Справа № 1570/5299/2012
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2012-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/5299/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2012 року м.Одеса

14год.41хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Слободянюка К.С.

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 13.08.2012р. №01-1/282

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 07.11.2012р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехнології-Ізмаїл»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якій позивач просить суд прийняти постанову, якою стягнути з ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл»на користь ООВСЗІ суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2011 році, у розмірі 15448грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 169,92 грн. на підставі ст.ст.19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем у 2011 році не був дотриманий норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме відповідач повинен був створити 1 місце для працевлаштування інвалідів, не створив жодного. Відповідач у добровільному порядку не сплатив визначену суму адміністративно-господарських санкцій у встановлені законодавством строки, у звязку з чим Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів була нарахована пеня виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що складає 169,92грн.

Відповідач з позовом не погоджується та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись, на те що ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл»своєчасно інформувало відповідні органи про наявність вакансій для працевлаштування інваліда, відповідне робоче місце було створено, проте до Товариства інваліди для працевлаштування не направлялися. Обовязок підприємства самостійно підбирати та працевлаштовувати інвалідів чинним законодавством не встановлений. Також відповідач наголошує на тому, що функціонувати підприємство почало з квітня 2011р.; наказом №65-к від 30.09.2011р. було прийнято з 01.10.2011р. до виробничої дільниці № 2 на посаду електромонтажника силових мереж і устаткування ОСОБА_3І, який є інвалідом III групи. (звільнено наказом №90-к від 30.11.2011р. року на підставі заяви від 17.11.2011 року його було звільнено за власним бажанням). Отже всі вимоги законодавства відповідачем виконувались, а отже підстави для притягнення до відповідальності відсутні.

В судовому засіданні представники сторін підтримали наведені позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 02.03.2012р. (вхід.№5694) ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл»до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2011 рік за формою № 10-ПІ (річна), згідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача у 2011 році склала 15 осіб, серед яких середньооблікова кількість осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, склала 1 осіб при нормативі 1 особа.

У період з 01.10.2011р. по 30.11.2011р. на підприємстві пропрацював інвалід ІІІ групи ОСОБА_3 на посаді електромонтажника силових мереж і устаткування, був звільнений за власним бажанням.

Відповідно до п.3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005р. №286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно з розрахунком Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій за 2011 звітний рік №03-1/329 від 18.04.2012р., направленим на адресу відповідача, середньооблікова кількість штатних працівників в ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл»за звітний рік, яким встановлена інвалідність склала 0 осіб (2:12=0,167); кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами складає 1 місце, з урахуванням чого позивачем визначено суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 15448грн., що відповідає середньорічній заробітній платі штатного працівника згідно звіту відповідача.

Як вказується в наявній у матеріалах справи копії листа Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості від 18.05.2012р. №522/06/04, відповідач не інформував Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів (Форма №3-ПН).

Однак, викладена у вказаному листі інформація спростовується наданим відповідачем звітом про наявність вакансій за станом на 24.03.2011р., поданим до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості, з відповідним штампом про отримання 25.03.2011р., оригінал якого оглянуто у судовому засіданні та копію якого залучено до матеріалів справи.

Однак, направлення на працевлаштування на ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл»в 2011р. особам з обмеженими фізичними можливостями не видавались; інваліди для працевлаштування у 2011р. не направлялися.

Крім того, наказом №65-к від 30.09.2011р. «Про прийняття на роботу»ОСОБА_3, який є інвалідом III групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідки до акту МСЄК серії 2-12 ОД №084243, прийнято з 01.10.2011р. до виробничої дільниці № 2 на посаду електромонтажника силових мереж і устаткування з окладом згідно зі штатним розкладом. Звільнено ОСОБА_3 на підставі його заяви від 17.11.2011р. за власним бажанням наказом №90-к від 30.11.2011р.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991р. №875-XI, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з вимогами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Кількість інвалідів-штатних працівників, які відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»мали бути працевлаштовані на підприємстві відповідача у 2011 році дорівнює 1 особу.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, на підприємства покладається обов'язок щодо створення за власні кошти, у межах доведеного нормативу, робочих місць для працевлаштування інвалідів, надання щорічно до відділень Фонду соціального захисту інвалідів відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів та інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів. Відповідно до ч.4 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення»від 01.03.1991р. підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлені законом обовязки відповідачем повністю виконані шляхом повідомлення компетентних органів про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів та самостійного працевлаштування інваліда у листопаді-жовтні 2011р..

Згідно з ч. 3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виконанню відповідними органами обов'язку працевлаштовувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад для інвалідів.

Як вбачається зі ст.181 цього Закону пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань здійснює Державна служба зайнятості.

Судом встановлено, що відповідачем 25.03.2011р. проінформував державну службу зайнятості про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується поданим ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл» звітом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативі робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Суд приходить до висновку, що у 2011 році відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності у вигляді недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, отже, відповідачем виконані обовязки, покладені на нього ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», і відповідно відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно з ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи, що відповідачем направлялися відомості до відповідних державних органів про наявність вакантних місць для працевлаштування інваліда, проте доказів направлення і непрацевлаштування інвалідів з вини відповідача суду не надано, відсутні підстави для застосування до ТОВ «Енерготехнології-Ізмаїл» адміністративно-господарських санкцій за ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На підставі викладеного, у задоволенні вимог Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з відповідача 15617,92грн. адміністративно-господарських санкцій та пені слід відмовити.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехнології-Ізмаїл» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 27.11.2012р.

Суддя М.М. Аракелян

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехнології-Ізмаїл» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 27.11.2012р.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

27 листопада 2012 року

.