Справа № 826/9841/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9841/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2015 року № 826/9841/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Ком Інвест»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві

В С Т А Н О В И В:

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки висновки відповідача не відповідають дійсності. Господарські операції позивача є реальними та підтверджуються належним чином оформленими первинними документами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки правочини, укладені між позивачем та його контрагентом не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи заявлене сторонами у судовому засіданні 22.07.2015 р. клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Трейд Ком Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Трейд Ком Інвест»:

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за липень 2014 року у сумі 335 706,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Ком Інвест» зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві. Взято на облік у ДПІ у Печерському районі м. Києва, станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку у ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Позивач зареєстрований платником ПДВ. Основним видом його діяльності є оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього.

Торгівля ведеться на орендованих площах, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Звірінецька, буд. 63 та м. Київ, вул. Желябова, 2-а, що підтверджується наявними в матеріалах справи договором оренди нежитлового приміщення № 04/07/18 від 01.01.2014 р., договором суборенди № 04/07/18 від 17.02.2011 р., договором позички нежитлового приміщення № 04/2014 від 01.01.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки фіскального органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Судом встановлено, що ТОВ «Трейд Ком Інвест» (покупець) укладено з ТОВ «Еколайн-СТ» (постачальник) укладено договір поставки № 204614 від 20.06.2014 р., з ТОВ «Фінансово-промислова група «Діоніка» (постачальник) – договір поставки № 140418 від 18.04.2014 р., відповідно до умов яких постачальник зобов’язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов’язується приймати такий товар і сплачувати за нього певні грошові суми. Предметом поставки є визначений товар. Найменування і кількість товару, його асортимент та ціна визначаються у рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник зобов’язується поставляти товар на склад покупця. Разом із товаром постачальник зобов’язаний передати покупцю супровідні первинні бухгалтерські документи. До таких документів належать: рахунок-фактура, видаткова та податкова накладна. Первинні бухгалтерські документи надаються постачальником безпосередньо разом із товаром (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією або рахунком-фактурою за згодою сторін.

Кожна поставки здійснюється по окремому супровідному документу постачальника (п. 3.3 договору).

Поставка товару здійснюється на підставі підтвердженого покупцем рахунку-фактури або специфікації. Оформлення рахунку-фактури та специфікації проводиться постачальником у порядку, визначеному цим договором (п. 4.1 договору).

На підтвердження виконання договору № 204614 від 20.06.2014 р., укладеного з ТОВ «Еколайн-СТ», зокрема, придбання електронного устаткування, позивачем надано суду наступні первинні та бухгалтерські документи.

На підтвердження приймання товару – видаткові накладні: від 08.07.2014 р. № 51, від 09.07.2014 р. № 52, від 10.07.2014 р. № 53, від 14.07.2014 р. № 90, від 16.07.2014 р. № 91, від 21.07.2014 р. № 168, від 23.07.2014 р. № 189, від 28.07.2014 р. № 292, рахунки-фактури: від 08.07.2014 р. № 0807/48, № 0907/42 від 09.07.2014 р., від 10.07.2014 р. № 1007/37, від 14.07.2014 р. № 1407/34, від 16.07.2014 р. № 1607/30, від 21.07.2014 р. № 2107/40, від 23.07.2014 р. № 2307/44, від 28.07.2014 р. № 2807/53.

Податкові зобов’язання відображено у наступних податкових накладних: від 08.07.2014 р. № 51, від 09.07.2014 р. № 52, від 10.07.2014 р. № 53, від 14.07.2014 р. № 90, від 16.07.2014 р. № 91, від 21.07.2014 р. № 168, від 23.07.2014 р. № 189, від 28.07.2014 р. № 292.

Про отримання придбаного товару свідчать наявні в матеріалах справи довіреності на отримання матеріальних цінностей: від 08.07.2014 р. № 89, від 09.07.2014 р. № 90, від 10.07.2014 р. № 92, від 14.07.2014 р. № 96, від 16.07.2014 р. № 100, від 21.07.2014 р. № 105, від 23.07.2014 р. № 107, від 28.07.2014 р. № 109.

На підтвердження оплати за договором від 20.06.2014 р. № 204614 позивачем надано суду платіжні доручення: від 18.03.2015 р. № 765, від 19.03.2015 р. № 770, від 28.05.2015 р. № 812, від 28.05.2015 р. № 813, від 28.05.2015 р. № 811, від 28.05.2015 р. № 814.

На підтвердження виконання договору від 18.04.2014 р. № 140418, укладеного з ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка», зокрема, придбання електронного устаткування, позивачем надано суду наступні первинні та бухгалтерські документи.

На підтвердження приймання товару – видаткові накладні: від 02.07.2014 р. № 23, від 07.07.2014 р. № 54, від 08.07.2014 р. № 59, від 09.07.2014 р. № 60, від 10.07.2014 р. № 61, від 11.07.2014 р. № 62, від 14.07.2014 р. № 89, від 21.07.2014 р. № 122, від 28.07.2014 р. № 166, рахунки-фактури: від 02.07.2014 р. № 57-0207, від 07.07.2014 р. № 49-0707, від 08.07.2014 р. № 44-0807, від 09.07.2014 р. № 42-0907, від 10.07.2014 р. № 41-1007, від 11.07.2014 р. № 35-1107, від 14.07.2014 р. № 33-1407, від 21.07.2014 р. № 36-2107, від 28.07.2014 р. № 54-2807.

Податкові зобов’язання відображено у наступних податкових накладних: від 02.07.2014 р. № 23, від 07.07.2014 р. № 54, від 08.07.2014 р. № 59, від 09.07.2014 р. № 60, від 10.07.2014 р. № 61, від 11.07.2014 р. № 62, від 14.07.2014 р. № 89, від 21.07.2014 р. № 122, від 28.07.2014 р. № 166,

Про отримання придбаного товару свідчать наявні в матеріалах справи довіреності на отримання матеріальних цінностей: від 02.07.2014 р. № 85, від 07.07.2014 р. № 86, від 08.07.2014 р. № 88, від 09.07.2014 р. № 91, від 10.07.2014 р. № 93, від 11.07.2014 р. № 94, від 14.07.2014 р. № 95, від 21.07.2014 р. № 101, від 28.07.2014 р. № 108.

На підтвердження оплати за договором № 140418 від 18.04.2014 р. позивачем надано суду платіжні доручення: від 17.07.2014 р. № 578, від 22.07.2014 р. № 586, від 28.07.2014 р. № 592, від 28.07.2014 р. № 593, від 28.07.2014 р. № 594, від 28.07.2014 р. № 591, від 30.07.2014 р. № 595, від 30.07.2014 р. № 594, від 31.07.2014 р. № 586, від 19.08.2014 р. № 593, від 28.08.2014 р. № 595, від 29.08.2014 р. № 596, від 09.09.2014 р. № 609, від 09.09.2014 р. № 608, від 09.09.2014 р. № 607, від 09.09.2014 р. № 610, від 31.10.2014 р. № 648, від 31.10.2014 р. № 645, від 31.10.2014 р. № 647, від 31.10.2014 р. № 643, від 31.10.2014 р. № 646, від 31.10.2014 р. № 644, від 10.11.2014 р. № 657, від 10.11.2014 р. № 655, від 10.11.2014 р. № 654, від 10.11.2014 р. № 656, від 10.11.2014 р. № 653, від 28.11.2014 р. № 670, від 28.11.2014 р. № 668, від 28.11.2014 р. № 667, від 28.11.2014 р. № 669, від 28.11.2014 р. № 666, від 15.01.2015 р. № 720, від 15.01.2015 р. № 719, від 28.01.2015 р. № 726, від 28.01.2015 р. № 725, від 30.01.2015 р. № 729, від 30.01.2015 р. № 728, від 30.01.2015 р. № 730, від 02.02.2015 р. № 738, від 05.02.2015 р. № 739, від 05.02.2015 р. № 740, від 04.03.2015 р. № 757, від 04.03.2015 р. № 757, від 04.03.2015 р. № 756, від 04.03.2015 р. № 756.

Матеріали справи свідчать, що податкові зобов’язання за спірний період декларувалися ТОВ «Трейд Ком Інвест».

Отже, у липні 2014 року згідно договору поставки від 18.04.2014 р. № 140418 позивач отримав електронні комплектуючі від ТОВ «Фінансово-промислова група «Діоніка» на загальну суму 1 629 864,87 грн., а згідно договору поставки від 20.06.2014 р. № 204614 – від ТОВ «Еколайн-СТ» електронні комплектуючі на загальну суму 384 371,44 грн.

Замовлення привозяться кур’єрами постачальників за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63 або м. Київ, вул. Желябова, 2-а.

У штаті позивача перебуває 7 осіб відповідної кваліфікації.

Придбанні електронні комплектуючі було придбано з метою їх використання у торгівельній діяльності та були реалізовані наступним покупцям: ТОВ «Інтегратор-Плюс», ТОВ «Компанія «Ютас».

Таким чином, за рахунок продажу придбаних у липні 2014 р. товарів позивач отримав дохід 50 891,69 грн. Вартість реалізованих товарів склала 2 014 236,31 грн.

На підтвердження факту оприбуткування товарів позивачем надано суду оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за вказаний період.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що позивачем не надано пояснень та документального підтвердження щодо транспортування товару, придбаного у ТОВ «Еколайн-СТ». Також висновки відповідача ґрунтуються на аналізі податкової звітності ТОВ «Еколайн-СТ» та його постачальників ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Термалайн», на підставі яких відповідач приходить до висновку про неможливість підтвердження джерела походження товару.

Відповідач зазначає, що згідно зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних виявлено невідповідність придбаного товару з реалізованим на користь ТОВ «Трейд Ком Інвест». Крім того відповідачем встановлено факт відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН постачальниками ТОВ «Еколайн-СТ» товарів, які в подальшому було реалізовано ТОВ «Трейд Ком Інвест».

Аналогічні висновки зроблені відповідачем щодо контрагента позивача ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка».

Таким чином, відповідач дійшов висновку про відсутність реальності господарських операцій позивача з його контрагентами - ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка».здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не було враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» податковим органом були зроблені не у зв'язку з неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі аналізу податкової звітності постачальників його контрагентів ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка».

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об’єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка», а тому вважає, що формування ТОВ «Трейд Ком Інвест» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Ком Інвест» задовольнити.

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Ком Інвест» за рахунок асигнувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук