Справа № 826/15849/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом

Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області

до

Приватного підприємства “Фірма “Крез”

про

застосування заходів реагування

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (далі по тексту – позивач, ГУ ДСНС України у Хмельницькій області) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного підприємства “Фірма “Крез” (далі по тексту – відповідач, ПП “Фірма “Крез”), в якому просить застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи та експлуатації автозаправної станції ПП “Фірма “Крез”, розташованої за адресою: вул. Підприємницька, 1, с. Кам’янка, Кам’янець – Подільський район, Хмельницька область, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

ГУ ДСНС України у Хмельницькій області у період з 15 червня 2015 року по 16 червня 2015 року проведено планову перевірку ПП “Фірма “Крез”, за результатами якої складено акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб від 16 червня 2015 року №170 (далі по тексту – акт перевірки).

Перевіркою виявлено наступні порушення вимог законодавства:

- статті 57 Кодексу цивільного захисту України – не надано декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки; не надано позитивний експертний висновок (експертизу) протипожежного стану об’єкта;

- пункту 10.1 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1714 (далі по тексту – Правила) – до роботи на АЗС допускаються особи, які не пройшли навчання за програмою пожежно-технічного мінімуму і не мають про це відповідне посвідчення;

- пункту 10.4 розділу V Правил – на АЗС не вивішено на видимих місцях плакати, які містять обов’язки водія під час заправляння автотранспорту, а також інструкцій про заходи пожежної безпеки;

- пункту 10.5 розділу V Правил, пункту 3.1.23 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 06 грудня 2005 року №376 “Про затвердження інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій” – не забезпечено АЗС телефонним, гучномовним зв’язком;

- 10.11 розділу V Правил – АЗС не забезпечено набором інструменту з металу, що не утворює іскор для відкривання і закривання пробок металевої тари та проведення інших робіт у вибухонебезпечних зонах;

- пункту 4.3 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 06 грудня 2005 року №376 “Про затвердження інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій” – зовнішнє пожежогасіння АЗС слід не передбачено від водойми (пожежного резервуара) або не менш ніж від двох пожежних гідрантів, зазначені водо ми (пожежний резервуар) гідранти повинні розташовуватися на відстані не ближче ніж 35 м від резервуарів палива та паливо роздавальних колонок;

- пункту 4.4 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 06 грудня 2005 року №376 “Про затвердження інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій” – загальна місткість протипожежних водоймищ, резервуарів для АЗС рідкого моторного палива повинна становити не менше 100 куб. м., їх слід розташовувати на відстані не більше ніж 200 м. від АЗС. Для АГЗС та БП АЗС загальна місткість зазначених водоймищ резервуарів повинна становити не менше 200 куб. м.;

- пункту 4.9 ДБН В.2.5-56:2010 – тривожні сповіщення від приладів приймально-контрольних пожежних автоматичних систем протипожежного захисту не виведено на пульти пожежного спостерігання. На об’єкті повинен бути укладений договір з ліцензіатом на спостерігання. Окрім договору на об’єкті повинен знаходитись журнал обліку технічного обслуговування системи пожежного спостерігання з відмітками;

- пункту 2.2 розділу ІІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1714, додатку Л пункту 2.4 ДБН В.2.5-56-2010 – керівники об’єктів, підприємств не забезпечують утримання засобів протипожежного захисту у працездатному стані та їх технічне обслуговування. Відповідно, роботи з технічного обслуговування СПЗ проводяться організаціями, які мають відповідну ліцензію. Враховуючи зазначене, на об’єкті має бути укладено договір з ліцензіатом на технічне обслуговування системи протипожежного захисту. Окрім договору на ТО слід перевірити наявність журналу обліку технічного обслуговування і ремонту системи, журналу обліку санкціонованих та помилкових спрацювань з відповідними відмітками;

- пункту 6.2.22 ДБН В.2.5-56:2010 – резервний запас пожежних сповіщувачів (димових, теплових, ручних тощо) на об’єкті становить менше 10% від загальної кількості змонтованої їх в системі;

- пункту 3.17 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417 технічне обслуговування вогнегасників не здійснено відповідно до “Правил експлуатації вогнегасників”, затверджених наказом МНС від 02 квітня 2004 року №152, а також ДСТУ 4297-2004 “Технічне обслуговування вогнегасників. Загальні технічні вимоги”;

- пункту 3.3 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417 – всі вогнегасники не мають сертифікату відповідності та паспорт, пломби на вогнегасниках порушені, стрілки індикаторів тиску закачаних вогнегасників не перебувають у межах робочого діапазону (у зеленому секторі шкали індикатора), на маркуванні кожного вогнегасника і в його паспорті вказано виробника, дату виготовлення (продажу) та дату проведення наступного технічного обслуговування;

- пункту 7 розділу ІІ Правил – у приміщеннях на видимих місцях біля телефонів не вивішено таблички із зазначенням номеру телефону для виклику пожежно-рятувальних підрозділів;

- пункту 8 розділу ІІ Правил – територію об’єкта, а також будинки, споруди, приміщення не забезпечені відповідними знаками безпеки. Знаки безпеки, їх кількість, а також місця їх встановлення відповідають ДСТУ ISO 6309:2007 “Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір (ISO 6309:1987, IDT) та ГОСТ 12.4.026-76 “ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности”;

- пункту 1.20 розділу IV Правил – замір опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання не проведено 1 раз на 2 роки, якщо інші терміни не обумовлені ПТЕ;

- статті 7 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 23 лютого 2006 року №98 “Про затвердження Методики ідентифікації потенційно небезпечних об’єктів”, наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 18 грудня 2000 року №338 “Про затвердження Положення про паспортизацію потенційно небезпечних об’єктів” – не проведено ідентифікацію потенційно небезпечного об’єкта;

- постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №956 “Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки” – не проведено ідентифікацію об’єкта підвищеної небезпеки з урахуванням сумарної маси небезпечних речовин, що може знаходитись на об’єкті при повному завантаженні відповідно до технологічного регламенту або проектної документації. Повідомлення про результати ідентифікації надіслати до ГУ ДСНС України у Хмельницькій області;

- пунктів 6-12 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 18 грудня 2000 року №338 “Про затвердження Положення про паспортизацію потенційно небезпечних об’єктів”, Положення про Державний реєстр потенційно небезпечних об’єктів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року №1288 – не розроблено паспорт потенційно небезпечного об’єкта;

- пунктів 6-12 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 18 грудня 2000 року №338 “Про затвердження Положення про паспортизацію потенційно небезпечних об’єктів”, Положення про Державний реєстр потенційно небезпечних об’єктів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року №1288 – не проведено реєстрацію ПНО в державному реєстрі потенційно небезпечних об’єктів;

- статей 20, 130 Кодексу цивільного захисту України, статті 11 Закону України “Про об’єкти підвищеної небезпеки”, статті 31 постанови Кабінету Міністрів України від 09 січня 2014 року №11 “Про затвердження про єдину державну систему цивільного захисту” – не розроблено план локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій;

- статей 20, 130 Кодексу цивільного захисту України, статті 11 Закону України “Про об’єкти підвищеної небезпеки” – не погоджено план локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій;

- статті 20 Кодексу цивільного захисту України, постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №956 “Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки” – не проведено декларування об’єкта підвищеної небезпеки;

- постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №956 “Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки” – не проведено експертизу декларації безпеки об’єкта підвищеної небезпеки;

- статті 53 Кодексу цивільного захисту України, ДБН В.2.5-76:2014 Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення – не розроблено технічне завдання для обладнання об’єкта системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення; не розроблено проектну документацію для обладнання об’єкта системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення; не обладнано об’єкт системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення;

- пункту 22 постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 1999 року №192 “Про затвердження положення про організацію оповіщення і зв’язку у надзвичайних ситуаціях”, пункту 4.4.1 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 “Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях” – не створено на об’єкті об’єктову систему оповіщення;

- статті 20 Кодексу цивільного захисту України, розділу 4.3.3 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 “Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях”, наказу Держнаглядохоронпраці від 28 грудня 2007 року №331 “Про затвердження правил вбору та застосування засобів індивідуального захисту органів дихання”, статті 2 постанови Кабінету Міністрів України №1200 “Про затвердження порядку забезпечення населення та особового складу невоєнізованих формувань засобами протирадіаційного та хімічного захисту” – не забезпечено працівників підприємства засобами індивідуального захисту органів дихання від бойових отруйних речовин;

- розділу 4.3.4 “Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах в організаціях, установах та на небезпечних територіях”, затверджених наказом Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 – осіб, які задіяні в оповіщенні, локалізації та ліквідації аварійних ситуацій не забезпечено засобами захисту органів дихання з переговорними пристроями;

- розділу 4.4.7 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 “Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях” потенційно небезпечний об’єкт не обладнано прямим телефонним зв’язком згідно вимог;

- пункту 4.5.5 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 “Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях” – не розроблено та не вивішено на видному місці інструкції щодо виконання вимог техногенної безпеки та порядку дій персоналу в разі виникнення аварійної ситуації (аварії);

- розділу 4.4.10 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 “Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях” – не розроблено бланки регламентів надання інформації про аварію та повідомлення про надзвичайну ситуацію;

- розділу 4.5.1 наказу Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 15 серпня 2007 року №557 “Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях” – не розроблено журнал реєстрації вступного інструктажу з питань техногенної безпеки;

- статті 20 підпункту 11 Кодексу цивільного захисту України, статті 1.4 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2013 року №444 “Про затвердження порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях” – не розроблено графіки проведення спеціальних об’єктових навчань і тренувань з питань цивільного захисту (додаток 1), які щороку затверджуються керівником після попереднього погодження з виконавчими органами міських та територіальними органами ДСНС України;

- статті 20 Кодексу цивільного захисту України – не призначено відповідальну особу за цивільний захист та техногенну безпеку;

- статті 20, 91 Кодексу цивільного захисту України, додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року №819 “Про затвердження Порядку проведення навчання керівного складу та фахівців, діяльність яких пов’язана з організацією і здійсненням заходів з питань цивільного захисту”;

- статті 13 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2013 року №444 “Про затвердження порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях”, пункту 6 Порядку здійснення підготовки населення на підприємствах, в установах та організаціях до дій при виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, затвердженого наказом Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 23 квітня 2001 року №97 – не обладнано інформаційно-довідковий куточок з питань цивільного захисту;

- статті 11 постанови Кабінету Міністрів України від 09 січня 2014 року №11 “Про затвердження положення про єдину державну систему цивільного захисту” – не створено об’єктову комісію з питань надзвичайних ситуацій;

- статті 11 постанови Кабінету Міністрів України від 09 січня 2014 року №11 “Про затвердження положення про єдину державну систему цивільного захисту”, постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2002 року №843 “Про затвердження Загального положення про спеціальну Урядову комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і Загального положення про спеціальну комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру регіонального, місцевого та об’єктового рівня” – не розроблено та не затверджено керівником об’єкта положення про об’єктову комісію з питань надзвичайних ситуацій;

- статті 7 постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2002 року №843 “Про затвердження Загального положення про спеціальну Урядову комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і Загального положення про спеціальну комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру регіонального, місцевого та об’єктового рівня” – не розроблено річний план роботи об’єктової комісії з питань надзвичайних ситуацій;

- статей 17, 20, 21, 22 постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року №841 “Про затвердження порядку проведення евакуації у разі загрози виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру” – для планування, підготовки та проведення евакуації наказом керівника не створено комісію з питань евакуації;

- статей 17, 30, 36 постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року №841 “Про затвердження порядку проведення евакуації у разі загрози виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру” – не розроблено план проведення евакуації при виникненні надзвичайних ситуацій;

- статті 20, пункту 18 статті 98 Кодексу цивільного захисту України, статті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2001 року №308 – не створено на об’єкті матеріальний резерв для попередження та ліквідації надзвичайних ситуацій;

- розділу IV пункту 1.6 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417 – з’єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів;

- статті 133 Кодексу цивільного захисту України – не укладено договір (угоди) про обов’язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами;

- розділу ІІІ пункту 2.9 Положення – для всіх будівель і приміщень виробничого, складського призначення не визначено категорію щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки, а також клас зони.

