Справа № 826/11771/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2015 року 12:50 № 826/11771/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції у Київській області Державного реєстратора прав на нерухоме майно Козлова Юрія Вікторовича, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі - відповідач-1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Козлова Юрія Вікторовича, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі - відповідач-2), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територілаьного управління юстиції у Київській області Козлова Юрія Вікторовича № 21625477 від 27.05.2015 року про відмову в державній реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Київській області зареєструвати у встановленому зааконом порядку право приватної власності ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_1) на земельну ділянку площею 0,0495 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив, про що надав відповідні письмові заперечення.

Відповідач-2 в судове засідання не прибув. Про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

7 жовтня 2000 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) укладено договір купівлі-продажу садового будинку, не закінченого будівництвом, який розташований на земельній ділянці площею 0,05 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно п. 2 договору садовий будинок, готовність якого складає 11%, належить ОСОБА_3 на підставі рішення кооперативу товариства «Сонячний» від 06.04.1989 № 73.

В п. 8 договору зазначено, що договір складено в двох примірниках, один з яких залишається в справах нотаріуса. Інший видається покупцю і підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації після здачі будинку і експлуатацію.

В даному випадку суд зазначає, що позивач до матеріалів справи не надав доказів реєстрації будинку в бюро технічної інвентаризації після здачі будинку і експлуатацію.

Відповідно до Державного акта на право власності на землю (а.с. 9 Том І) ОСОБА_3 на підставі рішення Кухарівської сільської ради народних депутатів № 10 від 28.07.1994 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,049 га в межах згідно плану. Земельна ділянка розташована на території с. Яхнівка, Кухарської сільської ради. Землю передано для ведення садівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 25.

Враховуючи зазначене, 07.05.2015 ОСОБА_1 звернулась до відповідача-1 з заявою № 11298488 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована в Київській області, Іванківський район, населений пункт - АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

До заяви позивач додала: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-013, виданий 15.02.2013 Управлінням Держземагенства у Іванківському районі; договір купівлі-продажу, серія та номер: 1389, виданий 07.10.2000 приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Г.В.; державний акт на право власності на земельну ділянку, копія завірена Управлінням Держземагенства в Іванківському районі Київської області, серія та номер: 25, виданий Кухарською сільською радою; копію паспорта; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру

Рішенням державного реєстратора від 13.05.2015 № 21275138 зупинено розгляд заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.05.2015 № 11298488 з зв'язку з тим, що заявник не подала усі необхідні документи, а саме - правовстановлюючий документ, що підтверджує перехід права власності на земельну ділянку.

Матеріали справи свідчать про те, що рішення про зупинення розгляду заяви позивач не оскаржувала.

В подальшому, 27.05.2015 державним реєстратором Козловим Ю.В. прийнято рішення № 21625477, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Рішення про відмову в державній реєстрації права власності вмотивовано тим, що після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивач, з метою використання свого права, звернувся до органу державної реєстраційної служби для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам по справі, суд зазначає наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом та їх обтяжень, врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (надалі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їхобтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до п.п. 15, 16 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 після здійснення пошуку у Державному реєстрі прав відомостей державний реєстратор розглядає заяву (запит) та оформляє відповідне рішення, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав. У випадках, установлених законодавством, державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до спеціального розділу Державного реєстру прав.

Пунктом 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості, щодо щодо земельної ділянки: дата державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площа земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; місцезнаходження земельної ділянки; підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

У разі коли на земельній ділянці розташований об'єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано в установленому законодавством порядку, державний реєстратор додатково вносить відомості про реєстраційний номер такого об'єкта;

Постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» є спеціальним для спірних відносин.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх

обтяження.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, визначено, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав здійснюється на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

У відповідності до п. 28 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядки державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначає які саме дії повинен вчинити державний реєстратор, що пов'язані з державною реєстрацією прав на майно.

Так, Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстрації обтяжень.

Як підставу для відмови позивачу в реєстрації заявлених прав, державний реєстратор зазначив, що після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

В свою чергу, обставиною, яка зумовила зупинення розгляду заяви є не надання позивачем державному реєстратору правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

На переконання суду, така відмова державного реєстратора є правомірною та такою що не обмежує право власності на майно, речові права щодо якого підлягають державній реєстрації, з урахуванням наступного.

Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх

обтяжень від 17.10.2013 № 868 визначено, що Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

У відповідності до п. 43 Порядку № 868 від 17.10.2013 для проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, право власності на яку зареєстроване до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному розділі зазначеного Реєстру, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В матеріалах облікової справи № 11298488 (а.с. 28-46 Том І) наявний витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 15.02.2013, згідно якого земельна ділянка площею 0,0495 за кадастровим номером НОМЕР_2 знаходиться в АДРЕСА_1.

В той же час, в заяві про проведення державної реєстрації позивач самостійно зазначила наступне місцезнаходження земельної ділянки, а саме: Київська область, Іванківський район, населений пункт - АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Аналіз шляхом співставлення інформації про земельну ділянку, що вказана позивачем в заяві (а.с. 30 Том І) та інформації, що міститься в Витягу з державного земельного кадастру (а.с. 36 Том І), дає змогу дійти висновку про те, що в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки площею 0,0495 за кадастровим номером НОМЕР_2, відсутній номер (НОМЕР_3), як то зазначено позивачем.

При цьому, як вірно зазначив державний реєстратор, позивач не надала правовстановлюючого документу на безпосередньо земельну ділянку, яка знаходяться в Київській області, Іванківський район, населений пункт - АДРЕСА_1.

Посилання позивача на лист Державної реєстраційної служби України від 14.01.2013 № 07-06-15-13, судом відхиляються, враховуючи наступне.

Так, позивач посилається на наступні абзаци вказаного листа: «проте можуть мати місце випадки, коли після видачі чи оформлення документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, державну реєстрацію прав (оформлення документів чи проставляння «відміток») на підставі них не було проведено згідно з вимогами законодавства, що діяло на момент їх виникнення, а на сьогодні вже відсутні як нормативне врегулювання таких процедур, так і повноваження у відповідних суб'єктів.

За таких обставин, коли перехід права власності на нерухоме майно відбувся, проте за результатом такого переходу державну реєстрацію прав (оформлення документів чи проставляння «відміток») не проведено, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно.

Як вже зазначалось, 07.10.2000 між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) укладено договір купівлі-продажу садового будинку, не закінченого будівництвом, який розташований на земельній ділянці площею 0,05 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Одним з об'єктів цивільних прав, є нерухомі речі ст.ст. 177, 181 Цивільного кодексу України.

В той же час, особливістю об'єктів незавершеного будівництва є те, що до завершення будівництва особа вважається лише власником матеріалів та обладнання, які використовувалися в процесі будівництва ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України.

Зазначена вище норма не визначає моменту, з якого будівництво вважається завершеним, тобто коли об'єкт набуває статусу нерухомості.

Проте, ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України встановлює, щоправо власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття нерухомого майна до експлуатації та реєстрації права власності.

В матеріалах справи відсутні докази здачі садового будинку НОМЕР_3 в експлуатацію та докази державної реєстрації права власності на цей будинок на позивачем, внаслідок чого посилання позивача на лист Держреєстру від 14.01.2013 № 07-06-15-13 є помилковими.

Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Оскільки позивач не надав державному реєстратору належних доказів права власності на садовий будинок та/або земельну ділянку, то суд дійшов висновку про те, що державний реєстратор цілком правомірно 27.05.2015 прийняв рішення № 21625477, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Козлова Юрія Вікторовича № 21625477 від 27.05.2015 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Київській області зареєструвати у встановленому законом порядку право приватної власності ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_1) на земельну ділянку площею 0,0495 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 та зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, задоволенню також не підлягають, як такі, що є похідними від первинної позовної вимоги.

При цьому, зобов'язання суб'єкта влади зареєструвати право власності, є втручанням в дискреційні повноваження такого суб'єкта.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Кобилянський