Справа № 817/1687/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1687/15

22 вересня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Цвіркун О.О. за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Прокуратури Рівненської області
провизнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Прокуратури Рівненської області про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги на підставі частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та зобовязання відповідача нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у звязку із звільненням з органів прокуратури за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію за вислугою років набула права на отримання грошової компенсації на підставі частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції 1991 року). Як стверджує позивач, зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII, в частині виключення зі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ частини шістнадцятої набули чинності з 01.05.2014 року, в той час як позивачу призначено пенсію за вислугою років з 04.04.2014 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2014 року. Відтак, відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої для працівників органів прокуратури зокрема при виході на пенсію за вислугою років є неправомірною, а тому просить суд зобовязати відповідача нарахувати і виплатити встановлену грошову допомогу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, додатково зазначивши, що на момент призначення пенсії за вислугою років (04.04.2014 року) набула права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у редакції до внесення змін у вказану статтю Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII та виключення частини 16, що набули чинності з 01.05.2014 року. Більше того, як зауважила позивач, на момент звільнення з роботи (01.04.2015 року) мала право на отримання вказаної грошової допомоги, що було встановлено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, відтак достеменно розраховувала при звільненні з 01.04.2015 року на її отримання.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду письмові заперечення (вх. №12153/05 від 15.07.2015 року), у яких вказав про правомірність власних дій, що узгоджуються з приписами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у редакції на момент виходу на пенсію позивача. Як вказав відповідач, оскільки частину 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, якою передбачалося виплату грошової допомоги прокурорам, у разі виходу на пенсію за вислугою років, з 01.04.2014 року виключено згідно змін внесених Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII, в той час як пенсія за вислугу років призначена позивачу 04.04.2014 року, та враховуючи вихід позивача на пенсію тільки з 01.04.2015 року, дії відповідача щодо відмови у виплаті відповідної грошової допомоги є правомірними. Як переконаний відповідач оскільки на момент виходу на пенсії за вислугою років, тобто з 01.04.2015 року частина 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратила чинність (з 01.04.2014 року) позивач позбавлений права на отримання такої допомоги.

У ході судового розгляду представник відповідача підтримала заперечення проти позовної заяви з підстав, викладених у поданих суду письмових запереченнях, додатково пояснивши, що поняття призначення пенсії та вихід на пенсію не є тотожними. Оскільки позивач вийшла на пенсію з 01.04.2015 року та з моменту її призначення з 04.04.2014 року продовжувала працювати у відповідача, частина 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ не може бути застосована, яка до того ж втратила чинність з 01.04.2014 року, а не як помилково стверджує позивач з 01.05.2014 року, що позбавляє позивача на отримання вказаного виду грошової допомоги. З таких підстав просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено у ході судового розгляду, 19.05.2015 року ОСОБА_1 звернулась до прокуратури Рівненської області щодо виплати грошової допомоги на підставі частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Листом за №11/1-1586вих-15 від 22.05.2015 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті зазначеної допомоги у зв'язку з тим, що на час виходу на пенсію ОСОБА_1 за вислугою років з 01.05.2015 року, виплату грошової допомоги статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ не передбачено.

Підставою такої відповіді слугувало виключення з 01.04.2014 року зі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ частини 16, відповідно до якої прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачувалась грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Не погодившись із таким висновком та відмовою відповідача у виплаті грошової допомоги позивач звернулася до суду.

За обставинами справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років в органах прокуратури.

Наказом виконувача обов'язків прокурора Рівненської області №329 від 30.03.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1Р.» старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури м.Рівне на час відсутності постійного працівника ОСОБА_3 за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років з 01.04.2015 року (ст.38 КЗпП України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ пенсії, зокрема, за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

У системному взаємозвязку зазначеної норми із вказаним положенням Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ виплата грошової допомоги можлива за умови звільнення працівника з роботи в органах прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років чи по інвалідності.

Тобто, із норм вказаних статей вбачається, що право на отримання грошової допомоги, яка носить разовий характер, пов'язане саме із виходом на пенсію за вислугу років за умови звільнення працівника.

На такі висновки спирається і відповідач та суд погоджується із викладеним.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, зокрема, частину шістнадцяту статті 50-1 Закону виключено (Розділ ІІ пункт 3 підпункт 3 абзац третій). Вказані зміни до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ набули чинності з 01.04.2014 року.

Водночас, частиною 16 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII було визначено, що прокурорам у разі звільнення вперше з роботи у звязку з виходом на пенсію за вислугу років чи інвалідністю виплачується грошова допомога з розрахунку середньомісячної заробітної плати за рік перед місяцем виходу на пенсію (з урахуванням коригування заробітної плати у цьому періоді у звязку з її підвищенням на день звільнення) за кожен повний рік роботи прокурором, на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, про що робиться запис у трудовій книжці.

Таким чином, позивач правомірно розраховувала на передбачувані даною нормою Закону наслідки, що полягають в отриманні грошової допомоги у певному розмірі саме у разі звільнення з роботи у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. Вказана норма містилася і у частині 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Так, щодо застосування у часі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, то у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-XII «Про прокуратуру» зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні з роботи з Прокуратури Рівненської області у звязку із виходом на пенсію за вислугою років.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 74,00 грн., доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення прокуратури Рівненської області щодо відмови у нарахуванні та виплати грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Прокуратуру Рівненської області нарахувати і виплатити грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури в загальному розмірі 8471,79 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят одна) гривня 79 коп.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 74,00 грн. (сімдесят чотири гривні).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 28 вересня 2015 року.