Справа № П/811/2049/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/2049/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2015 року

справа № П/811/2049/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року у справі №811/2049/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області до Петрівського комбінату комунальних підприємств у Кіровоградській області про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

24 червня 2014 року Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області звернулась до суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просила : стягнути з Петрівського комбінату комунальних підприємств в дохід держави кошти, отримані без встановлених законом підстав та з порушенням законодавства, в сумі 180456.68 грн..

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскільки усунення виявлених ревізією порушень відповідачем чинного законодавства та завданих збитків державі неможливе шляхом вимоги, то наявними є підстави для стягнення коштів з відповідача в рахунок держави для покриття завданої державі шкоди в судовому порядку. Вказане є єдиним способом усунення виявлених фінансовою ревізією порушень законодавства, що мали місце з боку підконтрольної установи.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року закрито провадження у справі у зв’язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державна фінансова інспекція звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 3.4.4.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції Кіровоградської області на ІУ квартал 2013 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Петрівського ККП, в тому числі використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом на відшкодування різниці в тарифах за період з 01.01.2011 року по 01.12.2013 року, за наслідками якої встановлено порушення підконтрольною установою вимог фінансового законодавства та нанесення збитків державі. Ревізію оформлено актом від 04.03.2014 року №02-09/01.

На усунення виявлених порушень Держфінінспекцією у Кіровоградській області прийнято лист - вимогу від 24.03.2014 року №02-14/538 про усунення виявлених недоліків та відшкодування державі завданих збитків.

Вирішення питання щодо можливості стягнення з Петрівського комбінату комунальних підприємств у Кіровоградській області суми збитків завданих державі у розмірі 180456.68 грн. є предметом спору переданим на вирішення суду.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки заявлений спір не відповідає ознакам публічного – правового спору, та є фактично вимогою про відшкодування шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з оглядку на наступне.

У відповідності до Положення Державна фінансова інспекція України (далі – Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням встановлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Вказана правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у рішеннях від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14) та від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-462а14).

В свою чергу, відповідно до ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно ч. 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Тобто, виходячи з системного аналізу зазначених норм, основними підставами для віднесення спірних правовідносин до юрисдикції адміністративного суду є суб’єктний склад спірних правовідносин та публічно-правовий характер спору.

Предметом спору, що виник між позивачем та відповідачем є відшкодування завданих державі збитків шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в судовому порядку.

В свою чергу, адміністративними судами можуть бути розглянуті вимоги про відшкодування шкоди лише, якщо вимоги стосуються суб’єкта владних повноважень, яким завдано збитків шляхом виконання своїх владних управлінських функцій.

В іншому випадку, спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватно – правовий характер та як наслідок не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи позивача стосовно того, що дану справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства із посиланням на публічно правовий характер спору та повноваження ДФІ як контролюючого органу є безпідставними з огляду на наступне.

Так, правовідносини, що виникають між підконтрольною установою та ДФІ України є публічними. Адміністративними судами можуть бути лише розглянуті спори щодо правомірності та обґрунтованості дій та рішень ДФІ прийнятих та здійснених на виконання власних повноважень та на виявлення та усунення порушень, які не пов’язані з відшкодуванням шкоди.

Проте, спірні відносини є такими, що виникли внаслідок невиконання підконтрольною установою вимоги про відшкодування збитків, завданих державі та направлені лише на стягнення з відповідача грошових коштів, внаслідок внаслідок порушення фінансової дисципліни, а отже вони є суто деліктними та, з урахуванням приватно – правового характеру, мають бути вирішені в порядку господарського судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що спірні правовідносини, що є предметом розгляду даної справи, не носять публічно-правовий характер та не відповідають суб’єктному складу, визначеному приписами КАС України, а відтак заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної юрисдикції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотриманням вимог норм процесуального права, а підстави для її скасування – відсутні.

Керуючись ст. 157, ст. 195, ст. 196, ст. 199, ст. 203, ст. 206 КАС України суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області – залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року у справі 811/2049/14 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко