Справа № 22а-2036/11
Суддя: Мартєв С. Ю.
Дата ухвалення: 2011-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-2036/11 Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - Мартєва С.Ю.

Суддів: Антонова В.М„ ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної в

м.Полтаві ради

на постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної в м.Полтаві ради та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про перерахунок та стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної в м. Полтаві ради щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за інвалідність, та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік в розмірах, що передбачені ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.13 ч.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, та гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної в м. Полтаві ради зробити перерахунки та донарахувати і виплатити ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2001 року по 2009 рік в сумі 11672,50 грн., одноразової компенсації як інваліду 2 групи в сумі 9355,20 грн., щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік в сумі 3554 грн. за період 2009 року.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 99,100 КАС України. Вважає, що Управління діяло в межах повноважень, передбачених чинним законодавством та в межах бюджетних асигнувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.З ч.І ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. В 1998 році позивачу встановлено третю групу інвалідності в зв'язку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а відповідно до довідки МСЕ № 0257770 від 04.03.2008 року - встановлено другу групу інвалідності в зв'язку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І та II групи виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам III групи - чотирьох мінімальних заробітних плат.

Частиною 7 ст. 48 вказаного вище Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно з п.п. "е" Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір виплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в період з 200Іроку по 2005 рік складав по 21 грн. 50 коп., з 2006 року по 2008 рік - по 90 грн., за 2009 рік - 120 грн. 00 коп.

У відповідності до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Визначений Постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 (на яку посилається представник відповідача та у відповідності з якою позивачу виплачувалась щорічна допомога, на оздоровляння) порядок та розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалого періоду часу не змінювався і не відповідає розміру встановленому іншим законам України.

Приймаючи до уваги те, що ні Верховна Рада, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень з цих питань не приймали, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами місцевий суд прийшов до вірного висновку, що при вирішенні даного спору піддягає застосуванню ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07 1996 року № 836, яка є підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах інвалідам III групи ЗО мінімальних заробітних плат, інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Частиною 2 ст. 48 вказаного Закону встановлено, що у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Як встановлено місцевим судом, в 2008 році за заявою позивача, який на час проведення виплати являвся інвалідом III групи в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, була виплачена одноразова грошова компенсація в розмірі 189 грн. 60 коп., який був встановлений Постановою КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року №836.

17.12.2007 року позивачу встановлено II групу інвалідності в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В зв'язку з цим в лютому 2008 року він отримав різницю у компенсаціях в розмірі 94 грн. 80 коп.

В липні 2009 року позивач звернувся в Управління праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної в м. Полтаві ради щодо проведення перерахунку невірно виплаченої в 2008 році суми різниці одноразової компенсації як інваліду II групи, враховуючи розмір 15 мінімальних заробітних плат (45 мінімальних заробітних плат мінус 30 мінімальних заробітних плат), в чому йому було відмовлено.

Враховуючи наведений вище аналіз пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що при нарахуванні та виплаті компенсації в разі встановлення інвалідності вищої групи, підлягає застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова КМУ «Про компенсаційні виплати особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року, на підставі якої відповідачем була проведена виплата різниці в компенсаціях.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2008 року по 01.04.2008 року складав 630 грн. Приймаючи до уваги вищевикладене, беручи до уваги, що різниця у компенсаціях по інвалідності в звязку з отриманням позивачем II групи інвалідності виплачена йому в лютому 2008 року, суд вважає за необхідне провести нарахування різниці у виплачених компенсаціях, виходячи із мінімальної заробітної плати, що існувала на час її виплати.

Також місцевим судом встановлено, що позивач з 1998 року являвся інвалідом війни III групи, а з

2008року - інвалідом війни II групи. В зв'язку з чим відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня має право на отримання разової грошової допомоги відповідно у розмірі семи та восьми мінімальних пенсій за віком.

Статтею 17-1 зазначеного Закону України встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

З матеріалів справи вбачається, та як вірно встановлено місцевим судом, позивач отримав в квітні

2009року 430 грн. Отриманий ним розмір одноразової допомоги є меншим, ніж встановлено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За вказаний період позивач недоотримав всього 3554 грн. 00 коп.

Проте, колегія суддів зазначає, що місцевим судом не було враховано, що виплати щорічної допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Разом з тим, повністю задовольнивши позовні вимоги в частинні зобовязання нарахування та виплат спірних сум за 2001-2009 роки, суд не звернув увагу на те, що за 2006 р. на час виплати спірної суми позивачу діяли обмеження ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлені Законом України Про Державний бюджет України на 2006 р, тому при виплаті суми на оздоровлення за 2006 р. відповідач правомірно застосував норми Закону України Про Державний бюджет України на 2006 р. щодо обмеження реалізації ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які не були визнані неконституційними і підлягали застосуванню розміри виплат, визначені постановкою КМУ № 562.

Аналогічно і за 2007р., 2008р. Законом України Про Державний бюджет України на 2007, 2008 р.

Згідно матеріалів справи, виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в проведені в лютому 2007 р. та квітні 2008 року, а зазначена норма була визнана неконституційною рішеннями Конституційного Суду після цього - 09 липня 2007 року та 22 травня 2008року відповідно.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо недоотриманих сум на оздоровлення підлягають задоволенню за період з 2001p.no 2005 рік., та за 2009 рік. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Разом з цим, посилання відповідача на те, що позивач не дотримався встановленого ч.2 ст.99 КАС України річного строку на звернення до суду не може бути прийнято до уваги, так як вимоги позивача згідно ч. 1 п.4 ст. 268 Цивільного Кодексу України відносяться до вимог, на які позовна давність не поширюється.

Враховуючи те, що виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є особливою формою відшкодування державою шкоди, завданої здоров'ю громадян внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, не вбачається підстав для застосування правові норми, передбачені статтями 99,100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, необхідно враховувати, що даний спір виник в сфері соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, тому судовим рішенням повинні відновлюватись права особи шляхом покладення на відповідача обовяязку провести відповідні нарахування (перерахування) належних заявнику сум відповідно до спеціальних законів, а не шляхом стягнення конкретних сум .

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної в м.Полтаві ради - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2009 року - скасувати в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної в м. Полтаві ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області у здійсненні перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2006- 2008 роки.

Виключити з резолютивної частини постанови Ленінського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2009 року посилання суду на певні суми виплат, що підлягають стягненню з відповідачів.

В іншій чстині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касацйної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: