Справа № 2а/0270/4716/11
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2011 р. Справа № 2а/0270/4716/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Середюку Миколі Анатолійовичу

за участю:

позивача : ОСОБА_1

представника відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі

про: визнання рішення протиправним

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2011 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.10.2011 року листом начальника управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі позивача було повідомлено про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних посадових окладів при виході на пенсію, як державному службовцю, оскільки ОСОБА_1 звільнилась з посади державного службовця за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, яка не дає права на одержання грошової допомоги згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу».

На думку позивача вказане рішення є незаконним, винесене з порушенням норм чинного законодавства та таким, що порушує її права.

З наведених підстав, позивач звернулась до суду та просить визнати відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних посадових окладів при виході на пенсію, як державному службовцю, протиправною та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй 10 місячних посадових окладів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечила, зсилаючись на заперечення, які додані до матеріалів справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

25.07.2011 р., на підставі наказу управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі №45-0, ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу з виплати пенсій у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоровя згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.

На час звільнення позивач мала стаж державної служби більше десяти років, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 9-12) та не заперечується представником відповідача .

З 26.07.2011 року ОСОБА_1 призначена пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу".

06.10.2011 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до начальника управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області в якій просила виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Листом №П-3554 від 10.10.2011 року начальник управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області повідомив ОСОБА_1, що відповідно до листів №363/12/22-09 від 22.12.2009 року Головного управління державної служби та №5599/09-01 від 01.04.2010 року Пенсійного фонду України враховуючи обовязковість додержання вимог Закону України «Про державну службу», а також той факт, що підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України не є вихід на пенсію, державному службовцю не виплачується передбачена ст. 37 цього Закону грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів та не може бути присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії посад (ст. 26 зазначеного Закону).

Відповідно до ст. 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу на пенсії), особам перед пенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Оскільки в преамбулі Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні (чинного на момент спірних правовідносин) зазначено, що він гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя, а також у зв'язку з тим, що зазначений закон не встановлює обмежень для громадян похилого віку в залежності від посад, які вони займали до виходу на пенсію, суд прийшов до висновку, що норма, викладена у ст. 21 зазначеного закону, повинна застосовуватися також у разі призначення пенсій відповідно до Закону України „Про державну службу.

Статтю 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні було виключено на підставі пп. 3 п. 22 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Але зміни, внесені до Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні підпунктом 3 пункту 22 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. №107-VI „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Станом на 25.07.2011 р., тобто на момент звільнення позивача з роботи, стаття 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні діяла.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону. Наприклад, при звільненні державного службовця у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі вихідна допомога виплачується йому не за ст. 44 КЗпП, а згідно зі ст. 37 Закону „Про державну службу.

На підставі ч. 2 ст. 37 Закону України „Про державну службу, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно із ч. 13 ст. 37 Закону України „Про державну службу, державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що у нього не було законних підстав для виплати позивачу зазначеної грошової допомоги, оскільки вона була звільнена за п. 2 ст. 40 КЗпП України, а не у разі виходу державного службовця на пенсію, як це передбачено ст. 37 Закону України „Про державну службу, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України „Про державну службу, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; 7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.

Згідно з ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу; 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 8) підстави, передбачені контрактом.

Проаналізувавши норми ст. 36 Кодексу законів про працю України, ст. 30 Закону України „Про державну службу можна зробити висновок про те, що немає такої окремої підстави припинення трудового договору та державної служби, як вихід особи на пенсію.

Тому суд вважає, що для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів визначальним є факт виходу державного службовця на пенсію та припинення ним трудових відносин.

Таким чином, позивач, на момент призначення йому пенсії державного службовця, за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби набув право на достроковий вихід на пенсію відповідно до ст. 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, відповідач зобов'язаний був виплатити йому грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно абзацу 13 ст. 37 Закону України „Про державну службу. Натомість відповідач необґрунтовано, без законних підстав відмовив позивачеві у виплаті зазначеної грошової допомоги.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд, згідно зі ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відмова начальника управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області у виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно ст. 37 Закону України „Про державну службу є протиправною.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що права позивача потребують судового захисту шляхом зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом законів про працю України, ст. 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, ст. 30, 37 Закону України „Про державну службу, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову начальника управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі щодо невиплати грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних посадових окладів ОСОБА_1 при виході на пенсію, як державному службовцю.

Зобов"язати управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.) судового збору.

Зобов"язати Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі подати звіт Вінницькому окружному адміністративному суду про виконання цієї постанови протягом місяця з дня набрання нею чинності.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна