Справа № 760/23243/13-а
Суддя: Зінченко С. В.
Дата ухвалення: 2013-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-738/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2013 року Солом'янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зінченко С.В.

при секретарі Гайдайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк на звернення до суду щодо оскарження у справі про порушення митних правил №0547/10000/13 постанови від 28.08.2013 року Київської міжрегіональної митниці Міндоходів та постанови від 07.10.2013 року Міністерства доходів і зборів України, визнати протиправними дії відповідачів та скасувати дані постанови, якими його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 14612,25 грн.

Посилався на те, що 28.08.2013 року ним було отримано постанову в справі про порушення митних правил № 0547/10000/13 від 28.08.2013 року Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, яка була оскаржена ним до Департаменту митної справи Міністерства доходів і зборів України та за результатами перегляду якої було винесено постанову від 07.10.2013 року про залишення без змін постанови в справі про порушення митних правил від 28.08.2013 року, а його скарги - без задоволення.

Разом з тим, позивач не погоджується з вказаними постановами та вважає їх незаконними, мотивуючи тим, що провадження в даній справі про порушення митних правил проводилося з порушеннями процесуального порядку, передбаченого митним кодексом України, та матеріальних норм діючого законодавства.

Вказував, що викладені в постанові Київської міжрегіональної митниці висновки не відповідають фактичним обставинам справи; в діях позивача відсутні ознаки порушення митних правил, визначені чинним законодавством України; провадження про порушення митних правил щодо позивача як генерального директора ТОВ «ДІЄСА» було розпочате і проведене безпідставно, необґрунтовано та з порушенням митного законодавства України; постанова Київської міжрегіональної митниці винесена із порушеннями та обмеженнями прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; висновки, викладені в постанові Міністерства доходів і зборів України, винесеної за результатами перегляду постанови Київської міжрегіональної митниці, є необ'єктивними, оскільки Міністерством неналежно перевірено законність та обґрунтованість постанови Київської міжрегіональної митниці.

Позивач зазначав, що під час провадження у справі були проігноровані та не перевірені на предмет їх законності та об'єктивності обставини щодо відсутності всіх елементів складу адміністративного правопорушення в його діях; щодо обов'язку митного органу здійснювати контроль за правильністю визначення митної вартості при декларуванні товарів; щодо відсутності правових підстав для нарахування роялті у зв'язку із тим, що продаж товарів за Контрактом із виробником продукції не обтяжені умовою сплати роялті, а лише фактична сплата роялті є передумовою для подачі додаткової митної декларації; щодо відсутності прав у митного органу в порушення норм ст.ст.345 - 354 МК здійснювати перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; щодо порушення термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 12.10.2012 року до митного посту «Східний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів представник митного брокера СП ТОВ «Інтеркар» ОСОБА_4, будучи уповноваженою особою відповідно до договору між ТОВ «ДІЄСА» та СП ТОВ «Інтеркар» про надання послуг по декларуванню товарів від 10.01.2010 року № 1, подала митну декларацію №100210000/2012/64877 з метою митного оформлення в режимі «імпорт» товару «праски електричні «ELЕNBERG».

Товари надійшли на адресу ТОВ «ДІЄСА» від виробника - компанії «Ningbo Somle Audio-Visual Technology Co. LTD» (Китай). В цей же день товари, заявлені у МД № 100210000/2012/642877, були оформлені Київською міжрегіональною митницею Міндоходів у митному відношенні та випущені у вільний обіг.

30.04.2013 року до митного посту «Східний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів представником митного брокера СП ТОВ «Інтеркар» ОСОБА_4 було подано додаткову МД типу ІМ-40-ДМ для внесення змін до раніше оформленої митної декларації МД № 100210000/2012/642877, за якою оформлено товари «техніка електропобутова» торговельної марки «ELENBERG», що надійшла на адресу ТОВ «ДІЄСА».

В ході перевірки відомостей додаткової МД посадовими особами митного поста було встановлено, що в графі 44 цієї МД вказано про наявність ліцензійного договору від 02.02.2012 року, укладеного між ТОВ «ДІЄСА» та Компанією «Аматілус Холдінгс Лімітед», відповідно до умов якого та додаткових до нього угод в порядку винагороди за надання прав використання знаку для товарів і послуг «ELENBERG» ліцензіат - ТОВ «ДІЄСА» сплачує ліцензіару - компанії «Аматілус Холдінгс Лімітед» плату (роялті) в розмірі 3,25 % від вартості реалізованої продукції під знаком для товарів і послуг «ELENBERG», без ПДВ.

