Справа № 2-а-15/10
Суддя: Войтюк Л. М.
Дата ухвалення: 2010-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Любомльський районний суд Волинської області
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2010 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Войтюка Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Любомль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Любомльському районі Волинської області про нарахування недоплаченої щомісячної державної допомоги дітям війни,

в с т а н о в и в :

У суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду в Любомльському районі звернулась ОСОБА_1, яка просить зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належної їй щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за 2006-2008 роки включно в загальній сумі 4481,20 гривні. Вимоги обґрунтувала тим, що наділена правовим статусом дитини війни, тому відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» користується правом на одержання щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках така допомога не виплачувалась, хоча рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» в частині зупинення дії норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та визначено преюдиціальність рішення Суду. Оскільки її права були обмежені шляхом прийняття неконституційних норм, про що дізналась після ухвалення рішення Конституційним Судом України, вважає, що строк звернення у суд пропустила з поважних причин і просить його поновити.

В судове засідання сторони не зявилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності.

У звязку з цим на підставі ч.3 ст.122 КАС України судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

В письмових запереченнях управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі позов не визнало з тих підстав, що у 2006 році діяла норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», яка не була предметом розгляду щодо її конституційності і встановлювала порядок виплати пільг дітям війни. Зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було чинним до 09.07.2007 року. Після визнання окремих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» неконституційними механізм реалізації ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» законодавчо врегульовано не було, тому застосовувались норми постанов КМ України від 15.04.2003 року №544 та від 03.01.2002 року №1. Розмір допомоги у 2008 році спочатку було встановлено відповідним Законом про державний бюджет у вигляді 10 відсотків прожиткового мінімуму, а з 22.05.2008 року постановою КМ України від 28.05.08 року №530, яка є чинною на даний час. Крім цього, управління ПФУ просить застосувати норми закону про пропуск позивачем строку звернення у суд.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно із копією паспорта серії АС №023626 ОСОБА_1 народилась 06 листопада 1933 року в селі Гуща Любомльського району Волинської області, тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни.

З копії посвідчення №437599 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером по втраті годувальника.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону України від 18.11. 2004 року № 2195-ІV передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст.110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в редакції Закону від 19 січня 2006 року № 3367-ІV пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджувались у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Даний Закон у встановленому порядку неконституційним не визнавався, тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про проведення нарахування підвищення пенсії як дитині війни за 2006 рік відсутні.

Пунктом 12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік була зупинена, а п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладена в новій редакції.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначені зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційними.

Наведене свідчить, що ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону України від 18.11. 2004 року № 2195-ІV була чинною з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 по 31.12.2008 року.

У звязку з цим позовні вимоги про нарахування підвищення пенсії як дитині війни з моменту набрання чинності відповідними рішеннями Конституційного Суду України і до кінця відповідного року ґрунтуються на законі.

Вимоги про нарахування підвищення пенсії за період з 01.01.2007 до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 до 22.05.2008 року задоволенню не підлягають, так як у цей період часу діяли норми вищевказаних Законів України про Державний бюджет на 2007 та 2008 роки.

Позивачка просить поновити пропущений нею строк звернення у суд. Відповідач просить застосувати передбачені ч.1 ст.100 КАС України наслідки пропуску такого строку і відмовити у позові.

Згідно із ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно із ч.2 тої ж статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Частиною 2 тої ж ст.100 встановлено, що якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивачка на обґрунтування вимог про відновлення строку звернення у суд зазначає, що її права порушено внаслідок прийняття окремих неконституційних нормативно-правових актів, а про належні їй виплати ніхто позивачку не повідомив. Про таке порушення їй стало відомо лише після публікацій в пресі про рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року.

Наведені позивачкою обставини щодо пропуску строку суд вважає необґрунтованими і суперечливими. Вказане нею рішення Конституційного Суду України офіційно оприлюднене 09.07.2007 року, а опубліковане у Віснику Конституційного Суду за 2007 рік №4. Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 офіційно оприлюднене 22.05.2008 року, опубліковане у в тому ж Віснику №4 за 2008 рік.

У суд з даним позовом ОСОБА_1 звернулась 27.01.2010 року.

У звязку із наведеним суд вважає, що вимоги про нарахування і виплату підвищення до пенсії за 2007-2008 роки, коли діяла ст.6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни» в початковій редакції, заявлено із пропуском строку звернення у суд, а поважність причин пропуску позивачкою не доведено, тому у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити в порядку ч.1 ст.100 КАС України.

Отже, позов ОСОБА_1 в сукупності заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 71, 86, 122, 159, 163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про покладення на управління Пенсійного фонду України у Любомльському районі Волинської області нарахувати і виплатити підвищення пенсії на підставі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2006 рік, за період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року, з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року відмовити за безпідставністю позовних вимог, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року за пропуском строку звернення до суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через Любомльський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви.

Головуючий : суддя Л.М. Войтюк