Справа № 804/3981/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 р. Справа № 804/3981/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Жижиній К.П.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказує, що податковий орган при проведенні перевірки всупереч п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) вийшов за межі наданих повноважень провівши камеральну перевірку 12.05.2015 року податкової звітності з орендної плати за земельні ділянки за січень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, квітень-листопад 2013 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також вказує на те, що податковим органом при проведенні перевірки не дотримано вимог ЗУ «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990р. №509-ХІІ (із змінами та доповненнями), ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями).
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2015 року було визнано обовязковою участь представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду адміністративної справи.
Представник відповідача до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки уповноваженій особі відповідача, позов не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях. Так, серед доводів податкового органу зазначено, що підставою несвоєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання став непогашений борг попередніх періодів, в рахунок якого здійснювалось зарахування поточних платежів, що підтверджується даними облікових карток платника податків. Просив суд відмовити в задоволені позовних вимог повністю.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання до бюджету ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ». За наслідками проведення перевірки Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області складено акт від 12.02.2015 року за №135/29/04-03-15-04-10/00130820 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання до бюджету.
У відповідності до акта перевірки податковим органом встановлено порушення пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, а саме ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» протягом граничного терміну несвоєчасно сплачено суму самостійно визначеного податкового зобовязання по орендні платі за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Податкового Кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.
Згідно п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень.
Згідно з приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.
З наведених процесуальних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішенням, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень.
Проте ці рішення, дії або бездіяльність за будь-яких обставин повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права, свободи або інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Оскільки наслідком розвязання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного субєктивного права позивача, то при розгляді даного спору про визнання незаконними дій контролюючого органу з проведення камеральної перевірки позивача визначальним являється те, чи є оскаржувані дії відповідача такими, що породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і впливають на його права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, а також чи буде задоволення таких позовних вимог мати своїм правовим наслідком безпосередній захист прав позивача.
Обовязковою ознакою нормативно-правового акту індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обовязків, їх зміни чи припинення.
Зміст оскаржуваних дій полягає у організації та проведенні камеральної перевірки позивача, яка контролюючим органом фактично реалізована, а саме- здійснено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт.
При цьому, суд зазначає, що вчинення таких дій прямо передбачено у повноваженнях органів державної податкової служби та є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків.
Отже, виключно результат реалізації повноваження податкового органу (рішення), а не процес реалізації його повноважень може бути обєктом судового оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення камеральної перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення контролюючого органу.
Враховуючи зазначене, суд вважає вимоги щодо визнання протиправними дій щодо проведення камеральної перевірки позивача не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації, або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобовязання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Статтею 126 Податкового кодексу України передбачено застосування відповідальності за порушення правил сплати (перерахування) податків, відповідно до якої, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступним за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
В акті перевірки зазначено, що грошові зобовязання були сплачені позивачем з затримкою менш ніж 30 календарних днів та більше ніж 30 календарних днів.
Факт наявності заборгованості позивачем не заперечується.
Позивачем також не заперечується та зазначено в позовній заяві, що грошове зобовязання з земельного податку було сплачено позивачем відповідно переліку платежів зазначеного в акті перевірки.
При цьому перевірка була проведена відповідачем 12.02.2015 року, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято 20.02.2015 року.
Статтею 111 Податкового кодексу України встановлено види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема фінансовий вид відповідальності.
Відповідно до пункту 111.2 статті 111 Податкового кодексу України, фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
При цьому, відповідно до вимог статей 113, 114 Податкового кодексу України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення, оскарження сум грошових зобовязань. Суми штрафних (фінансових) санкцій зараховуються до бюджетів, до яких згідно з законом зараховуються відповідні податки та збори. Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобовязань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строки давності та їх застосування. Відповідно до пункту 102.1. Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Враховуючи зазначене, суд вважає протиправним визначення платнику штрафу без врахування положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.
Окрім того, суд звертає увагу, що згідно пункту 7 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення, що також не було прийнято до уваги податковим органом при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно вимогам статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача з Державного бюджету України підлягають стягнення грошові кошти у розмірі 414,12 грн., пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» сплачений ним судовий збір у розмірі 414,12 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1