У зв'язку з цим посадовими особами митного поста було проведено аналіз попередніх 18 митних декларацій на товари «техніка електропобутова» торговельної марки «ELENBERG», що надходили на адресу ТОВ «ДІЄСА» та були оформлені в митному відношенні протягом 2012 року, і за результатами перевірки встановлено, що, зокрема, в МД № 100210000/2012/642877 в графі 44 відсутня інформація про вказаний ліцензійний договір, додаткова декларація в строк, встановлений ст. 261 МК України, не подано.

Тому за розрахунком митного органу загальна сума несплачених платежів за МД № 100210000/2012/642877 становить 4870,75 грн.

Представник митного брокера СП ТОВ «Інтеркар» ОСОБА_4 в своїх поясненнях від 05.06.2013 року зазначила, що на момент оформлення МД №100210000/2012/642877 посадові особи ТОВ «ДІЄСА» не проінформували її про наявність ліцензійного договору від 02.02.2012 року та не надали сам договір.

Позивач, як генеральний директор ТОВ «ДІЄСА», в своїх поясненнях від 19.06.2013 року підтвердив укладення ліцензійного договору на використання торговельної марки «ELENBERG», але послався на відсутність правових підстав включати відповідні роялті до митної вартості товарів, оскільки вважав, що сплата ліцензійних платежів за ліцензійним договором на використання знаку для товарів та послуг «ELENBERG» (реєстраційне свідоцтво №32093), укладеного між ТОВ «ДІЄСА» та Компанією «Аматілус Холдінгс Лімітед» 02.02.2012 року, не є умовою продажу товарів під знаком для товарів та послуг «ELENBERG» за жодним із договорів, в т.ч. контракту із виробником продукції, укладеного між покупцем - ТОВ «ДІЄСА» та виробником продукції - компанією «Ningbo Somle Audio-Visual Technology Co. LTD», і ні прямо, ні опосередковано не стосуються правовідносин, які виникли між останніми згідно з умовами укладеного зовнішньоекономічного контракту.

Крім того, зазначав, що тільки 31.12.2012 року згідно з Актом фіксації остаточного розміру роялті за використання знаку було досягнуто домовленість про загальний обсяг у вартісному вираженні проданої продукції та розміру роялті.

Разом з тим, митний орган вважав встановленим факт вчинення позивачем дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, тому відносно нього Київською міжрегіональною митницею Міндоходів 15.07.2013 року було складено протокол про порушення митних правил №0547/10000/13 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та 28.08.2013 року винесено постанову у справі про порушення митних правил, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 14612,25 грн.

Також 07.10.2013 року на постанову Київської регіональної митниці у справі про порушення митних правил була розглянута скарга позивача Департаментом митної справи Міністерства доходів і зборів України, яким підстав для скасування постанови Київської регіональної митниці від 28.08.2013 року в справі про порушення митних правил не було знайдено.

Так, як вбачається з постанови Київської міжрегіональної митниці Міндоходів в справі про порушення митних правил № 0547/10000/13, підставою для притягнення позивача до відповідальності за правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, стали, на думку митного органу, протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що виразилися в ненаданні інформації про договір, умови якого впливають на визначення митної вартості товару, що був оформлений за МД № 100210000/2012/642877.

Однак висновок про виявлення факту правопорушення митних правил, що є підставою для порушення справи про порушення митних правил, повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є винні дії суб'єкта правопорушення.

Такі дані можуть бути отримані тільки за результатами всебічного аналізу обставин митного оформлення і ретельної перевірки дій під час цього процесу як з боку декларанта, так і з боку працівників митного органу, що беруть у ньому участь.

Так, об'єктивною стороною адміністративного правопорушення за ст. 485 МК України є дії. Під дією розуміється активний вчинок особи, в якій виражена зовні її воля і яка спрямована на застосування особою при декларуванні товарів саме таких ставок ввізного мита, яке справляється з товарів , що ввозяться на митну територію України, які звільняють від сплати митних платежів або зменшують їх розмір.

Водночас суб'єктивна сторона правопорушення характеризується умисною або необережною (самовпевненість або недбалість) формами вини. Ставлення винного до наслідків у вигляді недоборів податків і зборів, за відсутності ознак злочину, може характеризуватися прямим умислом або необережністю.

Так, ч. 2 ст. 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ст.ст.265, 266 МК України декларант за встановленою законом формою зобов'язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Згідно з ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів як його власник або як особа, уповноважена власником. Тобто, декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Таким чином, представник власника товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він самостійно здійснював декларування товару або з метою зменшення розміру митних платежів особисто вчиняв будь-які дії, що складають об'єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб'єктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані.

За відсутності зазначених умов само по собі зайняття особою керівної посади на підприємстві - власника товару не утворює в її діях складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Як вбачається з матеріалів справи, особою, уповноваженою на декларування товарів ТОВ «ДІЄСА», у відповідності до укладеного з ТОВ «Інтеркар» Договору про надання послуг по декларуванню товарів від 10.01.2010 року є саме останнє.

За умовами цього договору замовник доручав, а виконавець приймав на себе зобов'язання за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, та дії, пов'язані із декларуванням та митним оформленням товарів замовника, здійснював самостійно та від свого імені.

При цьому згідно з умовами цього договору прямими зобов'язаннями митного брокера ТОВ «Інтеркар» було, зокрема, надавати замовнику послуги з консультації щодо вимог митного законодавства України, ознайомлення його, при необхідності, з цими документами; робити попередні розрахунки по сплаті митних платежів за експортно-імпортними операціями, що плануються замовником; запитувати у замовника документи, необхідні для митного оформлення товарів; відмовити замовнику у наданні послуг по декларуванню у випадку не надання замовником необхідних відомостей.

Також за відомостями облікової картки суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності особами, уповноваженими на роботу з митницею, були визначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, серед яких позивач не зазначений.

Крім того, ч. 2 ст. 53 МК України встановлений вичерпний перелік документів, які декларант подає митному органу та які підтверджують митну вартість товарів, серед яких не зазначено ліцензійного договору або іншого договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

А лише у разі, якщо надані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, зокрема, ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів.

При цьому контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1 ст. 54 МК України).

Між тим, ні від митного органу, ні від уповноваженого представника декларанта - митного брокера ОСОБА_4 щодо надання додаткових документів, необхідних для підтвердження складових митної вартості товарів, жодної вимоги на ім'я ТОВ «ДІЄСА» не надходило.

Таким чином, представником власника товару - позивачем жодних активних дій щодо декларування товару не здійснювалось, обов'язки декларанта при здійсненні митного оформлення товару його власником було покладено на уповноважених осіб, а обов'язок перевірки вірності визначення митної вартості товарів покладений на митний орган.

Між тим, результат недбалості митного органу та некомпетентність митного брокера було перекладено на позивача шляхом покладення на нього відповідальності за ст.485 МК України, суб'єктом відповідальності за якою в даному випадку він не є.

Щодо доводів представників відповідачів про вчинення позивачем дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, шляхом не інформування митного брокера про укладення ним ліцензійного договору від 02.02.2012 року, то за диспозицією ст.485 МК України це мала бути активна поведінка саме позивача і у відносинах саме з митним органом, а не з митним брокером, а також з вини позивача, а не через його помилку, на яку посилались представники відповідачів в судовому засіданні, оскільки протиправна дія є порушенням митних правил лише за наявності в діях особи вини. За відсутності доказів вини у формі як умислу, так і необережності, факт не може кваліфікуватись як порушення митних правил.

Також посилання представників відповідачів на умови п. 6.2 договору про надання послуг по декларуванню товарів від 10.01.2010 року, згідно з якими замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність даних, заявлених ним у заявці та у документах, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ці умови договору для вирішення даного спору не мають правового значення, т. я. не можуть змінити встановлену законом відповідальність та, окрім того, стосуються лише умов відповідальності одного перед одним господарюючих суб'єктів по виконанню ними зобов'язань за цим договором.

Крім того, митний орган перевищив свої повноваження, втягнувшись в аналіз взаємовідносин між господарюючими суб'єктами - сторонами цього договору, за яким ключовим моментом для митного органу було лише уповноваження особи на здійснення декларування, оскільки суб'єкт відповідальності за законом визначається не на розсуд митного органу, а в залежності від того, хто саме вчиняє дії по декларуванню.

