Справа № 2а-1286/10/1770
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 р. Справа № 37413/10/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання: Сецків І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.10.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації в Рівненській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації в Рівненській області про скасування наказу №110 ДПА в Рівненській області від 28.12.2009 року, поновлення на роботі на посаді завідувача сектору оперативних заходів із скорочення податкового боргу головного відділу податкової міліції Дубенської ОДПІ та стягнення з ДПА в Рівненській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.12.2010 року до дня поновлення на роботі.

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що з 14.12.2009 року по 26.12.2009 року перебував у черговій відпустці і в цей період, а саме 17.12.2009 року в зв'язку з сімейними обставинами подав рапорт на ім'я голови ДПА в Рівненській області з проханням звільнити з органів податкової міліції. Проте за час перебування у відпустці вдалося вирішити свої сімейні проблеми і 25.12.2009 року, через вісім днів після подачі рапорту про звільнення ним було подано інший рапорт на ім'я голови ДПА в Рівненській області з проханням вважати недійсним попередній рапорт про звільнення. 28.12.2009 року наказом №110 ДПА в Рівненській області ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача сектору оперативних заходів із скорочення податкового боргу головного відділу податкової міліції Дубенської ОДПІ у запас Збройних Сил на підставі п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 року № 1716 та п.п. «ж» п.64 (за власним бажанням )Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР» від 29.07.1991 року за №114. При цьому позивач вважає, що правом вказаним у ст. 38 КЗпП України він фактично не скористався і відповідно до даної статті власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити працівника за поданою раніше ним заявою, якщо після закінчення строку попередження про звільнення працівник не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.10.2010 року відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач виніс оскаржуваний наказ в порядку та спосіб, передбачений п.п.»ж» п. 64 Положення від 29.07.1991 року за №114.

Не погодившись з постановою суду її оскаржив позивач ОСОБА_1, який просить скасувати дану постанову та винести нову про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі покликається на те, що п.п. «ж» п.64 вказаного Положення визначає, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Пунктом 68 цього Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

При цьому апелянт вважає, що відповідно до зазначеної норми, протягом всього строку попередження особа вправі відкликати свій рапорт про звільнення за власним бажанням, що ним було здійснено рапортом від 25.12.2009 року

Апелянт одночасно зазначає, що в рапорті на звільнення за власним бажанням не вказувалась причина, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, дата звільнення, а відповідно до оскаржуваного наказу був звільнений до закінчення трьохмісячного строку, без зазначення причини звільнення та звільнення відбулось під час перебування на лікарняному.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

ОСОБА_1, проходив службу на посаді завідувача сектору оперативних заходів із скорочення податкового боргу головного відділу податкової міліції Дубенської ОДПІ в званні старшого лейтенанта.

17.12.2009 року позивач добровільно подав рапорт в зв'язку з сімейними обставинами на ім'я голови ДПА в Рівненській області з проханням звільнити з органів податкової міліції, а відповідач наказом № 110 о/с від 28.12.2009 року задовольнив рапорт та звільнив позивача з органів внутрішніх справ за п.п. «ж» п. 64 Положення від 29.07.1991 року за №114.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта, що відповідач при звільненні не витримав трьохмісячний строк розгляду поданого рапорту, як це передбачено п. 68 зазначеного Положення, чим порушив процедуру звільнення, оскільки звільнення у межах трьохмісячного строку, стосується безпосередньо керівництва такої особи і покликані унеможливити затримання її на службі понад встановлений строк за наявності обгрунтованого бажання звільнитися. При цьому, вказані строки не перешкоджають можливості звільнення такої особи зі служби у більш стислий термін і без зазначення нею поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, за наявності згоди на таке звільнення керівництва відповідного органу внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані норми КЗпП України, оскільки регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114 дія якого поширюється і на працівників податкової міліції.

На цьому наголошує і постанова пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13,яка вказує, що законодавство про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Також вірним є покликання суду першої інстанції на те, що позивач не скористався можливістю відкликати свій рапорт про звільнення за власними бажанням до прийняття наказу про звільнення. Рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення був поданий відповідачу 28.12.2009 року тобто вже після підписання наказу про звільнення і про це вказує штамп реєстрації вхідної документації ДПА в Рівненській області за № 209/А від 28.12.2009 року.

Жодними належними доказами позивачем не доведено, що рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення ним подано відповідачу до винесення оскаржуваного наказу.

Одночасно необхідно вказати, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що знаходження особи на лікуванні не є перешкодою для звільнення працівника за власним бажанням, оскільки це стосується осіб, які звільнені за ініціативи адміністрації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту ч.1 ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене вище, ДПА в Рівненській області при винесенні наказу №110 від 28.12.2009 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору оперативних заходів із скорочення податкового боргу головного відділу податкової міліції Дубенської ОДПІ у запас Збройних Сил діяла у відповідності до Конституції України та Законодавства України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В звязку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та обєктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що Рівненський окружний адміністративний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.2 ст.212, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.10.2010 року у справі №2а-1286/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : В.П.Сапіга

Судді: Т.В. Онишкевич

ОСОБА_2

Повний текст

виготовлено 17.02.2011р.