Справа № 8540/10/1570
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-8540/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2011 року.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потоцької Н.В.

при секретарі Паровенко І.П.

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2Л

представник третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третьої особи ОСОБА_5 про скасування розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в частині затвердження акту введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку, визнання недійсним акту введення будинку в експлуатацію, скасування рішення Овідіопольської сільської ради про присвоєння номеру будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до адміністративного суду з позовом в якому просить скасувати розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 31.08.2000 року № 586 в частині затвердження акту введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку та визнання права власності на нього за ОСОБА_5, визнавши при цьому недійсним акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом житлового будинку № 55 по вул. Миру в смт. Овідіополь до експлуатації, побудованого у відповідності до рішення на виконання будівельно-монтажних робіт виданого Овідіопольською районною радою від 28 червня 1991 року № 319; скасувати рішення виконкому Овідіопольської селищної ради від 28.09.2000 року за № 165 про присвоєння номеру будинку по вул. Миру, який належить ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його в повному обсязі з наступних підстав: будинок збудований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Миру 55/а введено в експлуатацію державною технічною комісією на підставі дозволу на виконання будівельно - монтажних робіт, виданого Овідіопольською районною радою 28 червня 1991 року № 319 для будівництва гаражу.

Будинок прийнято в експлуатацію не повноважною комісією, оскільки що згідно наявного акту (без дати його підписання), державна технічна комісія з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку № 55 по вул. Миру в смт. Овідіополь створена рішенням від 17 січня 2000 року.

З відповіді архівного відділу Овідіопольської районної державної адміністрації викладеному у листі від 03.08.2010 року № 189 зазначено, що 17 січня 2000 року Овідіопольською районною державною адміністрацією не приймалось розпорядження щодо створення державної технічної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку № 55 по вул. Миру в смт. Овідіополь.

Акт державної технічної комісії, створеної рішенням від 17 січня 2000 р. про готовність закінченого будівництвом житлового будинку № 55 по вул. Миру в смт. Овідіополь до експлуатації, побудованого у відповідності до рішення на виконання будівельно-монтажних робіт виданого Овідіопольською районною радою від 28 червня 1991 року № 319 - для будівництва гаражу, затверджується розпорядженням Голови Овідіопольської районної державної адміністрації від 31.08.2000 року за № 586 - тобто у той час, коли ще не могло діяти розпорядження Голови Овідіопольської районної державної адміністрації від 27.09.2000 року за № 672 .

Отже, виходячи із змісту складеного та підписаного Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації, комісія на місце будівництва не виїжджала, об'єкт будівництва не досліджувала, перевірку наданих їй документів не здійснювала, що й призвело до винесення неправомірного по суті розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації 31.08.2000 року за №586, яким вказаний Акт затверджено і прийнято до експлуатації індивідуальний житловий будинок ОСОБА_5 загальною площею 129,6 кв.м житлова площа, 75,5 кв. м. по вул. Мира, 55 на підставі дозволу, наданого на будівництво гаражу.

В судовому засіданні представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти заявленого адміністративного позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених в судовому засіданні.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус місцевих державних адміністрацій, їх організація, повноваження та порядок діяльності визначені Конституцією України (ст.ст. 118-119), Законом України «Про місцеві державні адміністрації»та іншими нормативно правовими актами України.

Статтею 118 Конституції України встановлено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Місцеві державні адміністрації, відповідно до статті 119 Конституції України, на відповідній території забезпечують: 1) виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади; 2) законність і правопорядок; додержання прав і свобод громадян, а також інші повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про місцеві державні адміністрації» визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»місцеві державні адміністрації діють на засадах:

1) відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність;

2) верховенства права;

3) законності;

4) пріоритетності прав людини;

5) гласності;

6) поєднання державних і місцевих інтересів.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 6 вказаного Закону на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, які є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Овідіопольської районної ради народних депутатів від 27.10.1988 року № 447 ОСОБА_5 дозволено будівництво житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Жданова (вул. Миру), буд. 55.

Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 13.01.1999р. № 17 створено постійно діючу державну технічну комісію по введенню в експлуатацію об'єктів нерухомого майна.

Рішенням виконкому Овідіопольської районної ради народних депутатів від 28.06.1991 року № 319 ОСОБА_5 дозволено будівництво гаражу розміром 6,0 х 3,0м, літньої кухні та кладової розміром 4,0 х 8,0 м, що знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Миру, буд. 55.

Згідно акту державної технічної комісії встановлено, що житловий будинок № 55 що знаходиться по вул. Миру, готовий до введення в експлуатацію.

Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 31.08.2000р. № 586 затверджено вищевказаний акт введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків в Овідіопольському районі.

Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації від 17.01.2000 р., встановлено, що житловий будинок № 55 по вул. Миру був збудований у відповідності до Рішення № 319 від 28.06.1991 р. про виконання будівельно монтажних робіт; будівельно - монтажні роботи виконані у відповідності з державними будівельними нормами; обєкт має наступні показники: загальна площа 129.6 кв.м, житлова 75.5 кв. м, підсобна 54.1 кв.м; порушень вимог ДАБК, ДСЕ, пожарного нагляду і органів Держнаглядохоронпраці не встановлено на підставі чого і постановлено рішення про готовність житлового будинку до вводу в експлуатацію.

Суд вважає за необхідне визначити, що у дослідженому в судовому засіданні Акті від 17.01.2000 р. допущено технічну описку, по-перше:це підтверджується відомостями які містяться у самому документі (Акт від 17.01.2000 р.), «обєкт має наступні показники: загальна площа 129.6 кв.м, житлова 75.5 кв. м, підсобна 54.1 кв.м», саме ці показники має житлова будівля №55 цілком (а/с.18); по-друге: Рішенням № 447 від 27.10.1988 р. наданий дозвіл ОСОБА_5 на будівлю індивідуальних жилих домів та хозбудівель на місці старого будинку по вул. Жданова, 55 (а/с.21-22); по-третє: дозвіл на будівництво гаражу був наданий пізніше у відповідності до Рішення № 319 від 28.06.1991 р.. Зазначені обставини підтверджують факт відповідності вимогам чинного законодавства актів індивідуальної дії, оскільки субєктом владних повноважень (відповідачем) та третьою особою виконані процедурні та законодавчі приписи щодо оформлення будівництва по вул. Миру №55 ОСОБА_5.

Згідно рішення виконкому Овідіопольської селищної ради від 28.09.2000 року № 165, вищевказаному будинку, що прийнятий в експлуатацію присвоєно нову адресу: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Миру 55/а, а за старим будинком залишилася стара адреса - вул. Миру, 55.

Згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.08.2007р., справа № 2-23/2007 р., між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поділено житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Овідіополь, вул. Миру, 55, і ОСОБА_5 надано у власність 53/100 частини вищевказаного житлового будинку, а позивачу ОСОБА_4 - 47/100 частини відповідно. Також між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поділено житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Овідіополь, вул. Миру, 55/а. ОСОБА_5 надано у власність 41/100 частини вищевказаного житлового будинку, а ОСОБА_4- 59/100 частини відповідно.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Житловий будинок не може бути предметом поділу у разі його самовільного будівництва, оскільки не є обєктом права власності до тих пір, поки це будівництво не буде легалізовано.

Отже, підлягає розподілу тільки законно збудовані будівлі, тобто ті які документально оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Тому, суд вважає Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.08.2007р. у справі № 2-23 у відповідності до вимог ст. 70 КАС України належним та допустимим доказом того, що житловий будинок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Овідіополь, вул. Миру, 55/а збудований та оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Правильне застосування норм права повинно бути не тільки законним, але й обгрунтованим. Обгрунтованість означає застосування норм права на підставі твердо встановлених і перевірених фактів. Це значить, що необхідно не тільки знати зміст і вимоги закону, але й умови їх реалізації в зв'язку з конкретними фактами. Фактична сторона справи повинна відповідати законній стороні і навпаки. Обгрунтованим є таке рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Застосування норм права повинно бути не тільки законним, обгрунтованим, але і доцільним. Доцільність в принципі закладена в нормативно-правових актах, та й сам закон повинен бути доцільним. Тому точне і неухильне його виконання і дотримання є доцільним застосуванням. Разом із тим, в законі даються альтернативні рішення, санкції, вибір яких повинен бути найбільш доцільним. Це значить, що суб'єкт правозастосування повинен враховувати найбільш оптимальні варіанти його застосування на підставі конкретних обставин справи відповідно до місця, часу, обставин і суб'єктів, відносно яких застосовується закон.

Закон дає простір для вибору засобів найбільш доцільного його застосування. Він, як правило, передбачає не одне, а декілька рішень і тим самим дозволяє найбільш доцільно його реалізувати. Доцільність не може бути вище законності і закону, вона повинна здійснюватись лише в межах закону вибір найбільш ефективного рішення. В даному випадку відсутнє протиріччя між законністю і доцільністю. Якщо ж доцільність виходить за межі закону це вже порушення закону і правопорядку, порушення прав і законних інтересів громадян, держави і суспільства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наряду з виконанням приписів закону має місце індивідуальний підхід до вирішення питання щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням усіх обставин справи які мали місце під час здійснення субєктом владних повноважень обовязків передбачених чинним законодавством, а також приймаючи до уваги правові наслідки які потягло за собою виконання цих обовязків, та коло осіб приймаючих участь у справі. Процес застосування правових норм вимагає, щоб рішення приймались не тільки законними, обгрунтованими, доцільними, але і справедливими. Категорія «справедливість»має не тільки моральний, економічний, політичний, але і юридичний характер. Вона протилежна категорії «несправедливість». В соціальному плані справедливість означає співрозмірний, відповідний до чогось. В правознавстві справедливість означає прийняття рішень таким чином, щоб не ущемляти суб'єктивних прав і законних інтересів громадян.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі»означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб»означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Прийняття рішень, вчинення дій пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії), цей критерій відображає принцип пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії субєкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

- здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти;

- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей;

- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

- для досягнення суспільно корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі»засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, відповідач як суб'єкт владних повноважень наданими суду поясненнями та письмовими доказами довів, що діяв в межах повноважень та у спосіб, наданий діючим законодавством.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третьої особи ОСОБА_5 про скасування розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в частині затвердження акту введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку, визнання недійсним акту введення будинку в експлуатацію, скасування рішення Овідіопольської сільської ради про присвоєння номеру будинку відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, або в порядку ч.2 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею на протязі пяти діб.

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

< Зміст постанови (ухвали) (резолютивна частина) >

28 лютого 2011 року .

/