Щодо правових підстав для включення сум роялті за ліцензійним договором від 02.02.2012 у митну вартість товарів, позначених торговельною маркою «ELENBERG» та імпортованих на мигну територію України в 2012 році, то слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, роялті га інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Відповідно до п. 5.1 ліцензійного договору на використання торгівельної марки «ELENBERG» ТОВ «ДІЄСА» в порядку винагороди за надання прав використання знаку згідно з п.1 додаткової угоди від 02.02.2012 року сплачує ліцензіару плату (роялті) в розмірі 3,25 % від вартості реалізованої продукції під знаком для товарів і послуг «ELENBERG», без ПДВ.

Виходячи з умов цих договірних зобов'язань, митний орган дійшов висновку, що для ТОВ «ДІЄСА» умовою продажу товарів «техніка електропобутова», позначених торговельною маркою «ELENBERG», що надходили на його адресу у 2012 році, є сплата винагороди в розмірі 3,25 % від вартості реалізованої продукції під знаком для товарів і послуг «ELENBERG».

Однак листом Державної митної служби України від 17.01.2012 року № 14/1-156-ЕП у зв'язку з прийняттям 31.10.2011 року Верховним Судом України постанови у справі № 21-315а11 було звернуто увагу, що згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою у вказаній постанові, при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, виходячи зі змісту ст. 267 МК України та чинного законодавства про право інтелектуальної власності, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, слід додавати роялті у тому випадку, коли покупець сплачує їх на виконання умови продажу оцінюваних товарів.

Також зауважено, що вказана умова не обов'язково має бути зазначена у зовнішньоекономічному контракті купівлі-продажу, виплата роялті як умова продажу товарів може бути передбачена ліцензійними угодами, укладеними позивачем з особою, що не є продавцем цих товарів.

У відповідності до п. 4 Порядку включення суми роялті та інших ліцензійних платежів до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, під час визначення їх митної вартості, затвердженого постановою КМУ 21.05.2012 року № 446, передбачено, що, якщо на момент митного оформлення оцінюваних товарів декларант або уповноважена ним особа має відомості про суму роялті та інших ліцензійних платежів, він зобов'язаний під час визначення митної вартості зазначених товарів включити таку суму до ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ДІЄСА» не мало відомостей про суму роялті станом на дату оформлення митної декларації № 100210000/2012/642877, оскільки згідно з умовами ліцензійного договору на використання торгівельної марки «ELENBERG», остаточний розмір плати (роялті) за використання знаку для товарів та послуг визначається за результатами діяльності Ліцензіата в межах відповідного календарного року. А, оскільки на дату подачі митної декларації № 100210000/2012/642877 не існувало жодного документу про встановлення розміру роялті в грошовому виразі, підстави для включення роялті в митну вартість товарів, що оформлювались за визначеною митною декларацією були відсутні.

Згідно з п.7 Порядку, якщо на момент митного оформлення оцінюваних товарів сума роялті невідома, то під час визначення митної вартості оцінюваних товарів декларант або уповноважена ним особа здійснює розрахунок суми роялті та інших ліцензійних платежів з урахуванням запланованих показників, які базуються на сумі роялті, сплаченої за ідентичні товари у попередньому періоді, якщо ліцензійним договором або іншим договором щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності передбачено сплату роялті та інших ліцензійних платежів залежно від отриманого прибутку.

Як вбачається з пояснень позивача, сума роялті за попередні періоди, сплачених за ідентичні товари, відсутня, у зв'язку із чим у ТОВ «ДІЄСА» були відсутні правові підстави для включення інших даних до митної вартості товарів, які оформлювалися за МД № 100210000/2012/642877.

Відповідно до п. 8 Порядку за результатами фактичної сплати роялті та інших ліцензійних платежів декларант або уповноважена ним особа подає в строки, передбачені ч.2 ст. 261 МК України, додаткову декларацію з уточненням митної вартості оцінюваних товарів.ТОВ «ДІЄСА» не здійснювало фактичної сплати роялті за використання ТМ «ELENBERG» ні в період оформлення відповідної митної декларації, ні в період строку, зазначеного в ч.2 ст.261 Митного кодексу України, у зв'язку із цим у ТОВ «ДІЄСА» були відсутні правові підстави для подання додаткової декларації із включенням відповідних роялті до митної вартості товару.

З приводу посилання представника відповідача Міндоходів на очевидність сплати роялті як умови продажу оцінюваних товарів, слід звернути увагу, що митним органом своєчасно не було дано такій очевидності належної перевірки та оцінки при оформленні МД № 100210000/2012/642877, що попередило б збитки, які, на думку митного орану, були завдані у вигляді несплаченої суми митних платежів в розмірі 4870,75 грн.

Між тим, на підставі проведеного митним органом митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митне оформлення вантажу за митною декларацією було завершене та товар випущено у вільний обіг, оскільки митний орган визнав заявлену митну вартість імпортованих ТОВ «ДІЄСА» товарів на митну територію України.

Щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, то, як визначено ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345 - 354 цього Кодексу, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів шляхом документальної перевірки, маючи повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності заявленої митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Однак обставин проведення такої перевірки з урахуванням ретельного аналізу обставин декларування поданого до митного оформлення товару та її результатів судом не встановлено.

Слід зауважити, що при вирішення питання про складання протоколу про порушення митних правил також необхідно зважати на строки притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 МК України (який вступив в силу з 01.06.2012 року) норми законів України, які пом'якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Так, за правилами ч.1 ст.467 МК України (в редакції від 01.06.2012 року) адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладені не пізніше, ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні, у тому числі передбачених ст.ст. 469,477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через два місяці з дня виявлення цих правопорушень.

При цьому суд звертає увагу, що зміни до ч.1 ст.467 МК України, якими було передбачене накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ст.485 цього Кодексу, не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень, тобто посилення відповідальності, ніж це було передбачено в попередній редакції, набрали чинності лише з 01.12.2012 року, тобто після зазначених подій.

Таким чином, до правопорушення, яке було вчинено 21.05.2012 року та виявлено 30.04.2013 року, слід було застосовувати правила ч.1 ст.467 МК України в попередній редакції, з яких вбачається, що строк накладення адміністративного стягнення закінчився 30.06.2013 року, тобто ще до складання 15.07.2013 року протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду 28.08.2013 року справи митним органом, що останнім не було взято до уваги.

Отже, даним обставинам митним органом також не було дано належної оцінки та дані доводи позивача не буди спростовані змістом вище приведених постанов.

Положення ст.ст. 529-530 МК України передбачають можливість оскарження постанови митниці до суду та перевірку законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом, що здійснюється в порядку, встановленому КАС України.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими та заслуговують на увагу, а адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що висновки оскаржуваних постанов не відповідають нормам діючого законодавства, не забезпечені належними та допустимими доказами, які б давали підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, представники відповідачів у судовому засіданні жодних доказів правомірності винесення постанови не навели.

Відповідно до ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Таким чином, за вказаних обставин викладені у постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому оскаржувані постанови мають бути скасовані із закриттям провадження у справі про порушення митних правил за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Також розглядаючи дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що відповідно до ст.529 МК України (в редакції 2012 року) скарга (адміністративний позов) на постанову митного органу у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений КпАП України.

Відповідно до ст. 529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Також постанова центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, у справі про порушення митних правил, а також його постанова по скарзі на постанову митниці у такій справі можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до ст. ст.530 МК України копія рішення по скарзі на постанову у справі про порушення митних правил протягом трьох днів з дня його винесення надсилається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, особі, стосовно якої винесено постанову, поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

Відтак, строк оскарження постанови митного органу в справі про порушення митних правил не є пропущеним, оскільки постанову від 07.10.2013 року було отримано позивачем лише 16.10.2013 року, що підтверджується даними УДППЗ «Укрпошта», а адміністративний позов подано до суду 24.10.2013 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 485, 529-531 МК України, ст.ст. 2, 7, 9, 11, 69-87, 94, 97, 128, 158-163, 167, 1712 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та скасування постанови - задовольнити.

Постанови Київської міжрегіональної митниці Міндоходів від 28.08.2013 року та Міністерства доходів та зборів України від 07.10.2013 року в справі про порушення митних правил № 0547/10000/13 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 14612,25 грн. скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення..

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Зінченко С.В.