Справа № 2-а/1970/1367/11
Суддя: Мандзій О.П.
Дата ухвалення: 2011-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/1367/11

15 червня 2011 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

при секретарі Бойко Н.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління боротьби з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про поновлення на роботі та оплати за час вимушений прогул, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління МВС України в Тернопільській області (надалі - УМВС України в Тернопільській області), управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Тернопільській області (надалі УБОЗ УМВС України в Тернопільській області) про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ № 93 о/с від 22.04.2011, яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ, та наказ № 420 від 21.04. 2011 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, були прийняті на підставі висновку службового розслідування від 06.04.2011 по заяві ОСОБА_4

Наказом №420 від 21.04.2011 року встановлено, що ОСОБА_1 грубо порушено службову дисципліну, що виразилось у спонукані до надання грошових коштів приватним підприємцем Б. за невтручання у її підприємницьку діяльність, та звільнено з посади оперуповноваженого відділу тактичної розвідки центру криміналістичної розвідки за п.64 «Є» (за порушення дисципліни).

Зазначено, що висновки службового розслідування, які покладено в основу оскаржуваних наказів, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, виконуючи обовязки оперуповноваженого в ОВС відділу тактичної розвідки центру криміналістичної розвідки УБОЗ в Тернопільській області УМВС, вимог Дисциплінарного статуту не порушував, дій щодо спонукання до надання грошових коштів приватним підприємцем ОСОБА_4 за невтручання у її підприємницьку діяльність не вчиняв.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Позивач пояснив, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки обставини, які стали підставою для його звільнення не відповідають дійсності та не підтверджуються необхідними доказами. Так як складення листа від 26.03.2011 року №19/15-864 про надання на адресу УБОЗ в Тернопільській області певних документів та вручення його приватному підприємцю ОСОБА_4 не може свідчити про спонукання даної особи до надання грошових коштів за невтручання у її підприємницька діяльність.

Додатково вказав, що відмовляється від обґрунтувань позовних вимог в частині порушень відповідачем строків видачі та порядку заповнення його трудової книжки.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У письмових запереченнях вказав, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ вважає законним та обґрунтованим, оскільки старший лейтенант ОСОБА_1 не маючи підстав для проведення перевірки приватного підприємця ОСОБА_4 та всупереч своїх функціональних обовязків, підготував лист від 26.03.2011 року №19/15-864 (а.с. 43) в порушення вимог «Інструкції про організацію діловодства в системі МВС України», затвердженої наказом МВС України від 24.11.2003 №1440 та „Інструкції з оформлення документів у системі МВС України", затвердженої наказом МВС України від 20.01.2004 № 55, яким спонукав ОСОБА_4 до надання грошових коштів за невтручання у її підприємницьку діяльність.

Вказав, що прокуратурою Тернопільської області 10.05.2011 року стосовно позивача порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.3 ст. 364 КК України.

Твердження позивача про те, що дисциплінарне стягнення накладається після закінчення провадження в кримінальній справі, спростовується тим, що позивач звільнений за п. 64 «Є» Положення про проходження - служби рядовим і начальницьким складом ОВС, тобто за порушення дисципліни, а не за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, як особа рядового і начальницького складу ОВС засуджена за вчинення злочину, яка підлягає звільненню зі служби в ОВС після вступу в законну силу вироку суду.

Зазначив про відсутність порушень при видачі та заповненні трудової книжки ОСОБА_1.

За клопотанням представника УМВС України в Тернопільській області та згодою позивача, ухвалою суду від 6.06.2011 року, відповідача - управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Тернопільській області, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, вказаних у письмових запереченнях відповідача УМВС України в Тернопільській області.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, судом встановлені наступні обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи лист Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 04.04.2011 року щодо можливого вимагання хабара співробітниками УБОЗ УМВС України в Тернопільській області, працівниками ВВБ в Тернопільській області проведено службове розслідування, на підставі якого затверджено висновок від 06.04.2011 року. У вказаному висновку встановлено, що 26.03.2011 року у місті Чорткові співробітники УБОЗ в Тернопільській області ОСОБА_5 та ОСОБА_1П вручили приватному підприємцю ОСОБА_4 лист від 26.03.2011 року №19/15-864 (а.с. 43) про надання на адресу УБОЗ в Тернопільській області певних документів. Вказаний лист був підписаний заступником начальника УБОЗ ОСОБА_6

Однак, 30.03.2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 знову відвідали ОСОБА_4 по місцю здійснення підприємницької діяльності та запропонували їй замість документів надати їм 150 літрів бензину або грошові кошти в еквіваленті до вказаної кількості паливно-мастильних матеріалів.

Згодом, 04.04.2011 року ОСОБА_4, за не втручання у її підприємницьку діяльність, за вказівкою ОСОБА_5 передала 2000 грн. продавцеві на автомобільному ринку у м. Тернополі.

Наказом начальника УМВС України в Тернопільській області № 420 від 21.04.2011 «Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання винних», за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у спонуканні до надання грошових коштів приватним підприємцем Б. за невтручання у її підприємницьку діяльність, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Відповідно до акту, складеного 21.04.2011 року (а.с. 57), ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися із дисциплінарним наказом щодо свого звільнення з органів внутрішніх справ.

У звязку з накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, наказом начальника УМВС України в Тернопільській області по особовому складу від 22.04.2011 № 93 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 22.04.2011 року звільнено з органі внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «Є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Доказів набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності або адміністративної відповідальності за корупційне адміністративне правопорушення відповідачем не надано.

Перевіряючи законність оскаржуваних позивачем наказів № 420 від 21.04.2011 та 22.04.2011 № 93 о/с про його звільнення з роботи, суд виходить з таких міркувань.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 року (надалі Положення про проходження служби) права осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом Є пункту 64 Положення про проходження служби, встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (далі - Статут), затвердженим Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV.

Положеннями статті 1 Статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарним проступком згідно ст. 2 Статуту є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 статті 14 Статуту встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Дослідивши в судовому засіданні висновок службового розслідування по заяві ОСОБА_4 з приводу неправомірних дій працівників УБОЗ УМВС України в Тернопільській області від 06.04.2011, суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів проведеної перевірки, 26.03.2011 у м.Чорткові співробітники УБОЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вручили підприємцю ОСОБА_4 лист датований 26.03.2011 року №19/15-864 про надання на адресу УБОЗ в Тернопільській області певних документів, що стосуються її підприємницької діяльності. Однак, 30.03.2011 вищевказані працівники міліції знову відвідали ОСОБА_4 та запропонували надати їм 150 літрів бензини або грошові кошти в еквіваленті. Інших обставин, до яких був причетний ОСОБА_1 у матеріалах службового розслідування від 06.04.2011 та наказі №420 від 21.04.2011 не міститься.

При цьому, у службовому розслідуванні від 06.04.2011 зроблено лише висновок про те, що своїми діями, що виразилися у вимаганні шахрайським способом грошових коштів у розмірі 2000 гривень від ОСОБА_4 за невтручання у її підприємницьку діяльність оперуповноважений УБОЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_5 грубо порушив вимоги наказів МВС України від 16.03.2007 №81 та від 15.05.2007 №57, Кодексу Честі, Присягу, Етичний кодекс працівників ОВС, вимоги дисциплінарного статуту ОВС України.

Висновків, щодо порушення ОСОБА_1 службової дисципліни у матеріалах службового розслідування від 06.04.2011 не зроблено.

На противагу в наказі № 429 від 21.04. 2011 зазначено про те, що співробітники УБОЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_5 та ОСОБА_1, вимагаючи в приватного підприємця Б. грошові кошти за невтручання у її підприємницьку діяльність, грубо порушили вимоги наказів від 16.03.2007 №81 та від 15.05.2007 №57 щодо неухильного дотримання дисципліни та законності, Дисциплінарного статуту ОВС України та Етичного кодексу працівника ОВС України.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що він, не маючи підстав для проведення перевірки приватного підприємця ОСОБА_4 та всупереч своїх функціональних обовязків, підготував лист від 26.03.2011 року №19/15-864 в порушення вимог «Інструкції про організацію діловодства в системі МВС України», затвердженої наказом МВС України від 24.11.2003 №1440, яким спонукав ОСОБА_4 до надання грошових коштів за невтручання у її підприємницьку діяльність.

Суд звертає увагу на те, що згідно наказу УМВС України в Тернопільській області №420 від 21.04.2011 року «Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання винних», причиною притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення є порушення службової дисципліни, що виразилось у спонуканні до надання грошових коштів приватним підприємцем Б. за невтручання у її підприємницьку діяльність.

Тобто позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за, нібито, спонукання приватного підприємця Б. до надання грошових коштів за невтручання у її підприємницьку діяльність, а не за порушення своїх функціональних обовязків.

Однак вказаний висновок не містить обгурунтувань щодо посилань на те, в чому саме виявилися дії ОСОБА_1 у спонукані до надання грошових коштів приватним підприємцем Б. за невтручання у її підприємницьку діяльність. Так, як ні у заяві ОСОБА_4 (а.с.40-42), ні у матеріалах службового розслідування від 06.04.2011 та наказі №420 від 21.04.2011 безпосередньо не вказано які саме дії ОСОБА_1 свідчать про спонукання приватного підприємця Б. до надання грошових коштів.

При цьому відповідач до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, вважає наперед доведеними факти кримінально карного спонукання приватного підприємця ОСОБА_4 до надання грошових коштів за невтручання у її підприємницьку діяльність, що є прямим порушенням презумпції невинуватості та свідчить про передчастість висновків зі сторони відповідача.

