Справа № 815/5071/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5071/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С. про накладання арешту на кошти та інші цінності, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (Надалі ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. або відповідач) до Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С. (Надалі ТОВ К.В.С. або відповідач), в якому позивач просить суд накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ К.В.С., що знаходяться на рахунках у банках, які обслуговують відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Відповідно до розрахунку податкового боргу станом на 20.08.2015р., довідки про суму податкового боргу платника податків станом на 28.11.2014р. та облікової картки платника податку, податкова заборгованість ТОВ К.В.С. перед бюджетом становить 15193,73 грн. Вказана заборгованість виникла в результаті нарахування авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств на основі податкової декларації; нарахування податку на додану вартість на основі податкових повідомлень-рішень. Відповідно до наявної в ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. інформації, у платника податку відсутнє майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу. У звязку з тим, що сума податкового боргу є узгодженою, оскільки не оскаржена відповідачем та залишається не погашеною, позивач звернувся до суду з позовом про накладання арешту на кошти та інші цінності відповідача.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Через канцелярію суду подав клопотання за вхід. № 22935/15, відповідно до якого, просить суд розглядати справу без участі представника ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. в порядку письмового провадження (а.с.41).

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Поштове відправлення, яке містило копію ухвали, адресоване відповідачеві, повернуто до суду разом з довідкою про повернення відправлення «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.31). Відповідно до положень ч. 11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Отже, суд вважає, що вжив усіх заходів щодо належного сповіщення сторін про час, дату та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, встановивши відсутність необхідності виклику свідків чи експертів, суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ К.В.С. зареєстроване 09.09.2011р. за № 0042493 та взято на облік як платника податків в органах державної податкової служби 12.09.2011р. за № 8669 (а.с.14,16).

ТОВ «К.В.С.» має відкриті банківські рахунки: №8400 від 12.10.2012р. в АТ УкрСиббанк, МФО 351005; №8901 від 26.09.2011р. в АТ Південний, МФО 328209; №1 від 03.10.2011р. в ПАТ Марфін Банк, МФО 328168 (а.с.17).

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ К.В.С. станом на 20.08.2015р. має заборгованість внаслідок несплати по авансовим внескам з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 14004,73 грн. та по податку на додану вартість в сумі 1189,00 грн. (а.с.8-12).

ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. на адресу відповідача направлено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 16.09.2013 року (а.с. 37,40).

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення у відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання (п. 59.3 ст. 59 ПК України).

Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 ПК України).

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 ПК України).

ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. сформовано податкову вимогу № 917-19 від 05.07.2013 року, якою визначено суму податкового боргу у розмірі 1563,00 грн. на направлено на адресу відповідача. У відповідності до повідомлення про вручення поштового відправлення дана вимога повернута разом із довідкою "організація за зазначеною адресою не знаходиться".(а.с.13).

У червня 2014 року ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С. про стягнення заборгованості у сумі 15256,00 грн. Постановою суду у справі № 815/3512/14 від 10 липня 2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі та стягнуто з позивача суму заборгованості у розмірі 15256,00 грн.

ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. до банків обслуговуючих відповідача направлено інкасовані доручення № 130, № 152 та № 194 зі сплати суми коштів за податковим боргом на загальну суму 15256,00 грн. Однак, на підставі п.12.11, п.12.6, п.12.7 глави 12 інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» (№22, від 21.01.2004р.) вказані інкасовані доручення повернено без виконання (а.с.24-26).

Позивачем вживались заходи щодо розшуку майна відповідача, у зв'язку з чим направлено запит до Головного управління Держземагенства в Одеській області щодо встановлення наявності земельних ділянок у власності або користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С. (а.с.21). Відповідно до відповіді про надання інформації, Головним управлінням Держземагенства в Одеській області повідомлено позивача, що станом на 31.12.2012р. земельні ділянки за ТОВ «К.В.С.» не зареєстровані. У звязку з тим, що з 01.01.2013р. органи Держземагенства позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування земельною ділянкою, ДПІ у Суворовському р-ні м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл. запропоновано звернутись із подібним запитом до органів державної реєстрації прав (а.с.20).

10.02.2014р. позивач звернувся до Управління Державтоінспекції УМВС України в Одеській області із запитом про надання інформації щодо наявності на обліку ДАІ транспортних засобів, що перебувають у власності ТОВ «К.В.С.» (а.с.23). Відповідно до відповіді на запит про надання інформації, повідомлено, що станом на 25.02.2014р. за ТОВ «К.В.С.» транспортні засоби не значаться зареєстрованими (а.с.22).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.

Відповідно до п.п.14.1.175. п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп.20.1.33 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України накладається за рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

При цьому підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у ст. 94 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп.20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України (сформульованого як вичерпний), не повинна розглядатися судами як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 та п. 94.2 ст. 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, податкові органи в силу пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України наділені повноваженнями на звернення до суду з позовами про накладення арешту на кошти платника податку в разі відсутності в такого платника майна достатнього для погашення податкового боргу майна. Водночас така недостатність повинна бути встановлена станом не раніше дня виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу, тобто не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання податкової вимоги.

Умовою застосування норми пiдпункту 20.1.33 пункту 20.1 статтi 20 Податкового кодексу України є вiдсутнiсть у платника податкiв майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу. Вiдповiдна обставина повинна бути пiдтверджена пiд час судового розгляду. При цьому суд повинен встановити вiдсутнiсть вiдповiдного майна не взагалi, а саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, ефективнiсть реалiзацiї якого забезпечується спецiальними заходами, зокрема адмiнiстративним арештом майна, у тому числi коштiв. В iншому разi вимога про застосування арешту коштiв буде передчасною. Наведена правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 29.04.2013р. № 642/12/13-13.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відсутнє майно для погашення податкового боргу на загальну суму 15193,73 грн.

Крім цього, суд зазначає, що Постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 року затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція).

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та є обов'язкові для виконання ними (пункти 1.1. та 1.3 Інструкції).

Главою 10 Інструкції визначено порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Пункт 10.2 Інструкції передбачає, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду (далі - документ про арешт коштів) накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. (пункт 10.3 Інструкції).

Пунктом 10.10 Інструкції передбачено, що у разі надходження до банку платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку.

Банк виконує часткову оплату платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) відповідно до пункту 5.10 глави 5 та пункту 12.9 глави 12 цієї Інструкції.

До арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, банк продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок клієнта, та виконує платіжні вимоги/інкасові доручення (розпорядження) щодо списання коштів з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних вимог/інкасових доручень (розпоряджень) за тим виконавчим документом, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку клієнта.

Банк після списання за платіжною вимогою/інкасовим дорученням (розпорядженням) суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, списує цей документ з відповідного позабалансового рахунку та, якщо немає на обліку за позабалансовим рахунком інших документів про арешт коштів, проводить операції за рахунком клієнта.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що у разі визначення конкретного розміру заборгованості у документі, яким накладено арешт, банк без порушення прав платника та одночасно клієнта банка в частині обмеження користування належними такому платнику коштами або цінностями, у разі повного виконання рішення про арешт та списання визначеної суми у визначеному розмірі, продовжує безперешкодно виконувати завдання по списанню або перерахуванню коштів платника за його бажанням.

Таким чином, вимога щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках у банках обслуговуючих ТОВ «К.В.С.» та належать платнику податків в сумі 15193,73 грн., є правомірною та обґрунтованою.

Доказів сплати податкового боргу в сумі 15193,73 грн. відповідачем не надано. При цьому, позивачем надано докази відсутності у відповідача майна, достатнього для погашення податкового боргу.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутністю витрат позивача субєкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), згідно з ч. 4 ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач довів суду обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги та надав суду необхідні докази, в підтвердження своїх позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд.-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С. про накладання арешту на кошти та інші цінності, - задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С., що знаходяться у банках (№8400 від 12.10.2012р. в АТ УкрСиббанк, МФО 351005; №8901 від 26.09.2011р. в АТ Південний, МФО 328209; №1 від 03.10.2011р. в ПАТ Марфін Банк, МФО 328168), на суму податкового боргу у розмірі 15193,73 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова

Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С. про накладання арешту на кошти та інші цінності, - задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю К.В.С., що знаходяться у банках (№8400 від 12.10.2012р. в АТ УкрСиббанк, МФО 351005; №8901 від 26.09.2011р. в АТ Південний, МФО 328209; №1 від 03.10.2011р. в ПАТ Марфін Банк, МФО 328168), на суму податкового боргу у розмірі 15193,73 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.