Справа № 804/10050/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представників позивача - Гончарова С.А., Гузенко І.І.,
представника відповідача - Рижової О.В.,
В судовому засіданні представники позивача просили позов задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в адміністративному позові.
В судовому засідання представник відповідача просив відмовити в задоволені позову з підстав, наведених в акті перевірки відносно позивача та запереченнях проти позову.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, в тому числі директора позивача Гузенко І.І., дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Як вбачається зі змісту акту від 24.07.15 №2399/04-63-22-03/30269505, він складений за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України при документальному підтвердженні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Гордон-Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп» за період з 01.01.13 по 31.05.15.
Як свідчать матеріали справи та підтверджено сторонами в судовому засіданні спірні суми податкового кредиту сформовані позивачем за взаємовідносинами з ТОВ «Гордон-Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп» на підставі договорів №311 від 03.11.14 та №1501-3 від 15.01.15 про поставку кабельно-провідної продукції.
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій на підставі наведених договорів та наявності права на податковий кредит позивачем надано до суду: відповідні договори, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, витяг з книги реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, зазначених в товарно-транспортних накладних. Оригінали вказаних документів були надані відповідачу під час перевірки, факт оплати позивачем товару від вказаних контрагентів встановлений відповідачем в ході перевірки, про що зазначено в акті перевірки.
Представник позивача - директор ПНВП «Елеком» Гузенко І.І. надав суду чіткі та змістовні пояснення з приводу обставин укладення вказаних договорів з ТОВ «Гордон-Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп», підтвердив факт отримання від останніх товару за договорами, проставлення свого підпису на відповідних договорах та накладних.
Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд зважає на таке.
Положеннями п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПКУ визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст.78 ПКУ, відповідно до п.78.1 якої, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, перелік яких наведений у підпунктах 78.1.1 - 78.1.13 ст.78 цього Кодексу.
Приписами пп. 78.1.11 п. 78.1 ст.78 ПКУ визначено, що документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.
Положеннями п.86.9. ПКУ (в редакції на час прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення) визначено, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили; матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.
Наведені приписи узгоджуються з приписами, викладеними в ст.58 ПКУ (в редакції на час прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення), відповідно до яких: у разі коли судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом (абз.1 п.58.4 ст.58 ПКУ).
Відповідно до імперативних положень абз.2 п.58.4 ст.58 ПКУ (в редакції на час прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення) складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, забороняється до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні або винесення ухвали про закриття такого кримінального провадження за нереабілітуючими підставами.
З огляду на приведені законодавчі норми, суд доходить до висновку, що матеріали перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку, а статус таких матеріалів перевірки та висновків державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність, при цьому контролюючий орган позбавлений права приймати податкове повідомлення-рішення із визначенням грошового зобов'язання до набрання законної сили обвинувальним вироком, винесеним судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, або рішенням про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.
Суд зважає, що оскільки законодавець в п. 86.9 ст.86 та пп.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПКУ (в редакції на час прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення) не конкретизує коло осіб, щодо яких може бути призначено документальну позапланову перевірку на підставі рішення компетентної особи в рамках розслідування кримінального правопорушення, то відповідну документальну перевірку, зокрема, за постановою слідчого, може бути проведено щодо будь-яких осіб. Отже, п.86.9 ст. 86 ПКУ (в редакції на час прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення) врегульовує порядок оформлення результатів документальних позапланових перевірок стосовно будь-якої особи, щодо якої призначено відповідну перевірку на підставі пп.78.1.11 п.78.11 ст.78 вказаного Кодексу.
Відповідачем не надано доказів існування на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відомостей про прийняття судом рішення в кримінальному провадженні, в межах якого проведено документальну перевірку позивача, матеріали справи не містять доказів набрання законної сили рішенням суду в такому кримінальному провадженні на момент винесення відповідачем оскаржуваного рішення.
На підставі наведених законодавчих приписів суд вказує на те, що відсутність відповідного рішення суду в кримінальній справі не дає підстав контролюючому органу для прийняття податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання платнику податків за результатами перевірки, призначеної в рамках кримінальної справи. Таким чином, ДПІ не мала права складати податкове повідомлення-рішення до набрання чинності судового рішення у кримінальній справі.
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що відповідачем безпідставно та з порушенням приписів ПКУ (в редакцій на час прийняття ДПІ оскаржуваного рішення) винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, якими позивачу визначені грошові зобов'язання з податку на додану вартість, а відтак воно не відповідає критеріям правомірності, визначеним в ч.3 ст.2 КАС України, а тому є протиправними.
З приводу тверджень відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Гордон Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп» суд зважує на те, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України та ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків або нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись (нереального правочину), можуть бути: - обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України); - рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином); - рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).
Втім, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочинів позивача із згаданими контрагентами недійсним.
Разом з тим, суд зазначає, що за наведених вище обставин призначення перевірки позивача у адміністративного суду відсутні підстави для дослідження правомірності нарахування позивачу грошових зобов'язань з податків, в тому числі надання оцінки поясненням осіб, викладеним в протоколах допиту свідків в кримінальному провадженні, розслідування в якому триває, оскільки контролюючий орган перш за все не мав законних підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду по кримінальній справі, в межах якої було призначено перевірку позивача в порядку кримінально-процесуального законодавства.
Адже, враховуючи приписи ПКУ (в редакцій до 01.09.15), матеріали перевірки та висновки органу контролюючого органу, викладені в акті податкової перевірки, призначеної на підставі постанови слідчого відповідно до кримінально-процесуального закону, до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, можуть бути оцінені як докази виключно у рамках розслідування та розгляду такої кримінальної справи і не можуть бути підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про визначення платнику податків грошових зобов'язань. Інакший підхід суперечив би базовим нормам Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62).
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до с.94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного науково-виробничого підприємства «Елеком» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотири вісімдесят сім гривень 20 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 18.09.15.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено

Суддя А.О. Коренев