Щодо посилання позивача на висновок службового розслідування від 26.04.2011 року (а.с. 22 - 31), у якому в ході додаткового службового розслідування встановлено порушення функціональних обовязків ОСОБА_1, суд зазначає, що вказаний висновок службового розслідування від 26.04.2011 був складений та затверджений після прийняття наказу по особовому складу №93 о/с від 22.04.2011 року, відповідно результати вказаного розслідування при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не враховувалися та до уваги не бралися.

Відповідно до ст. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною 10 статті 14 Статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

З оскаржуваних наказів слідує, що до позивача застосовано такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Разом з тим, згідно ч. 15 ст. 14 Статуту, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відомостей про наявність у ОСОБА_1 діючих дисциплінарних стягнень відповідачем не надано, а судом не здобуто.

На думку суду, заповнення позивачем листа від 26.03.2011 року №19/15-864 в порушення вимог „Інструкції про організацію діловодства в системі МВС України", затвердженої наказом МВС України від 24.11.2003 № 1440 та „Інструкції з оформлення документів у системі МВС України", затвердженої наказом МВС України від 20.01.2004 № 55, не може бути самостійною підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, яке застосовується, як вже зазначалося, як крайній захід дисциплінарного впливу, тим більше з врахуванням відсутності чинних дисциплінарних стягнень.

Важливим є той факт, що підставою для звільнення позивача зі служби стало спонукання до надання грошових коштів приватного підприємця Б. за невтручання у її підприємницьку діяльність, при цьому переконливих доказів скоєння позивачем зазначеного дисциплінарного проступку, відповідачем при проведенні службового розслідування не встановлено, а судом не здобуто.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку ґрунтується на припущеннях, сам проступок не є очевидним, а тому підстави, зазначені в наказі №420 від 21.04.2011, для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були відсутні.

Окрім того, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачена норма щодо звільнення зі служби в органах внутрішніх справ тільки у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності або адміністративної відповідальності за корупційне адміністративне правопорушення.

Так, згідно з абзацом 5 пункту 8 розділу 1 зазначеного Положення дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, проводиться у разі скоєння злочину, після набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

Відповідно до пункту 67 цього ж Положення особи рядового і начальницького складу, засуджені за вчинення злочину (в тому числі і без спеціального звання), підлягають звільненню зі служби внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду.

Оскільки підставою для звільнення позивача були обставини, що мали охоплюватися предметом розслідування кримінальної справи, то на думку суду прийняття відповідачем оскаржених наказів було передчасним і таким, що суперечило порядку накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Щодо твердження позивача про неознайомлення його з наказом від 21.04.2011 №420 «Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання виних» то вказані обставини спростовуються, актом складеним 21.04.2011 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися із дисциплінарним наказом щодо свого звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 Дисциплінарного статуту зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Обставин, які б перешкоджали видати позивачеві витяг з наказу від 21.04.2011 №420 представник відповідача в судовому засіданні не вказав.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази видані не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому їх слід скасувати.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення зазначеної норми відповідач не надав суду переконливих доказів скоєння старшим лейтенантом ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразилось у спонуканні до надання грошових коштів приватним підприємцем Б, не довів правомірності оскаржуваних наказів, що є підставою для задоволення позовних вимог щодо скасування наказу №420 від 21.04.2011 року, в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни та наказу №93 о/с від 22.04.2011 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 «Є» (за порушення дисципліни) Положення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки позивача було 22.04.2011 року звільнено з посади оперуповноваженого в ОВС відділу тактичної розвідки центру криміналістичної розвідки УБОЗ в Тернопільській області УМВС, то він підлягає поновленню на роботі на цій самій посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2011 року по 15.06.2011 року, який самостійно буде обчислений відповідачем при виконанні рішення суду.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись, ст.ст. 2, 53, 69, 70, 71, 94, 160 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області №420 від 21.04.2011 року «Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання винних», в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни за п. 64 «Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

3. Скасувати наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області №93 о/с від 22.04.2011 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 «Є» (за порушення дисципліни) Положення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого в ОВС відділу тактичної розвідки центру криміналістичної розвідки УБОЗ в Тернопільській області УМВС.

4. Поновити ОСОБА_1 на роботі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого в ОВС відділу тактичної розвідки центру криміналістичної розвідки УБОЗ в Тернопільській області УМВС.

5. Зобовязати управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.04.2011 року по 15.06.2011 року.

6. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в ОВС відділу тактичної розвідки центру криміналістичної розвідки УБОЗ в Тернопільській області УМВС та виплати грошового утримання за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, відповідно до вимог ч.1 ст.256 КАС України звернути до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

/Постанова складена в повному обсязі та підписана 20 червня 2011року/

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.