У зв’язку з виявленням порушень, зазначених в акті перевірки ГУ ДСНС України у Хмельницькій області видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту, яким запропоновано усунути виявлені порушення.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач здійснює свою господарську діяльність із порушенням вимог законодавства, що створюють загрозу життю та здоров’ю людей; порушення виявлені під час перевірки відповідачем не усунуто.

Відповідач письмового заперечення проти позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з позовними вимогами ГУ ДСНС України у Хмельницькій області, виходячи з наступних мотивів.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов’язки та відповідальність суб’єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”.

Частиною четвертою статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” передбачено, що вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності встановлюється виключно законами.

Згідно абзацу першого частини п’ятої статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Частиною сьомою статті 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16 січня 2013 року №20/2013, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України (далі - Міністр).

ДСНС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності.

Згідно пункту 6 вказаного Положення ДСНС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також міжрегіональні (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх створення).

Частина перша статті 67 Кодексу цивільного захисту України передбачає, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб’єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об’єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров’ю людей.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов’язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров’ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Як визначено згідно частини першої статті 70 Кодексу цивільного захисту України, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об’єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб’єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об’єктів або об’єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об’єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб’єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об’єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб’єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Відповідно до частини другої статті 70 Кодексу цивільного захисту України повне або часткове зупинення роботи підприємств, об’єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

З наведених норм законодавства та обставин справи суд приходить до висновку, що недотримання ПП “Фірма “Крез” вимог пожежної безпеки, нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій та неготовність до використання за призначенням засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб’єктів господарювання, може бути підставою для звернення ГУ ДСНС України у Хмельницькій області до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення роботи підприємства.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що доказів, які б підтверджували усунення відповідачем виявлених в Акті перевірки порушень, які можуть створити загрозу життю та здоров’ю людей, станом на день вирішення спору, матеріали справи не містять.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ГУ ДСНС України у Хмельницькій області про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення роботи та експлуатації автозаправної станції ПП “Фірма “Крез”, розташованої за адресою: вул. Підприємницька, 1, с. Кам’янка, Кам’янець – Подільський район, Хмельницька область є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому вирішуючи питання порядку зупинення роботи приміщень відповідача суд за аналогією керується положеннями Інструкції про порядок та умови застосування органами державного пожежного нагляду запобіжних заходів, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 21 жовтня 2004 року №130.

Так, відповідно до пунктів 6.2, 6.4 вказаної Інструкції постанова про застосування запобіжних заходів підлягає виконанню шляхом опечатування, опломбування, знеструмлення (якщо це можливо) з дати приведення її в дію; зупинення роботи підприємства, окремого виробництва, експлуатації будівель, споруд, випуску пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного призначення шляхом знеструмлення може здійснюватися в присутності спеціаліста служби енергонагляду району (міста), а відключення виробничих дільниць, агрегатів, опалювальних приладів, дільниць електромережі - за присутності енергетика (електрика) відповідного об’єкта, на якому застосовується запобіжний захід.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оскільки спір вирішено на користь суб’єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача – суб’єкта владних повноважень, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до частини дванадцятої статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України він не позбавлений права подати до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про скасування заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), застосованих судом за результатом розгляду справи, якщо обставини, які стали підставою для вжиття заходів реагування, перестали існувати або усунуті, що підтверджується відповідними доказами.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області задовольнити повністю.

2. Застосувати захід реагування у вигляді повного зупинення роботи та експлуатації автозаправної станції Приватного підприємства “Фірма “Крез”, розташованої за адресою: вул. Підприємницька, 1, с. Кам’янка, Кам’янець – Подільський район, Хмельницька область.

3. Обов’язок по забезпеченню застосованих заходів реагування покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області.

4. Допустити негайне виконання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко