Справа № 826/16626/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2015 р. м. Київ К/800/19807/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Леонтович К.Г.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: від позивача: Титаренка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Престиж груп" до Державної екологічної інспекції у місті Києві про визнання протиправним та скасування припису від 31.05.2013,

в с т а н о в и л а:

Приватне акціонерне товариство "Престиж груп" звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у місті Києві про визнання протиправним та скасування припису від 31.05.2013 року №08/400пр.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваного припису як такого, що прийнято на підставі хибних та необґрунтованих висновків акту перевірки щодо порушення позивачем вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції у м. Києві від 31.05.2013 №08/400пр.

У поданій касаційній скарзі Державна екологічна інспекція у місті Києві із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено перевірку приватного акціонерного товариства «Престиж груп» на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт №08/709.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 5, 17, 26, 32, 33 Закону України «Про відходи», статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», пункту 5 Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 №2034; ДСанПіН 2.2.7.029-99.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято припис від 31.05.2013 №08/400пр, відповідно до якого зобов'язано позивача отримати та надати відповідачеві:

- дозволи на розміщення відходів та Ліміти на утворення та розміщення відходів у 2013 році, а саме: відпрацьовані люмінесцентні лампи; шлам від очищення вод стічних; відходи паперу та картону використаного; відходи комунальні (міські) змішані, у тому числі сміття з урн; відходи, одержані в процесі очищення вулиць, місць загального користування;

- розробити план організації роботи у сфері поводження з відходами;

- визначити та погодити склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища;

- подавати статистичну звітність щодо поводження з відходами;

- здійснювати зберігання та видалення відходів відповідно до вимог екологічної безпеки, а саме - не облаштувати належним чином місце зберігання люмінесцентних ламп.

Вказуючи на протиправність припису від 31.05.2013 №08/400пр, приватне акціонерне товариство "Престиж груп" звернулось до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності припису від 31.05.2013 №08/400пр як такого, що прийнято на підставі хибного висновку щодо необхідності отримання позивачем дозволу на розміщення відходів. Зазначена позиція судів попередніх інстанцій ґрунтується на тому, що органом Мінекоресурсів на адресу позивача не надсилалось повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік, що звільняє підприємство від обов'язку отримувати дозвіл на розміщення відходів та ліміти на утворення та розміщення відходів.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України "Про відходи" відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Пунктом "а" частини першої статті 32 Закону України "Про відходи" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Ліміти на обсяги утворення і розміщення побутових відходів не встановлюються.

Згідно з пунктом 3 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1218 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин., ліміт на утворення відходів визначається їх власником у процесі діяльності на підставі дозволу на розміщення відходів та договору (контракту) на передачу відходів іншому власнику.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади у сфері поводження з відходами інформацію про відходи та пов'язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи.

Пунктами 10, 11 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1218 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що місцеві державні адміністрації за погодженням з органами Мінекоресурсів на місцях до 1 лютого поточного року визначають перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік (крім власників, які звільняються від одержання таких лімітів).

Органи Мінекоресурсів на місцях до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік.

Виходячи з аналізу наведених положень, колегія суддів вказує на необґрунтованість посилання судів попередніх інстанцій на відсутність у позивача обов'язку з отримання лімітів на утворення відходів з мотивів не направлення йому органом Мінекоресурсів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік, оскільки обов'язку суб'єкта владних повноважень визначити перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік, передує обов'язок суб'єкта господарювання подавати інформацію про відходи та пов'язану з ними діяльність.

Перелік власників відходів, які звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів, встановлений пунктом 8 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1218, за змістом якого власники відходів, для яких платежі за розміщення відходів усіх класів небезпеки не перевищують 10 гривень на рік, власники тільки побутових відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства, та власники відходів як вторинної сировини, які провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів, звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів.

Судами першої інстанції при розгляді переданого на вирішення суду спору факт віднесення позивача до категорій власників відходів, які звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів відповідно до положень пункту 8 Порядку у повній мірі не досліджувався.

Так, судами зазначено, що позивачем укладено угоди із спеціалізованими організаціями, що мають необхідні ліцензії і дозволи на розміщення та ліміти на утворення і розміщення відходів. У той же час, чи відповідають зазначені організації, як і категорія відходів, що утворюються у процесі господарської діяльності позивача, вимогам пункту 8 Порядку, судами не встановлено.

Одночасно з викладеним, колегія суддів не може погодитися із позицією суду апеляційної інстанції щодо протиправності пунктів 2-5 виключно з мотивів відсутності терміну виконання припису. Так, зазначене, може бути обставиною, яка має значення при вирішення спору про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, винесеного у зв'язку з невиконанням припису. У той же час, за наявності факту порушення вимог законодавства суб'єкт господарювання не може бути звільнений від обов'язку виконати вимогу уповноваженого суб'єкта владних повноважень про усунення такого порушення виключно з мотивів не зазначення терміну виконання вимоги. У той же час, наявність фактів порушення приватним акціонерним товариством "Престиж груп" вимог природоохоронного законодавства, у зв'язку із встановленням яких відповідачем винесено пункти 2-5 припису, судами попередніх інстанцій не досліджувалась.

За вказаних обставин, зважаючи на неповноту встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів, зважаючи на межі касаційного перегляду, позбавлена можливості здійснити належну перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій при розгляді переданого на вирішення суду спору норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року скасувати.

Справу за позовом приватного акціонерного товариства "Престиж груп" до Державної екологічної інспекції у місті Києві про визнання протиправним та скасування припису від 31.05.2013 направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: