Справа № 2а/1570/7722/2011
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2011-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/7722/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Борцової С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Березівському районі Одеської області про зобовязання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в Миколаївському районі звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Березівському районі Одеської області про зобовязання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Березівському районі Одеської області прийняти від Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі до заліку суми витрат з червня по серпень 2011 року включно, здійснених Управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі на загальну суму 19827,30 грн., підписавши відповідний окремий акт звірки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не прийнято до заліку державної адресної допомоги пенсіонерів, зазначених в актах щомісячної звірки на відшкодування фактичних витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання та пенсій з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання відповідними органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Пенсійному фонду України з червня по серпень 2011 року включно у звязку з неприйняттям відповідачем до заліку витрат по наданню державної адресної допомоги, не відшкодовано 19827,30 грн. Відповідачем не прийнято до заліку витрати на надання державної адресної допомоги у звязку з помилковим висновком про те, що відшкодування адресної допомоги, розмір якої встановлено постановами ОСОБА_1 Міністрів України №265 від 26.03.2008 року та №654 від 16.07.2008 року, не передбачено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання від 04.03.2003р. №5-4/4. Проте, оскільки згідно чинного законодавства щомісячна державна адресна допомога виплачується з коштів, передбачених для виплати пенсії та державної соціальної допомоги, то і розмір адресної допомоги повинен відшкодовуватись фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Представник позивача до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував у повному обсязі, пояснивши, що нормативним актом , яким врегульовано порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України витрат Пенсійного фонду України на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання а саме: Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання від 04.03.2003р. №5-4/4 відшкодування виплат щодо надання адресної допомоги не встановлено. Крім цього представник відповідача зазначив, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу пенсій по інвалідності та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступні факти та обставини.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до ст. 4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року №16/98-ВР видами загальнообовязкового державного соціального страхування є зокрема пенсійне страхування та страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Також відповідно до вказаної статті відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообовязкового державного соціального страхування регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Закон України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування»від 09.07.2003року № 1058-1V (в подальшому Закон № 1058-1V) визначає зокрема принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-1V передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються зокрема види пенсійного забезпечення та джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення»від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (в подальшому Закон № 1788-ХІІ) видами державних пенсій є трудові пенсії: пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, та соціальні пенсії.

Частиною 2 ст. 46 Конституції України та ч. 2 ст. 7 Закону № 1058-ІV передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 6 Закону № 1058-ІV передбачено, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи соціального забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі, якщо сукупність вказаних виплат разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної адресної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

З метою практичної реалізації державних гарантій щодо забезпечення рівня життя непрацездатних громадян ОСОБА_1 Міністрів України прийнято постанову від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян»(в подальшому Постанова № 265), п. 2 якої передбачено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям - інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму. Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Крім цього, постановою ОСОБА_1 Міністрів України від 11.03.2009 року № 198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»(далі Постанова № 198) у 2009 році з 1 квітня встановлено підвищення до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям -інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, у розмірі 7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня до 14,2 гривні, а з 1 жовтня до 28,4 гривні. Підвищення встановлено непрацюючим особам, а особам, які одержують пенсію (державну соціальну допомогу) на дітей та/або недієздатних осіб незалежно від одержання доходу. Пунктом 2 вказаної постанови передбачено, що виплата підвищення, передбаченого цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія, щомісячне довічне грошове утримання або державна соціальна допомога.

Відповідно до ст.ст. 8, 10 Закону 1788-ХІІ передбачено, що пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України, виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, тому на виконання вказаних вимог закону позивачем серед інших виплат, зокрема здійснено державну адресну допомогу за період з червня по серпень 2011 року у сумі 19827,30 грн. особам, зазначеним у списках осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

При цьому позивачем з метою відшкодування Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Березівському районі Одеської області включив державну адресну допомогу у сумі 19827,30 грн. особам, зазначеним у списках осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з червня по серпень 2011 року.

Однак відповідач не погодився включити адресну допомогу у сумі 19827,30 грн. до загальної суми витрат, що підлягає відшкодуванню, про що склав та підписав таблиці розбіжностей за період з червня по серпень 2011 року (а.с. 5-7).

Витрати позивача на виплату особам, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, державної адресної допомоги за період з червня по серпень 2011 року у сумі 19827,30 грн. (з врахуванням витрат на її доставку) та факт відмови від їх включення до актів щомісячної звірки відповідачем не оспорюється.

Спеціальним законом, який регулює загальнообовязкове державне соціальне страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, є Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23.09.1999 року № 1105-ХІV (у подальшому Закон № 1105-ХІV), відповідно до якого страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоровя громадян у процесі їх трудової діяльності.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону завданнями соціального страхування від нещасного випадку зокрема є відшкодування шкоди, повязаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обовязків, надання їм соціальних послуг у звязку з ушкодженням здоровя, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей.

Відповідно до ст. 21 Закону № 1105-ХІV на Фонд соціального страхування від нещасних випадків покладено обовязок по своєчасному та у повному обсязі відшкодуванню шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоровя або в разі смерті шляхом виплати зокрема пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які є страховими виплатами. Зазначені страхові виплати провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду (ч. 1 ст. 25 Закону № 1105-ХІV).

З системного аналізу ст. 46 Конституції України, ст. 6 Закону України № 1058-ІV, ст.ст. 21, 25 Закону № 1105-ХІV, суд приходить до висновку, що державна адресна допомога, передбачена Постановами № 198 та 265, є державною гарантією непрацездатним громадянам щодо забезпечення належного рівня життя, та не відноситься до страхових виплат, передбачених загальнообовязковим державним страхуванням від нещасних випадків, тому не повинні виплачуватись за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Посилання позивача на приписи Постанови № 265 щодо виплати державної адресної допомоги суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані приписи передбачають джерела виплати непрацездатним громадянам за рахунок коштів Пенсійного фонду України, з яких здійснюється виплата пенсій, що узгоджується з приписами ст.ст. 8, 10 Закону України 1788-ХІІ, і не стосуються розрахунків між Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1105-ХІV одним із обовязків Фонду соціального страхування є зокрема обовязок співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, повязаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Пунктом 2 ст. 7 «Прикінцеві положення»Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 22.02.2001 року № 2272-ІІІ передбачено, що Фонд страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Механізм розрахунків передбачений Порядком відшкодування витрат, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4 (у подальшому Порядок).

Пунктом 4 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відшкодування державної адресної допомоги в частині, що підлягає відшкодуванню та витрат з її доставки Порядком не передбачені. Адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу пенсій по інвалідності та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а тому Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Пунктами 5, 6 та 7 Порядку передбачено механізм відшкодування, а саме: органи Пенсійного фонду України щомісяця, до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат, складають акт щомісячної звірки витрат, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які на підставі актів щомісячної звірки узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки про відшкодування витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Крім цього, відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, такі управління не наділені компетенцією щодо проведення розрахунків з відшкодування витрат у звязку з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві чи втратою годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві та стягнення таких витрат за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 164, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Березівському районі Одеської області про зобовязання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Березівському районі Одеської області прийняти від Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі до заліку суми витрат з червня по серпень 2011 року включно, здійснених Управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі на загальну суму 19827,30 грн., підписавши відповідний окремий акт звірки відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 02 грудня 2011 року.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2