Справа № 815/3599/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3599/15
УХВАЛА

24 вересня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

суддів - Свиди Л.І., Вовченко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 (на підставі ордеру та витягу з угоди),

представника відповідача - Ращенко Є.М. (за довіреністю),

представника третьої особи - УМВС на Одеській залізниці - Степовського С.М. (за довіреністю),

представника третьої особи - Міністерства юстиції України - Ткач В.В. (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ № 88 о/с Міністерства внутрішніх справ України від 18.05.2015 року в частині звільнення начальника Управління МВС України на Одеській залізниці полковника міліції ОСОБА_5 з моменту його прийняття; поновити його на посаді начальника Управління МВС України на Одеській залізниці; стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

17 вересня 2015 року від представника відповідача через канцелярію суду (вхід. № 23233/15 від 17.09.2015 року) надійшло письмове клопотання про зупинення провадження по справі до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного звернення Служби зовнішньої розвідки України щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про очищення влади» у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 19, 64 Конституції України.

В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідачів зазначив, що з матеріалів позову вбачається, що однією з підстав для видання оскаржуваного наказу щодо його звільнення незаконним позивач також вважає застосування положень пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», пославшись на неможливість його застосування відносного позивача. У зв'язку із цим, результати розгляду конституційного звернення Служби зовнішньої розвідки щодо тлумачення, у т.ч. пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», на відповідність Конституції України матимуть значення для вирішення даного спору.

Представники осіб, які беруть участь у розгляді справи відносно зупинення провадження у справі не заперечували.

Вислухавши думки осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення.

З огляду на матеріали справи, позивач, серед іншого, не погоджується з підставами для застосування до ОСОБА_5 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

16 вересня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1682-VII «Про очищення влади» («Голос України», 15.10.2014, № 198) (далі - Закон № 1682-VII), який набрав чинності з 16 жовтня 2014 року.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати члени Вищої ради юстиції (крім Голови Верховного Суду України), члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голова Державної судової адміністрації України, його перший заступник, заступники, які обіймали сукупно не менше одного року зазначені посади у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII). Такі особи на підставі пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII упродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом підлягають звільненню з посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади.

Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (п. 5.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005).

Принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Згідно відомостей офіційного сайту Конституційного Суду України, станом на 28 листопада 2014 року на розгляді колегії суддів Конституційного Суду України перебуває подання Служби зовнішньої розвідки України щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої, пункту 3 частини другої статті 3, частини третьої статті 4, підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 1 цього закону, положень статті 19 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями її статті 64 та зазначеними положеннями цього закону.

Необхідність вищевказаного тлумачення суб'єкт конституційного звернення обґрунтував тим, що у пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII не уточнюється, яку саме посаду на момент прийняття рішення про звільнення має займати особа, до якої застосовується заборона, визначена в ст.1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених ч.1 ст.3 цього Закону (посаду, визначену у ч.1 ст.3; посаду, визначену в п.п. 1-10 ст.2; іншу посаду, звільнення з якої належить до повноважень керівника відповідного органу), що створює загрозу здійснення незаконного звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.61 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними.

Згідно ст.ст. 63, 69-70 цього Закону рішення і висновку Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. У разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. Рішення і висновки Конституційного Суду України є остаточними і не підлягають оскарженню.

Таким чином, враховуючи, що в обґрунтування заявленого позову ОСОБА_5 послався на невірне застосування відповідачами приписів пп.2 п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII та беручи до уваги те, що на розгляді колегії суддів Конституційного Суду України перебуває подання Служби зовнішньої розвідки України щодо офіційного тлумачення, серед іншого, положень пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 1 цього Закону, положень статті 19 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями її статті 64 та зазначеними положеннями цього Закону, виходячи із принципів законності та правової визначеності, суд дійшов висновку про те, що вирішення даного спору неможливе до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного звернення Служби зовнішньої розвідки України щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про очищення влади» у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 19, 64 Конституції України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Вислухавши думки представників сторін, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України щодо зупинення провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.122, 133, 156, 160, 165 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Зупинити провадження в адміністративній справі № 815/3599/15 за позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Служби зовнішньої розвідки України щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої, пункту 3 частини другої статті 3, частини третьої статті 4, підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 1 цього закону, положень статті 19 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями її статті 64 та зазначеними положеннями цього закону.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя С.О. Стефанов

Судді Л.І. Свида

О.А. Вовченко