Справа № 2-а/1970/3948/12
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2012-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3948/12

26 грудня 2012 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Мірінович У.А. при секретарі судового засідання Колісник Н.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідач: не прибув,

треті особи, які не вявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації

треті особи, які не вявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділ Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції

про скасування державної реєстрації та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться в с. В.Гаї по вул. Лісова, 19 Тернопільського району та про зобовязання відповідача поновити запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в с. В.Гаї по вул. Лісова, 19 Тернопільського району.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про уточнення позовних вимог, а саме просив: скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, що проведена на підставі договору дарування посвідченого 03 грудня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за № 4937 та зобовязати Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації поновити запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2009 року та згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2010 року у справі № 2-1371/2010 р. стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 69588,68 грн. матеріальної шкоди, та 10000,00 грн. моральної шкоди.

Представник позивача доповнив, що відділом державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.03.2010 року № 18057159 згідно якої було накладено арешт на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, що належить ОСОБА_3 Зазначив, що з метою ухилення від виконання зобовязань по відшкодуванню збитків 03 грудня 2009 року ОСОБА_3 уклав договір дарування належного йому майна на користь рідної сестри ОСОБА_4, яким фактично позбавив себе власності, на яку в подальшому може бути проведено стягнення для відшкодування завданої позивачеві шкоди.

Відповідно, 17 липня 2012 року Апеляційним судом Тернопільської області прийнято рішення згідно якого визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, що посвідчений 03 грудня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, та який зареєстрований в реєстрі за № 4937.

Надалі представник позивача зазначив, що з метою виконання рішення суду позивач звернувся із заявою від 02.11.2012 року до відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції про здійснення виконавчих дій.

Однак, в ході виконавчого провадження було встановлено, що об'єкт нерухомості, а саме: 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, незважаючи на прийняте апеляційним судом Тернопільської області рішення від 17 липня 2012 року про визнання недійсним правовстановлювального документу - договору дарування що посвідчений 03 грудня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, та який зареєстрований в реєстрі за №4937, і надалі зареєстрований за ОСОБА_4.

Відповідно, ОСОБА_2 як заінтересована особа, звернувся із заявою до Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації про скасування реєстрації права власності на вказаний вище житловий будинок за ОСОБА_4 на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області 17 липня 2012 року.

Проте, відповідач у справі відмовив позивачеві у задоволенні його заяви мотивуючи тим, що згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. № 6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 р. за № 66/7387 із заявою про відмову від права власності може звернутися власник або уповноважена ним особа або попередній власник обєкту нерухомого майна.

Однак, позивача з такими висновками відповідача не погоджується та вважає, що згідно вимог чинного законодавства у випадку скасування на підставі рішення суду рішення реєстратора БТІ про державну реєстрацію прав або визнання недійсним чи скасування на підставі рішення суду правовстановлюючого документа, на підставі якого проводилася державна реєстрація права власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, чи іншого речового права на нерухоме майно, змінені записи про право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права; про інші речові права на нерухоме майно та суб'єкта цих прав підлягають поновленню на підставі заяви заінтересованої особи, до якої додається відповідне рішення суду.

Оскільки, на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, що належить ОСОБА_3 може бути накладено стягнення для відшкодування завданої шкоди ОСОБА_2 внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що в свою чергу вказано і у рішенні Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року, згідно якого задоволено позов ОСОБА_2 і визнано недійсним зазначений договір дарування, то позивач вважає, що він є заінтересованою особою, а отже має право звернутися із відповідною заявою до відповідача, а тому просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач в судове засідання не прибув, надіславши на адресу суду клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі.

Треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділ Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи судом. Про причини неприбуття суд не повідомили.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2010 року у справі № 2-1371/2010 р., яке набрало законної сили 18 жовтня 2010 року, до стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 підлягає: 69 588,68 грн. спричиненої матеріальної шкоди; 10 000,00 грн. спричиненої моральної шкоди та 815,87 грн. судових витрат.

17 липня 2012 року Апеляційним судом Тернопільської області розглянуто цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та прийнято рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 травня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, посвідчений 03 грудня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за № 4937.

Дане рішення набрало законної сили та доказів скасування його у касаційному порядку сторонами та третіми особами по справі не надано та судом не здобуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як слідує з рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 на день розгляду справи про визнання договору дарування недійсним в апеляційному суді не відшкодував ОСОБА_2 завданої шкоди, та зроблено висновок про те, що договір дарування від 03 грудня 2009 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визнати недійсним, оскільки він укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а лише з метою уникнути матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду.

Представником позивача в судовому засіданні вказано, що на час розгляду даної справи ОСОБА_3 заподіяна позивачеві шкода, яка підлягає до стягнення згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2010 року у справі № 2-1371/2010 р. у добровільному порядку не відшкодована, та державним виконавцем у межах відкритого виконавчого провадження згідно вказаного рішення суду вчиняються заходи щодо примусового виконання рішення шляхом звернення стягнення на інше майно боржника, оскільки, у боржника відсутні кошти та інших цінності, достатні для задоволення вимог стягувача. Доказів, які б спростовували такі твердження представника позивача судом підчас розгляду справи не встановлено, а сторонами не представлено.

Проте, як слідує з матеріалів справи, в ході примусового виконання рішення суду про відшкодування шкоди встановлено, що незважаючи на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року, державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, яка була проведена на підставі правовстановлюючого документу який визнаний в судовому порядку недійсним - договору дарування укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що посвідчений 03 грудня 2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 4937, не скасована.

Таким чином, позивач позбавлений права задовольнити свої вимоги щодо стягнення згідно рішення суду з ОСОБА_3 завданої шкоди на суму 80 404,55 коп., оскільки, у боржника - ОСОБА_3 відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача - ОСОБА_2, а в Державному реєстрі обєктів нерухомого майна запис про право власності на належне боржнику ОСОБА_3, майно, а саме - Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, не поновлений, що в свою чергу унеможливлює звернення стягнення на таке майно боржника.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 як заінтересована особа, 02.11.2012 року звернувся з заявою до Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації про внесення змін до Єдиного реєстру обєктів нерухомого майна щодо власника Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами № 19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року. До заяви додано відповідне рішення суду.

Проте, відповідача у задоволенні заяви позивача відмовив, з тих мотивів, що згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. № 6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 р. за № 66/7387 із заявою про відмову від права власності може звернутися власник або уповноважена ним особа або попередній власник обєкту нерухомого майна.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач звернувся з позовом у суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абзацу 3 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують достовірність інформації, її захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних, їх оперативний пошук і документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, оперативне надання витягів про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 № 1692/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445 (далі - Положення № 7/5) визначено, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.1.3 Положення № 7/5 державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.1.4 Положення № 7/5 обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Пунктом 3.2.4 Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 12.10.2010 № 2480/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 р. за № 67/7388 (далі Порядок № 7/5) передбачено, що внесення до Реєстру прав запису про перехід права власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права проводиться шляхом зміни запису про право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права.

Зміна запису про право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права полягає у внесенні до відповідного розділу Реєстру прав запису про право власності, яке виникло на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права відповідно до вимог підпункту 3.2.2 пункту 3.2 цього розділу взамін даних про зареєстроване право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права.

Змінений запис зберігається у Реєстрі прав та може бути поновлено у випадках, передбачених Порядком.

У випадку скасування на підставі рішення суду рішення реєстратора БТІ про державну реєстрацію прав або визнання недійсним чи скасування на підставі рішення суду правовстановлювального документа, на підставі якого проводилася державна реєстрація права власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, чи іншого речового права на нерухоме майно, змінені записи про право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права; про інші речові права на нерухоме майно та суб'єкта цих прав підлягають поновленню на підставі заяви заінтересованої особи, до якої додається відповідне рішення суду.

Поновлення проводиться шляхом внесення до відповідного розділу Реєстру прав запису про право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта цього права відповідно до вимог підпункту 3.2.2 пункту 3.2 цього розділу та у разі наявності запису про інші речові права на нерухоме майно та суб'єкта цих прав відповідно до вимог підпункту 3.2.3 пункту 3.2 цього розділу.

Виходячи з системного аналізу вказаних нормативних актів та враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить висновку про необґрунтованість та безпідставність відмови Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації у задоволені заяви позивача від 02.11.2012 року з мотивів, що із заявою може звернутись лише власник або уповноважена ним особа, оскільки, у даному випадку ОСОБА_2 звернувся із заявою як заінтересована особа, що в свою чергу слідує із змісту поданої заяви та підтверджувалось відповідним рішенням суду, яке було долучено до вказаної заяви, а саме: рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 та визнано недійсним правовстановлювальний документ, на підставі якого відповідачем у даній справ проводилася державна реєстрація права власності на вказаний обєкт за ОСОБА_4, а отже, згідно абзацу 9 підпункту 3.2.4. Порядку № 7/5 позивач наділений повноваженнями на звернення до відповідача з такою заявою.

Крім того, суд вважає за потрібне зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Основного закону, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави.

Відповідно, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обовязковість рішень суду підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню режиму законності і зміцненню правопорядку в державі.

Відповідно, обов'язковість виконання рішення суду гарантується встановленням відповідальності за його невиконання. Кримінальна відповідальність передбачена у ст. 382 Кримінального кодексу України.

Аналогічні за змістом норми, з приводу обовязковості судових рішень, містяться також в окремих нормативних законодавчих актах процесуального характеру (наприклад, у ст. 14 КАС України, ст. 14 ЦПК України, ст. 115 ГПК України, тощо).

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб.

Відповідно, закріплений у вказаній нормі закону принцип обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону в справі, у якій вони ухвалені, а тому вони є обов'язковими для виконання на терито рії України усіма фізичними і юридичними особами.

Зокрема, обов'яз ковість рішень суду, що набрали законної сили, полягає у тому, що:

1) вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами. Ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій су довій справі;

2) ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, яке набрало чинності, виходячи із припущення про його неправильність;

3) жоден орган, крім вищестоящого суду, не може скасувати рішення суду, що набра ло чинності.

Відповідно, рішення суду в цивільних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими також для осіб, які не брали участі у справі, оскільки вони мають рахуватися з рішен нями суду, співвідносити з ними свою поведінку, що в свою чергу не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Враховуючи викладене, а також вимоги ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 3.2.4 Порядку №7/5 не обґрунтованою та безпідставною є відмова відповідача у задоволені заяви заінтересованої особи - ОСОБА_2 з приводу внесення змін до Єдиного реєстру обєктів нерухомого майна згідно рішення Апеляційного суду Тернопільської області і з огляду на те, що на час розгляду звернення позивача, так і на час розгляду справи судом вказане вище рішення апеляційного суду не оскаржене та набрало законної сили, а отже є обов'язковими також для осіб, які не брали участі у справі, в тому числі для відповідача, на якого згідно вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» покладено обовязок забезпечувати достовірність інформації Державного реєстру прав, її оновлення та відновлення даних. А отже, відповідач має рахуватися з рішен ням Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року, співвідносити з ними свою поведінку, в тому числі з приводу встановленого судом факту недійсності договору дарування укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що посвідчений 03 грудня 2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 4937, на підставі якого відповідачем проводилася державна реєстрація права власності на обєкт нерухомості за ОСОБА_4.

Таким чином, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його порушених прав та інтересів шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, що проведена на підставі договору дарування посвідченого 03 грудня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за №4937, та зобовязання відповідача поновити запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 94, 160 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, що проведена на підставі договору дарування посвідченого 03 грудня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за №4937.

3. Зобовязати Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації поновити запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на Ѕ частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №19 по вул. Лісова в селі Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвали постанову. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також: прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28 грудня 2012 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.