Справа № 2-а-46/10
Суддя: Чишій С.С.
Дата ухвалення: 2010-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-46/10
Провадження № -
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2010 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Семенюк К.М.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного інспектора управління Держкомзему в Любомльському районі ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

У суд з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1, який просить скасувати постанову №3 від 22.04.10 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.531 КУпАП.

Вимоги обґрунтував тим, що його батько правомірно користувався земельною ділянкою відповідно до архівного витягу про затвердження актів правильності встановлених розмірів присадибних ділянок міського населення міста Любомль. Сам позивач користувався ділянкою як при житті батька, так і після його смерті у 1996 році. Питання про вилучення цієї ділянки Любомльська міська Рада не приймала, отже, її прав порушено не було. Отримав свідоцтво про право на спадщину на будинок після смерті батька, а в міську Раду подав заяву про приватизацію земельної ділянки. Всупереч вимогам закону про право спадкоємців на землю, надану на підставі Декрету КМ України від 26.12.1992 року, державні акти на належні батькові ділянки видано ОСОБА_4 Тим самим ці ділянки вже не належать міській Раді.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали.

Відповідач позов не визнав.

_________________________________________________________________________________________

1 інстанція код суду 0310

Позивач та його представник в судовому засіданні пояснили, що земельна ділянка площею 4531 м2 була закріплена за батьком позивача ще в 1947 році. Після його смерті позивач прийняв спадщину, тому до нього перейшло право користування ділянкою. Із її загального розміру отримав у власне користування ділянку площею 12002 м під будівництво власного будинку. Вважає, що решта має перейти у його власність чи користування як до співвласника успадкованого будинку. Тому стверджує, що мав правові підстави користуватись ділянкою до виготовлення правовстановлюючих документів. Схема нібито самовільного зайняття відповідачем складена безпідставно і не відповідає дійсності.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що подія правопорушення була виявлена під час перевірки, ініційованої прокурором за заявою позивача. Схема фактичного землекористування була складена за словами самого позивача. Таке користування не відповідало тому викопіюванню, яке мав позивач, оскільки з 1983 року частина відображених в ньому земель за згодою позивача була передана сусідам. Після смерті батька і успадкування будинку позивач мав право успадкувати частину ділянки площею 0,15 га, призначену для обслуговування будинку. Щодо цієї частини було складено акт, однак протокол про адміністративне правопорушення не складався. Жодних прав на іншу частину земель площею 0,18 га у позивача не було, тому склав акт про порушення земельного законодавства, припис про їх усунення та протокол про адміністративне правопорушення. Його позивач підписувати відмовився. Про дату розгляду протоколу він був повідомлений рекомендованим листом. Під час розгляду позивач отримувати копію постанови відмовився, тому вона також була направлена поштовим звязком.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з архівним витягом з протоколу засідання виконкому Любомльської міської Ради від 01.07.1947 року №19 за ОСОБА_5 ОСОБА_6. закріплено під будівництво жилих приміщень ділянку площею 0,15 га по вулиці Островецькій.

Як вбачається з викопіювання з будівельного кварталу, станом на 25.04.1983 року у ОСОБА_5 по вулиці Островського 31 в місті Любомль перебувала у користуванні земельна ділянка загальною площею 4531 м2, в тому числі, під будівлями 110 м2, під двором 562 м2, під садом 2252 м2, під сінокосом 1607 м2.

З довідки Любомльської міської Ради від 16.06.2010 року №247 вбачається, що 27.12.1997 року рішенням міської Ради №10/4 ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд передано у приватну власність ділянку площею 1000 м2 по вулиці Островського 31а, а ОСОБА_5 ділянку площею 1521 м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства по вулиці Островського 31.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.11.1997 року стверджено, що позивач разом із двома іншими спадкоємцями прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_5 житловий будинок із надвірними будівлями по вулиці Островського 31 в місті Любомль.

З рішення Любомльської міської Ради від 20.04.2010 року №38/85 вбачається, що позивачу та двом іншим спадкоємцям надано дозвіл на розробку проекту розподілу території земель житлової та громадської забудови із збільшенням площі для будівництва та обслуговування житлового будинку до 0,10 га та для ведення садівництва площею 0,12 га в місті Любомль по вулиці Островецькій 31.

Сторони визнають доведеним і не оспорюють загальновідомий факт про те, що вулиця Островецька в місті Любомль за радянської влади була перейменована у вулицю Островського, а на даний час відновлено її первинне найменування.

Таким чином, по справі встановлено, що у власності померлого батька позивача був житловий будинок із господарським будівлями, які позивач успадкував із двома іншими спадкоємцями. Також у користуванні батька позивача була земельна ділянка площею 0,4531 га, в тому числі, призначена для обслуговування будинку площею 0,10 га. У 1997 році батькові позивача передано у приватну власність ділянку площею 0,1521 га.

Згідно із ст.30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Абзацом 2 п.1 Перехідних положень ЗК України 2001 року установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, при переході права власності на будинок позивач набув право звернення у Любомльську міську Раду із заявою про виготовлення і видачу державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1521 га за відповідною технічною документацією. Як вбачається із рішення міської Ради від 20.04.2010 року №38/85, вже після складання протоколу позивач таке право реалізував, звернувшись із відповідною заявою до органу місцевого самоврядування. Оскільки щодо цієї ділянки певна правомочність у позивача була, відповідачем протокол за цим фактом обґрунтовано не складався.

Щодо іншої частини ділянки права у позивача можуть виникнути лише на підставі відповідного рішення міської Ради в загальному порядку відведення.

Тому той факт, що і батько позивача, і він сам безперешкодно користувались ділянкою, яка є предметом в справі про адміністративне правопорушення, не створювало для позивача законних правових такого користування.

Згідно із ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як позивач, так і відповідач не оспорюють того факту, що позивач використовує ділянку, що є предметом розгляду в даній справі, для сінокосу. Позивач визнав, що ділянку частково обгородив колючою дротом.

Він також підтвердив пояснення відповідача про свою відмову підписати протокол про адміністративне правопорушення. Будь-яких письмових зауважень до протоколу під час його складання позивач не зробив. Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що виконана відповідачем схема правопорушення відповідає фактичному землекористуванню позивача.

Отже, враховуючи проаналізовані докази та відповідні їм норми закону, суд визнає доведеним факт самовільного зайняття позивачем земельної ділянки площею 0,18 га. При цьому посилання позивача на те, що на частину ділянки видано державний акт іншій особі, не впливає на його винуватість, оскільки згідно із ст.5 ЗК України одним із основних принципів земельного законодавства є рівність права власності всіх субєктів земельних правовідносин.

Згідно із п.б ч.1 ст.211 ЗК України громадяни … несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 531 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 09.04.2010 року вбачається, що він складений уповноваженою особою і відповідає вимогам закону щодо його форми. В протоколі є запис про відмову позивача від підпису, що відповідає ч.3 ст.256 КУпАП.

Повідомлення про розгляд протоколу позивачу направлено поштовим звязком, що підтверджено квитанцією про направлення рекомендованого листа.

Оскаржувана постанова відповідає фактичним обставинам справи, винесена відповідно до ст.2381 КУпАП уповноваженою особою. Стягнення на позивача накладено в межах, передбачених ст.531 КУпАП.

Зважаючи на встановлені обставини складання протоколу, його розгляду і змісту оскаржуваної постанови, суд не знаходить підстав для визнання дій відповідача в цій частині незаконними.

Таким чином, на підставі сукупності доказів по справі суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 71, 160, 161, 163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого державного інспектора управління Держкомзему в Любомльському районі ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня виготовлення постанови в повному обємі з 13 липня 2010 року. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у 10-денний строк, встановлений для подання заяви.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через Любомльський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий : суддя Чишій С.С.