Справа № 22а-18410/11
Суддя: Мартєв С. Ю.
Дата ухвалення: 2011-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого судді: Мартєва С.Ю.

Суддів : Пікуля В.П., Чічіля В.А.

Розглянула у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації, третя особа Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про перерахунок та стягнення соціальних виплат,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії неправомірними та зобовязано управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку мінімальної заробітної плати станом на 1 червня 2010 року. Зобовязано відповідача здійснити нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2001 - 2005 роки та за 2008-2010 роки із розрахунку мінімальної заробітної плати станом на момент виплати та провести відповідні виплати з врахуванням проведених виплат. Зобовязано відповідача здійснити нарахування позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2009, 2010 роки у розмірі 7 мінімальних пенсії за віком відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та провести відповідні виплати з врахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З судовим рішенням суду не погодився відповідач, який в апеляційній скарзі просить скасувати дане рішення, оскільки вважає, що воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії серія А №053329 та має ПІ групу інвалідності захворювання повязаного з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК.

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується інвалідам III групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Отже, відповідно до вказаної норми закону у позивача виникло право на одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні III групи інвалідності у розмірі ЗО мінімальних заробітних плат.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами і дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності вимог про сплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, .у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

За змістом ст. 48. ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам III групи у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 48 вказаного закону, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії-" передбачено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів вважає обґрунтованим право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних зарплат за 2001-2005 роки та 2008-2010 роки.

Безпідставним вважає колегія судців посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що допомога на оздоровлення позивачу повинна виплачуватись, не відповідно до вимог Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а на підставі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ «Про соціальний захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

В 2009 -2010 роках позивачу була виплачена грошова допомога в розмірі 380 грн. та 420 грн. відповідно, згідно постанов Кабінету Міністрів України за відповідні роки та ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Проте, переважним є застосування в даному випадку норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанов Кабінету Міністрів України. Тому, висновок суду про зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня є вірним.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з виплат одноразової компенсації обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Проблеми надання бюджетних коштів уповноваженим державним органам для виконання покладених на них обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Доводи апелянта, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не просив здійснювати перерахунок допомоги на оздоровлення та допомоги до 5 травня є безпідставними, оскільки позивач надав в липні 2010 року доповнення до позовної заяви, де значно збільшив позовні вимоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 183-2 ч. 10, 197, 200, 205, 206, КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Мартєв С.Ю.

Судді Пікуль В.П.

ОСОБА_3

З оригіналом вірно: