Справа № 2а-3488/10/0370
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2011-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 рокуСправа № 2а-3488/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

в складі головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Грушецькому П.В.,

з участю прокурора Загоруйка С.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом заступника прокурора Ківерцівського району в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Ківерцівського району в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Даний позов мотивовано тим, що на підставі ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення відповідачу було надано статус безробітного та відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена виплата допомоги по безробіттю. Для отримання статусу безробітного 17.11.2008 року ОСОБА_2 подав заяву щодо надання йому статусу безробітного, в якій зазначив, що на той час він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців 09.04.2008 року ОСОБА_2 був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, а з реєстрації знятий лише 05.05.2009 року.

У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зазначено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство".

Тобто, відповідач, будучи зареєстрованим як субєкт підприємницької діяльності втратив право на статус безробітного та отримання допомоги по безробіттю, а тому допомога по безробіттю за період з 17.11.2008 року по 13.09.2009 року в розмірі 11443,64 грн. отримана ним незаконно.

На вимогу Ківерцівського районного центру зайнятості добровільно повернути вищезазначену суму від 02.09.2010 року відповідач відмовився.

Просить стягнути з відповідача в користь ківерцівського районного центру зайнятості кошти в розмірі 11443,64 грн., які отримані обманним шляхом.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримала із підстав, у ньому викладених.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала із підстав, у ньому викладених.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що відповідно до довідки з ЄДРПОУ державна реєстрація підприємця проведена 09.04.2008 року, рішення про припинення підприємницької діяльності внесено 11.04.2008 року.

Перебуваючи на обліку в центрі зайнятості з 17.11.2008 року по 13.09.2009 року підприємницької діяльності не здійснював, інших доходів не отримував, про що свідчать щоквартальні декларації про доходи. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.17 ч. 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на: спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство". Пунктом «е» вищезгаданої статті також визначено, що також в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які проходять професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; навчаються в денних загальноосвітніх школах і вищих навчальних закладах.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В судовому засіданні встановлено, що згідно персональної картки обліку ОСОБА_2 з 17.11.2008 року було надано статус безробітного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з 09.04.2008 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, що також підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.08.2010 року.

На момент реєстрації її як безробітного ОСОБА_2 був працевлаштований і відповідно до п.3 ст.1 цього Закону відноситься до зайнятого населення. Наявність в особи хоча б однієї підстави визначеної ст.1 п.3 Закону незалежно від отриманого доходу як підприємця виключає можливість надання йому статусу безробітного, що мало місце у даному випадку із ОСОБА_2

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він фактично не займався підприємницькою діяльністю та рішення про припинення підприємницької діяльності внесено 11.04.2008 року, оскільки ОСОБА_2 не було дотримано порядку державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за його рішенням, визначеному ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та відповідний запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності було зроблено державним реєстратором 05.05.2009 року.

Крім цього, суд враховує положення ч. 7 ст. 59 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності та п. 2 ч. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Тобто відповідачем неповністю дотримано процедуру припинення підприємницької діяльності на момент оформлення статусу безробітного.

Обовязок щодо припинення підприємницької діяльності, в силу вищеназваних норм, покладається на підприємця.

Що стосується тверджень відповідача та його представника про законодавчої невригульованості питання щодо стягнення цих сум із осіб Фондом та відсутності законодавчої бази для стягнення цих коштів, то суд не приймає їх до уваги, із наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками судового засідання та обставина, що при наданні статусу безробітного відповідач не повідомив центр зайнятості про ту обставину, що він у встановленому порядку зареєстрований підприємцем, що у свою чергу вплинуло б на набуття ним статусу безробітного та впливає на виплату допомоги.

Повідомлення таких обставин законодавство покладає на особу. В даному випадку ОСОБА_2 умисно не виконав своїх обовязків, у звязку з чим відповідно до вищезазначеного вказана сума підлягає стягненню із винної особи.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 будучи зареєстрованою як субєкт підприємницької діяльності, безпідставно отримав допомогу по безробіттю в сумі 11443,64 грн., яка на сьогоднішній день не сплачена, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Інші твердження відповідача та його представника не спростовують висновків суду зроблених в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Закону України «Про зайнятість населення», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Ківерцівського районного центу зайнятості 11443 (одинадцять тисяч чотириста сорок три) гривні 64 копійки безпідставно виплачених в якості допомоги по безробіттю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 21 січня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С.Денисюк