Справа № 826/6157/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6157/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. Яковенко У.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства молоді та спорту України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправною відмови у наданні копій документів, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства молоді та спорту України в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у наданні копій протоколів усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році та копії положення про Комісію з питань присвоєння спортивних звань, а також зобов'язати надати повну інформацію на запит від 04.02.2015, а саме: надати копії протоколів усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році та копію положення про комісію з питань присвоєння спортивних звань.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправною викладену у листі від 10.02.2015 р. №С-47/15/10.2 відмову Міністерства молоді та спорту України у наданні ОСОБА_6 на запит від 04.02.2015 копій протоколів усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році, та копії положення про Комісію з питань присвоєння спортивних звань.

Зобов'язано Міністерство молоді та спорту України надати повну інформацію на запит позивача від 04.02.2015, а саме, надати копії протоколів усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році та копію положення про Комісію з питань присвоєння спортивних звань.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.02.2015 ОСОБА_6 звернувся до Міністерства молоді та спорту України із запитом на отримання публічної інформації в якому просив надати йому копії наказу про створення Комісії Міністерства з питань присвоєння спортивних звань, положення про цю комісію, протоколи усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році (а.с.8).

У відповідь на запит листом від 10.02.2015 №С-47/15/10.2 (а.с.9) відповідачем було надано копію наказу від 10.12.2013 № 1223 «Про створення комісії з питань присвоєння спортивних звань та визначення порядку її роботи» з додатком та копії наказу від 30.12.2014 № 4309 «Про внесення змін до складу Комісії з питань присвоєння спортивних звань, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 10.12.2013 № 1223» та затвердженого ним складу комісії з питань присвоєння спортивних звань.

Крім цього, у листі зазначено, що листами Міністерства від 16.10.2014 №С-947/10.2 та від 27.10.2014 №С-969/10.2 позивача повідомлялось, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», особа, яка має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається, а розпорядник інформації, який володіє інформацією про особу, зобов'язаний надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом. При цьому, відповідачем здійснено посилання на положення ч. 1 ст. 14 Закону «Про захист персональних даних», згідно яких поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних.

А тому, як вбачається зі змісту листа від 10.02.2015 №С-47/15/10.2, у наданні позивачу копій протоколів засідань комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році, відмовлено, оскільки, як зазначено в листі, у них міститься інформація щодо інших осіб, що на переконання відповідача, може призвести до порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як зазначено позивачем, жодних доводів щодо підстав ненадання йому копії запитуваного положення про комісію Міністерства з питань присвоєння спортивних звань, відповідачем у листі від 10.02.2015 №С-48/15/10.2 не наведено.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні повного обсягу копій документів на запит згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача в наданні запитуваної публічної інформації з підстав наявності конфіденційної інформації є необґрунтованою.

З таким висновком суду колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст.ст. 19, 20 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частина перша статті 22 вказаного Закону передбачає, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у інформаційному запиті просив надати копії протоколів усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році та копію положення про Комісію з питань присвоєння спортивних звань.

Відповідач відмовив позивачу в наданні копій протоколів засідань комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році з підстав визначених статтею 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: протокол не стосується особи позивача, не зачіпає його права та охоронювані законом інтереси, а також статтею 14 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки протокол містить інформацію про фізичних осіб, поширення якої може порушити їх права та інтереси, поширення персональних даних допускається лише за згодою суб'єкта персональних даних.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» від 24 грудня 1993 року № 3808-XII (з наступними змінами та доповненнями), єдина спортивна класифікація України визначає порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні. Єдина спортивна класифікація України затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, відповідно до затвердженого ним Положення про Єдину спортивну класифікацію України з урахуванням пропозицій всеукраїнських спортивних федерацій.

Пунктом 1 Положення про Міністерство молоді та спорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 220 встановлено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у молодіжній сфері, сфері фізичної культури і спорту.

На реалізацію положень статті 42 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.10.2013 № 582 затверджено Положення про Єдину спортивну класифікацію України, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 04.11.2013 за № 1861/24393.

Розділом IV Положенням встановлено, зокрема, що спортивні звання присвоюються наказом Міністерства молоді та спорту України (пункт 1); для врегулювання спірних питань, пов'язаних з присвоєнням спортивних звань, наказом Міністерством молоді та спорту України утворюється постійно діюча комісія з питань присвоєння спортивних звань, яку очолює заступник Міністра з відповідного напряму діяльності.

Відповідно до пункту 10 розділу IV Положення про Міністерство молоді та спорту України, основними завданнями комісії з питань присвоєння спортивних звань є: розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі їх повторного надходження в установленому порядку; розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі відсутності висновку або негативного висновку всеукраїнської спортивної федерації з відповідного виду спорту (спортивної федерації інвалідів); розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання «Заслужений тренер України» першому тренеру (тренеру-викладачу) спортсмена; розгляд питання щодо позбавлення спортивного звання; розгляд матеріалів для присвоєння спортивних звань іноземцям та особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах; забезпечення дотримання посадовими особами Мінмолодьспорту України установлених цим Положенням строків опрацювання відповідних матеріалів.

Згідно із ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», до персональних даних віднесені відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина друга). Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина третя).

Згідно ст. 20 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 21 зазначеного Закону передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша). Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом (частина друга).

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 30.10.1997 № 5-зп у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» частину четверту статті 23 Закону України «Про інформацію» треба розуміти так, що забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. До конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, запитуваний документ може містити як інформацію з обмеженим доступом так і інформацію з доступом загального характеру.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 6 вказаного Закону України «Про інформацію», обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Тобто, якщо запит на отримання публічної інформації містить вимогу надати документ, що містить інформацію з обмеженим доступом (в тому числі, конфіденційну інформацію), відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний згідно ч. 7 ст. 6 Закону надати інформацію, доступ до якої не обмежений, якщо в цілому документ, що містить запитувану інформацію, наданий бути не може.

Враховуючи, що надання органом державної влади публічної інформації, яка є конфіденційною пов'язано з втручанням в особисте життя особи, щодо якої така інформація розповсюджується, тому при вирішенні питання про надання інформації він повинен враховувати зазначені вище обставини.

Разом з тим, відповідачем ця вимога закону не була виконана, оскільки відповідач повністю відмовив у задоволенні запиту про надання публічної інформації, мотивуючи тим, що у протоколі міститься інформація про фізичних осіб, поширення якої може порушити їх права та інтереси.

Таким чином, колегія суддів вважає, що отримавши запит від позивача, відповідач у відповідності до вимог Закону повинен надати заявнику інформацію, доступ до якої необмежений та відмовити в наданні даних, що мають статус обмеженого доступу.

На разі, із інформаційного запиту не вбачається яка саме інформація викликала інтерес позивача, оскільки він просить надати не інформацію, а документ, що містить в собі різні види інформації.

Суд першої інстанції на зазначене вище увагу не звернув та помилково зобов'язав відповідача надати саме копії протоколів усіх засідань Комісії з питань присвоєння спортивних звань, які відбулися у 2014 році.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, для захисту прав позивача, слід зобов'язати Міністерство молоді та спорту України повторно розглянути запит на інформацію, відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, змінити постанову суду.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року - змінити, виклавши третій абзац резолютивної її частини в наступній редакції:

«Зобов'язати Міністерство молоді та спорту України повторно розглянути запит ОСОБА_6 на отримання публічної інформації від 04 лютого 2015 року, відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та підписано - 25.09.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.