Справа № 826/15885/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2015 року 10:35 № 826/15885/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Гарника К.Ю., Федорчука А.Б., за участі секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива»
до третя особа із самостійними вимогами на предмет спору треті особи без самостійних вимог на предмет споруМіністерства інфраструктури України, громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю», ОСОБА_1
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,
за участю:

представника позивача: Лисюк О.В.;

представника відповідача: Петрушевська О.В.;

представника третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору: Коваль Р.О.;

представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23.09.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства інфраструктури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, у якій просить суд:

1) визнати протиправними дії Міністерства інфраструктури України щодо призначення ОСОБА_6 на посаду голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України» від 07.07.2015 №253.

Громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю», також подала до суду позовну заяву, у якій просить суд зобов'язати Міністерство інфраструктури України провести перевірку ОСОБА_6 як голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України на відповідність його вимогам займаної посади згідно із Законом України «Про очищення влади» та прийняти вступ громадської організації «Всеукраїнський комітет народного контролю» у справу №826/15885/15 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову.

В судовому засіданні 16.09.2015 суд протокольною ухвалою допустив до участі у справі громадську організацію «Всеукраїнський комітет народного контролю» у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, а саме про зобов'язання Міністерства інфраструктури України провести перевірку ОСОБА_6 як голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України на відповідність його вимогам займаної посади згідно із Законом України «Про очищення влади».

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні позивач та третя особа із самостійними вимогами на предмет спору підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовних заявах.

Представник Міністерства інфраструктури України проти позову заперечував, про що надав відповідні письмові заперечення.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору проти позову заперечив, однак, жодних письмових обґрунтувань не надав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» та позов громадської організації «Всеукраїнський комітет народного контролю», об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»»

Згідно пункту 1 Постанови, Кабінет міністрів України постановив утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Також, пунктом 5 Постанови визначено, що Міністерство інфраструктури: у двомісячний строк, повинно вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; вжити до 31 грудня 2015 року заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Міністерством інфраструктури України відповідно до Господарського та Цивільного кодексів України, законів України «Про залізничний транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 07.07.2015 прийнято наказ №253 «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з )».

Згідно даного наказу припинено повноваження голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з , місцезнаходження м. Київ-150, МСП 03680, вулиця Тверська, 5) ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та призначено головою комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з , місцезнаходження м. Київ-150, МСП 03680, вулиця Тверська, 5) ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2).

Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива», вважаючи прийняття зазначеного наказу протиправним та сам наказ таким, що прийнятий з перевищенням наданих відповідачу повноважень, звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дій Міністерства інфраструктури України щодо призначення ОСОБА_6 на посаду голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України та визнання протиправним та скасування наказу Міністерства інфраструктури України «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України» від 07.07.2015 №253.

Громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю» вважає, що на посадових осіб Державної адміністрації залізничного транспорту України поширюються загальні вимоги призначення та звільнення з посад державних посадовців, проте ОСОБА_1 був призначений на зазначену вище посаду без проходження відповідної люстраційної перевірки, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про очищення влади». Враховуючи зазначене, громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю» звернулась до суду з позовом про зобов'язання Міністерства інфраструктури України провести перевірку ОСОБА_6 як голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України на відповідність його вимогам займаної посади згідно із Законом України «Про очищення влади».

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушеного права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушеного права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередньо вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Позивач та третя особа із самостійними вимогами на предмет позову на обґрунтування правомірності звернення до суду зі своїми позовними заявами послалися на те, що як громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» так і громадська організація «Всеукраїнський комітет народного контролю» в силу приписів статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України мають право захищати інтереси громадян України.

Проте, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 10.04.2012 №21-1115во10 та Вищого адміністративного суду країни викладеною в ухвалах від 01.10.2013 №К/800/30785/13 та від 02.10.2013 №К/800/33337/13.

Згідно правової позиції викладеної в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 №781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним наказом від 07.07.2015 №253 припинено повноваження голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_7 та призначено головою комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_6.

Наведене свідчить, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, а відтак право оскаржити його має обмежене коло осіб.

Позивачем не наведено доказів застосування до нього оскаржуваного наказу та не доведено суду перебування у відносинах, до яких оспорюваний акт індивідуальної дії може бути застосований.

Крім того, представники громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» в судовому засіданні не змогли пояснити, які саме права членів організації порушені, водночас зазначили, що права громадської організації, як юридичної особи в даному випадку не порушено.

Що стосується доводів позивача стосовно того, що Міністерство інфраструктури України перевищило свої повноваження, видавши наказ про призначення керівника Державної адміністрації залізничного транспорту України, то суд їх не бере до уваги та вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» визначено, що Міністерство інфраструктури: у двомісячний строк, повинно вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; вжити до 31 грудня 2015 року заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Згідно із частиною третьою статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що Міністерством інфраструктури України винесено наказ від 07.07.2015 №253 «Про голову комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з )» в межах своїх повноважень.

Так, що стосується доводів позивач та третьої особи із самостійними вимогами на предмет позову, з приводу того, що ОСОБА_1 (призначений головою комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України, згідно наказу від 07.07.2015 №253) на порушення приписів пунктів 10, 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» не пройшов люстраційну перевірку, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закон України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з частини третьої статті 1 Закон України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до пунктів 10, 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну адміністрацію залізничного

транспорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 29.02.1996 №262 (далі - Положення №262), Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінінфраструктури.

Частиною другою статті 22 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Відповідно до частини першої статті 8 Господарського кодексу України держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання.

Згідно пункту 10 Положення №262, Укрзалізниця є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням.

Узагальнюючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача з приводу того, що Державна адміністрація залізничного транспорту України є державним органом, а її посадові особи підпадають під дію пунктів 10, 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» не найшли свого підтвердження та спростовуються нормами чинного законодавства.

Суд наголошує, що Укрзалізниця є юридичною особою, а не державним органом, а посада голови комісії з реорганізації не підпадає під дію пунктів 10, 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», оскільки він не є державним службовцеми.

З огляду на викладене, на підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» відмовити повністю.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - громадської організації «Всеукраїнський комітет народного контролю» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді К.Ю. Гарник

А.Б. Федорчук

Повний текст постанови складено та підписано 24.09.2015.