Справа № 11859/10/1570
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

судді Завальнюка І.В.

судді Корой С.М.

при секретарі Паровенко І.П.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача не з'явився

представник відповідача не з'явився

розглянувши клопотання представника позивача кредитної спілки «Україна»про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, 5-го Одеського інспекційного відділу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про визнання протиправними дій та бездіяльності Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України що призвели КС «України»до неплатолспраможності.

09.02.2011 року у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про забезпечення позову шляхом заборони Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України вчиняти будь які дії в тому числі приймати рішення до виключення КС «Україна»з Державного реєстру фінансових установ на час розгляду адміністративного позову КС «Україна»у справі № 2-а-11859/10/1570; заборони Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України вчиняти будь які дії в тому числі приймати рішення щодо застосування будь яких інших заходів впливу на час розгляду адміністративного позову КС «Україна»; заборони Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України вчиняти будь які дії щодо надання вкладникам КС «Україна»відповідей, що не відповідають чинному законодавству та об'єктивній ситуації, на їх звернення на час розгляду адміністративного позову КС «Україна».

Представники відповідача в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ»при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обовязковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо поданого клопотання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи .

Вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні поданого клопотання, суд виходить з того, що заявником не подано вагомих доказів на підтвердження того, що права позивача може бути істотно порушено без вжиття заходів забезпечення позову, зокрема доказів, які б вказували на бездіяльність відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача дослідивши надані документи прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Суд відзначає, що забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому.

Жодна із вказаних обставин, позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно ст.21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»та ст.26 Закону України «Про кредитні спілки»державне регулювання ринків фінансових послуг у сфері діяльності кредитних спілок здійснюється спеціально уповноваженим органом виконавчої влади, яким згідно з постановою КМУ №157 від 03.02.2010 року є Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг (Комісія).

Відповідно до ст.20, п.1 ст.28, ст.39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»та п.п.32 п.4 «Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг», затвердженого постановою КМУ №157 від 03.02.2010 року, до повноважень Комісії, крім інших, відноситься накладення адміністративних стягнень та застосування заходів впливу у випадку порушення законодавства про фінансові послуги.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.40 цього Закону Комісія може застосувати такі заходи впливу:

- зобовязати порушника вжити заходів для усунення порушення;

- вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

- накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону;

- тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

- відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

- затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

- порушувати питання про ліквідацію установи.

Порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами уповноваженого органу.

Розпорядженням Комісії №125 від 13.11.2003 року було затверджено «Положення про застосування Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України заходів впливу»(далі Положення).

Відповідно до преамбули цього Положення воно розроблене відповідно до Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про страхування», «Про кредитні спілки», інших законів та «Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг»з метою забезпечення захисту інтересів споживачів фінансових послуг, врегулювання порядку застосування заходів впливу та забезпечення захисту прав осіб, щодо яких вони застосовуються.

Це Положення визначає умови, порядок і строки провадження у справах про порушення законів та інших нормативно - правових актів, що регулюють діяльність із надання фінансових послуг (далі Справи), порядок прийняття рішень про застосування заходів впливу та процедуру їх оскарження.

Відповідно до п.1.3. цього Положення заходи впливу застосовуються в порядку, визначеному цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами Комісії, які регулюють особливості застосування окремих видів заходів впливу.

З преамбули Положення щодо захисту прав осіб, щодо яких застосовуються заходи впливу, вбачається, що при розгляді справи Комісія повинна забезпечити непорушність прав такої особи.

Згідно з п.3 Положення застосування таких заходів впливу, як зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення; вимагання скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; накладення штрафів відповідно до закону; тимчасове зупинення (обмеження) або анулювання (відкликання) ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг; та затвердження плану відновлення фінансової стабільності фінансової установи відноситься до компетенції директорів наглядових департаментів Комісії та заступників Голови Комісії, у разі відсутності директорів департаментів.

Владне повноваження це веління (наказ, вимога) звернене до другої сторони публічного правовідношення, яке має імперативний характер, тобто обовязкове до виконання. В свою чергу така обовязковість забезпечена заходами примусу (відповідальності) у випадку неналежної поведінки або дій другої сторони. Важливим елементом владного повноваження є забезпечення його законом, в даному випадку, законодавчі акти окреслюють межи владного повноваження звязують їх субєктів правом.

Також для владного повноваження характерним є потужне забезпечення, наявність системи гарантій, які сприяють реалізації повноважень і стабільності державних органів. До цієї системи гарантій належить структурований апарат, здатний кваліфіковано оцінювати ситуацію, здійснювати управління на високому рівню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено факту існування небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Керуючись ст.ст. 117, 118, 133, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом кредитної спілки «Україна»до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, 5-го Одеського інспекційного відділу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про визнання протиправними дій та бездіяльності Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України що призвели КС «Україна»до неплатолспраможності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Головуюча суддя /підпис/ ОСОБА_3

Судді Завальнюк І.В.

ОСОБА_4