Справа № 2-1651/10
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 р. Справа № 34583/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

розглянувши порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.10.2010р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

20.07.2010 р. ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача та зобов'язати його здійснити перерахунок та виплату відповідно до положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.07.2010 року.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.10.2010р. позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м.Калуш здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищеним їй на тридцять відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за періоди: з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року; з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 01 липня 2010 року з урахуванням виплаченої пенсії за ці періоди.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області про стягнення заборгованості за правилами норм ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни, а відтак має право на встановлене ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни підвищення до пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач має право на підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано неконституційними окремі положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки, якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних доплат, а саме зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Тобто рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 мають перспективну дію та преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, є остаточними і не можуть бути оскаржені.

В силу ч.2 ст.152 Конституції України закони та інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки дана справа розглядалася в порядку цивільного судочинства, то при її розгляді слід застосовувати положення про позовну давність передбачені ст.257 ЦК України, загальна позовна давність яких встановлюється тривалістю у три роки. Судом застосовано трирічний строк звернення до суду, однак не враховано, що позивач звернувся з позовом 20.07.2010 року. Відтак, трирічний строк позовної давності слід рахувати з моменту звернення до суду з позовом. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню з 20.07.2007 року.

Одночасно колегія суддів вважає підставними заявлені позовні вимоги за період 2009 2010 років.

Дія норм ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» на 2009 та 2010 роки не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами. Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010 роках дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо нарахування та виплати на користь позивача невиплаченого підвищення до пенсії підлягають задоволенню з 20.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.07.2010 року відповідно до позовних вимог.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов»язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачці здійснює Пенсійний фонд України в особі управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області обовязок щодо нарахування і виплати спірної допомоги правильно покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування ним обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.. 160, ст. 195, ч.1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області задоволити частково, скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.10.2010р. по справі № 2а-1651/10 та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області протиправними.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в місті Калуш Івано-Франківської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», за періоди з 20.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.07.2010 року з врахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п"ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : В.П.Сапіга

Судді: Т.В.Онишкевич

ОСОБА_2