Справа № 804/1419/15
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2015 рокусправа № 804/1419/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р. у справі №804/1419/15

за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

до Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області

за участі прокурора

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач), звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (далі - відповідач) від 01.10.2014 р. № НОМЕР_1 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а також про зобов'язання відповідача зареєструвати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації права власності на нерухоме майно є протиправним, оскільки таке право встановлено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили.

Постановою суду першої інстанції адміністративний позов задовлено. При цьому суд зазначив, що рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області прямо встановлює право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Перевіривши законність на обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 27 квітня 1990 р. знаходилися у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилася донька - ОСОБА_2, яка є племінницею ОСОБА_1. Рішенням виконавчого комітету Баглійської районної у м.Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області від 20 листопада 2013 р. № 177 ОСОБА_1 призначено піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_2 та майном останньої. Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

Згідно з вказаним судовим рішенням у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.05.1994 р. Ресорним заводом ім.Комінтерну ОСОБА_3 та членам його сім'ї - ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1

Вищезазначеним рішенням також встанволено, що відповідно до довідки КП "Синельниківське МБТІ" Дніпропетровської області № 166 від 13.06.2014 р. квартира АДРЕСА_1 заінвентаризована за ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 19.05.1994 р. Проте право власності не зареєстровано.

В матеріалах спадкової справи після документів щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 міститься заява ОСОБА_4 про відмову від одержання обов'язкової частки у спадщині на користь доньки - ОСОБА_2, на яку померлий залишив заповіт.

У відповідності до заповіту від 06.10.2004 р. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_2.

За результатами розгляду вищевказаної справи суд визначився, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя не встигли зареєструвати право власності на квартиру в органах державної реєстрації, а тому їх права та обов'язки, як спадкодавців, а саме, зареєструвати право власності на дане майно, перейшли до спадкоємця ОСОБА_2

Таким чином, вищевказаним рішенням суду визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права та обов'язки спадкодавців: 1/2частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.; 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3., з правом реєстрації права власності вказаного майна у Відділі державної реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції за ОСОБА_2.

У відповідності до відмітки на зазначеному рішенні суду, останнє набрало законної сили.

Матеріали справитакож підтверджують, що 01.10.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № НОМЕР_1, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Рішення відповідача вмотивоване тим, що рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц не є правовим документом, оскільки даним рішенням суду право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не визнається.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі-державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За приписами п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У відповідності до п. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державнуреєстрацію права власності на підприємство як єдиниймайновий комплекс, житловийбудинок, будівлю, споруду (їхокремічастини), щовиникло на підставі документа, за якимправонабувачнабуваєтакож право власності на земельнуділянку, не подано заяву про державнуреєстрацію права власності на земельнуділянку;5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив такудію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц, яке набрало законної сили, чітко визначено, що батьки ОСОБА_2, спадкоємцем яких вона є, мали свідоцтво про право власності на квартиру, проте право власності зареєструвати не встигли, в зв'язку з чим їх права та обов'язки як спадкодавців, а саме, зареєструвати право власності на дане майно, перейшли до спадкоємця ОСОБА_2

З урахуванням вищевказаних обставин та встановлених судовим рішенням у іншій справі фактів суд першої інстанції вірно визначився, що рішення суду першої інстанції від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц прямо встановлює право ОСОБА_2 на здійснення реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1

В свою чергу, рішення Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 01.10.2014 р. № НОМЕР_1 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, встановлений законодавством, без урахування обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином висновки суду першої інстанції обґрунтовані, суд вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну правову оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення вимог апелянта та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р. у справі №804/1419/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р. у справі №804/1419/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна