Справа № 7787/10/1570
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 7787/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2010 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потоцької Н.В.

при секретарі Паровенко І.П.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 Захер до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 Захер звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 та зобовязання поновити дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 та посвідку на постійне проживання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його в повному обсязі, мотивуючи тим, що статтею 12 Закону України «Про імміграцію»передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в ОСОБА_4 до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в ОСОБА_4; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України, однак позивачу не повідомили правові підстави прийнятого рішення про скасування дозволу на імміграцію, дату скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, не дали ознайомитись з прийнятим ВГІРФО рішенням, чим порушені його конституційні права.

Представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Захеру відмовити в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.40-41).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захер, уроженець ОСОБА_6, ОСОБА_5, на території України проживає з 2000 року, паспортний документ З083866 виданий 11.08.1997 року Алеппо.

28.08.2002 року позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України Одеській області з заявою про отримання дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, відповідно до порядку, передбаченого статтею 9 Закону України «Про імміграцію»з додаванням перекладу паспортного документу, свідоцтва про одруження серії І-ЖД №110549, виданого 03.03.2002р. міським відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції, заяви для реєстрації за місцем проживання, довідки з місця мешкання гр. ОСОБА_7, згоди гр.ОСОБА_8 на тимчасовий виїзд за кордон чоловіка, довідки про відсутність судимості, копії паспорту дружини ОСОБА_8, копії патенту, розписки, фотографії (а/с.35-40).

Після розгляду матеріалів, отримання повідомлень про відсутність заперечень УСБУ, УІТ та НЦБ Інтерполу, згідно ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців», громадянину ОСОБА_3 Захеру, було надано дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 і 13.11.2004р. документовано посвідкою на постійне проживання в ОСОБА_4 серії ОД №3276/02 від 13.11.2002р. строком дії до 13.11.2004р., яка 13.11.2004 була продовжена безстроково (порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань пов'язаних з імміграцією іноземців визначається Законом України «Про імміграцію»).

Судом встановлено, що під час виконання розпорядження МВС України №335 від 07.05.2010 року «Про проведення відпрацювання речових та продовольчих ринків по лінії протидії нелегальній міграції»та в ході проведення ряду заходів по виявленню іноземних громадян, які отримали дозвіл на імміграцію на підставі чого були документовані посвідками на постійне мешкання в ОСОБА_4 та займаються підприємницькою діяльністю була проведена перевірка справи щодо залишення на постійне мешкання в ОСОБА_4 громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захера.

Під час проведення зазначеної перевірки зясувалось, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захер не перебував у шлюбі понад два роки з громадянкою України ОСОБА_8, оскільки вони одружились 03.03.2002р. (свідоцтво про одруження серії І-ЖД №110549 видане 03.03.2002р. міським відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції), а заяву про отримання дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 до ВГІРФО ГУМВС України Одеській області позивач подав 28.08.2002 року.

25.05.2010 року ГУМВС України в Одеській області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно вимог п.6 розділу IV ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про імміграцію»від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ (із змінами та доповненнями), Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»від 04.02.1994 року № 3229-ХІІ (із змінами та доповненнями), Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2006 р. № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання».

За правилами частини четвертої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в України таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни та юридичні особи України. Це відповідає засадам правового статусу іноземця та особи без громадянства, встановленим Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до статі 2 якого іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України. Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять.

Згідно частини 2 статті 50 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

ОСОБА_3 Захер має процесуальну дієздатність для звернення до адміністративного суду за захистом свої прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, шляхом оскарження рішень субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач прибув в України у 2002 р., одружився та залишився проживати в ОСОБА_4 з наданням дозволу на постійне проживання в ОСОБА_4.

ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області 13.11.2002 р. ОСОБА_3 Захеру надано посвідку на постійне проживання в України серії ОД № 3276/02 строком дії до 13.11.2004р., яка 13.11.2004 року була продовжена безстроково.

Висновком ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 25.05.2010 р., згідно вимог п. 6 розділу IV ст. 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захеру, 1973 р. н. - скасовано, посвідку на ПМП в ОСОБА_4 серії ОД № 3276/02 від 13.11.2002 р. визнано недійсною та вилучено для знищення у встановленому порядку, в паспортному документі громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захера, штамп «Дозволено постійне проживання в ОСОБА_4»- анульовано.

Обґрунтуванням такого рішення є висновок про те, що на момент подачі заяви про отримання дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 28.08.2002 року та отримання дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 13.11.2002 р. позивач не перебував у шлюбі понад два роки, чим порушено п.1. ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», отже дозвіл на імміграцію та посвідку ОСОБА_3 Захеру видано за наявності свідоцтва про одруження серії І-ЖД №110549 від 03.03.2002р. всупереч підстав визначених чинним законодавством України. Відповідач при винесенні висновку від 25.05.2010 р. про скасування посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4 ОСОБА_3 Захера керувався п.1. ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл на імміграцію поза квотою надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України. Фактично позивач одружився 03.03.2002 р.

Вказаний висновок є безпідставним та спростовується рішенням висновку ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 13.11.2002 року про продовження позивачу безстрокового терміну дії посвідки на постійне проживання від 13.11.2004 року, згідно з яким за позивачем збережено право на постійне безстрокове проживання в ОСОБА_4.

Посилання відповідача на вимоги ст.12 Закону України «Про імміграцію» є безпідставним, оскільки зазначена норма регулює відносини, які виникають з приводу скасування дозволу на імміграцію «в інших випадках, передбачених Законами України», але відповідачем не зазначається які саме «інші випадки»та яким нормативним актом передбачені.

У відповідності до принципу юридичної визначеності, не дозволяється державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Рішення та дії суб'єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий, корпоративний інтерес. Приймаючи рішення по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом. Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Суд зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в ОСОБА_4 ОСОБА_3 Захеру, ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області керувалося ст. ст. 4, 12 Закону України «Про імміграцію», тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в ОСОБА_4. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовує прийняття протилежного рішення висновку про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3 Захеру.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію та скасування посвідки на постійне місце проживання в ОСОБА_4.

Відповідно до п.п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Суд прийшов до висновку, що висновок ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 від 25.05.2010 року, прийнятий з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення позивач проживає на території України з 2000 року; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; необґрунтовано - позивач з 2002 року мав посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4, які продовжувались; не розсудливо - без врахування вимог законодавства про правовий статус іноземців, згідно з яким іноземці мають ті ж права, свободи та виконують ті ж обовязки, що і громадяни України, тобто позивач має сімю, житло, працює, а скасування посвідки позбавляє його можливості користуватись правами, наданими державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 Захер до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ВГІРФО Головного управління МВС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_9 Арабської республіки ОСОБА_3 Захеру від 25.05.2010 року.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 та посвідку на постійне проживання громадянину ОСОБА_9 Арабської республіки ОСОБА_3 Захеру.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, або в порядку ч.2 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею на протязі пяти діб.

Суддя /підпис/ ОСОБА_10

Адміністративний позов ОСОБА_3 Захер до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ВГІРФО Головного управління МВС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_9 Арабської республіки ОСОБА_3 Захеру від 25.05.2010 року.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 та посвідку на постійне проживання громадянину ОСОБА_9 Арабської республіки ОСОБА_3 Захеру.

16 грудня 2010 року