пункті 6 статті 1 Указу, в тому числі податку на додану вартість.

Обов'язок реєстрації платниками податку на додану вартість законодавець визначив в п.9.3. ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість": «Особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання)».

Водночас згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість", якщо особа, на яку не поширюється дія п. 2.3 ст. 2 цього Закону, як платник податку вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам пп. 2.2 ст. 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену пп. 2.3.1 ст. 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Відповідно до п. 2.2 ст. 2 Закону про ПДВ платником цього податку є будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку.

Згідно з пп. 2.3.1 ст. 2 Закону про ПДВ особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, фізична особа - підприємець, який є платником єдиного податку і обсяг виручки у якого не перевищує 500000,00 грн. на календарний рік, не має обов'язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість у цьому податковому періоді.

При цьому, згідно зі ст. 1 Указу виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана СПД на розрахунковий рахунок або/та в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Як з"ясовано в судовому засіданні, донарахування відповідачем відбулось за господарськими операціями, які здійснені позивачем протягом 2007р. згідно договорів комісії, які не передбачають переходу права власності на товар, відтак не можуть враховуватися в обсягах виручки від реалізації фізичної особи-підприємця повністю. В даному випадку до виручки підприємця включається лише сума комісійної винагороди.

За договором комісії, згідно зі статтею 1011 Цивільного кодексу України одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

На підставі статті 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Тому, у разі надходження на розрахунковий рахунок платника єдиного податку коштів згідно з договорами комісії, до обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) включається сума коштів, яку суб'єкт одержав як винагороду (плату) за виконані зобов'язання. Сума коштів, що підлягає перерахуванню третім особам, до складу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не включається та відповідно не оподатковується єдиним податком.

Таким чином, вимога стосовно позивача як фізичної особи-підприємця, який перебував на спрощеній системі оподаткування є неправомірною оскільки у позивача не виникало обов'язку реєструватися, як платник податку на додану вартість, тому що обсяг виручки від реалізації за період з 01.01.2007 року по 01.10.2007 року не перевищував 500000,00 грн.

З І по IV квартал 2007 року позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку.

У IV кварталі 2007 року позивачем було допущено перевищення обсягу реалізації продукції понад 500 000,00 грн., що зумовило перехід в І кварталі 2008 року на загальну систему оподаткування.

Відповідно до статті 5 Указу у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. №13 «Про прибутковий податок з громадян», оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з пунктами 5 та 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727», на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. №13 «Про прибутковий податок з громадян» (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу).

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. №889-ІУ дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Отже, одержані позивачем кошти в межах договорів комісії не можна класифікувати як дохід (виручка) від реалізації.

За таких обставин, донарахування Вінницькою МДПІ податкових зобов'язань з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та по податку на додану вартість, є безпідставним. А відтак податкове повідомлення-рішення № №/0 від 03.03.2009 року про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 164532,00 грн. винесене відповідачем неправомірно.

Також, судом при розгляді справи встановлено, що позивачу безпідставно нараховано податок з доходів фізичних осіб за 2007 рік, оскільки перевіркою невраховано господарські операції здійснені позивачем протягом 2007 р. за договорами комісії, які не передбачають переходу права власності на товар, а відтак не можуть враховуватись в обсяг виручки від реалізації продукції повністю.

Однак, позивачем не спростовано висновки Акту перевірки згідно якого зазначено, що в порушення статті 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» встановлено заниження валових доходів всього на суму 1,02грн. та завищення валових витрат на 45 198, 24 грн., внаслідок чого на підставі пункту 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» донараховано 6779, 89 грн. податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2008 року по 30.09.2008 року.

З даного приводу суд зауважує, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення відповідача вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, якщо цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

У даному випадку, констатуючи помилкове нарахування податку з доходів фізичних осіб через порушення вимог Закону, суд не може визнати протиправним рішення податкового органу в якійсь сумі. На ряду з цим, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до Закону Україну "Про державну податкову службу в Україні" (чинного на момент спірних правовідносин) на державні податкові інспекції покладено обов"язок здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

На суд жодним чином не покладено повноваження перебирати функції державних органів щодо прийняття таких рішень. Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з норм ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, права позивача потребують судового захисту шляхом визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року.

Згідно ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачене ним державне мито в розмірі 3 грн. 40 коп..

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької МДПІ №/0 від 03.03.2009 року та №/0 від 03.03.2009 року.

Стягнути з Державного бюджету на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 документально підтверджений розмір судових витрат, відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 3,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна