Справа № 11236/10/1570
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Іванова Е.А.
секретар Чиженко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення неправомірним та скасування ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову йому в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця неправомірним і скасувати його, зобов`язати відповідача у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 12 Закону прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. В судовому засіданні позивач уточнив, що рішення про відмову прийнято на підставі наказу Начальника Управління міграційної служби в Одеській області №76 від 08.10.2010р.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, мотивуючи це тим, що він є громадянином Республіки Киргизії, але не може і не бажає користуватися захистом цієї країни внаслідок побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної етнічної групи, він є узбеком, та після конфлікту влітку 2010р. у якому він приймав участь він може стати жертвою несправедливого розслідування та з`ясування обставин подій які відбулись, та що в разі його повернення його життю та свободі загрожуватиме небезпека. На думку позивача рішення Управління міграційної служби в Одеській області є протиправним.
Представник відповідача проти позову заперечує, вважає, що рішення винесено з дотриманням вимог діючого законодавства, в задоволенні позову просить відмовити.
Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідач на підставі ст. 7 Закону України Про біженців є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади з питань міграції та згідно ст.ст.11,12 цього ж Закону здійснює повноваження щодо прийняття рішення про прийняття документів для вирішення питання про надання особам статусу біженця, а тому його рішення з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, п.п.1 ч.1 ст.17,104 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства
Позивач 14.09.2010 р. звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою про отримання статусу біженця, посилаючись на те, що він є узбеком та під час безладдя в м. Джелал-абаді між військовими та мешканцями будинку де він на той час проживав відбулась перестрілка, під час якої були вбиті та поранені, та в його ногу теж попала куля. В наступному він звернувся до лікарні, та його там зареєстрували, а потім він дізнався, що усіх узбеків хто звертався до лікарів викликають на допит та відкривають карну справу за статтею вбивство, тому він з дружиною прийняв рішення покинути країну, та в вересні 2010р. виїхали до РФ. В наступному під час бесіди з працівником відповідача обставини подій за його участю в м. Джалал-абад були змінені.
За результатами розгляду заяви та матеріалів особової справи позивача Управлінням міграційної служби в Одеській області складено висновок від 07.10.2010 р., яким рекомендовано прийняти рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця (а.с.56-59).
Наказом Управління міграційної служби в Одеській області від 08.10.2010 року № 76 відмовлено позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця відповідно до ч.6. ст.12 Закону України Про біженців у зв`язку з відсутністю умов, передбачених абз.2 ст.1 цього Закону (а.с.60).
Підставою для прийняття цього рішення, як вбачається з матеріалів особової справи № 10/188, стало те, що основною причиною виїзду позивача з Киргизії є пошук кращого життя, через соціально-економічну ситуацію, яка панує в країні на сьогоднішній день. З цих причин позивач мігрував з країни постійного проживання до України, шукаючи кращі умови життя. Зазначене також вбачаться з пояснень заявника, згідно з якими він у 1994 році вже перебував в Україні, працював у м. Харкові на тракторному заводі 5 місяців, та в Магнітогорську (РФ) у 2001 році та 2003 році на будівництві, причину виїзду з Киргизстану назвав наявність проблем у країні, через сутички між узбеками та киргизами, та відсутність роботи у Киргизії.
Як вбачається з особової справи позивача, копію якої долучено до матеріалів справи, під час співбесід, проведених працівниками міграційної служби позивач пояснив, що в його місті постійного проживання Яр-Кішлак під час конфлікту бойові дії не відбувались, ані його, ані його дружину особисто киргизи не переслідували, покинули країну тільки 08.09.2010р., тобто тоді коли вже в країні був скасований комендантський час (а.с.51-55).
Не заслуговує на увагу твердження позивача, що тих хто звернувся до лікарні з узбеків за наданням медичної допомоги потім визивали на допит та відкривали карну справу за статтею вбивство, в зв`язку з тим, що з пояснень позивача, вбачається що він був поранений у ногу дробиною, та з цього приводу звертався до лікаря, та загальновідома інформація що під час заворушень в червні 2010 року загинули люди, а тому правоохоронні органи країни повинні розшукати винних осіб, тим більш що позивач був поранений, а тому є потерпілим, та в заяві та під час бесіди він не зазначав, що його хтось взагалі викликав до правоохоронних органів, або запрошував до них. Як вбачається з паспорту позивача він був виданий 20.08.2010р. (а.с.65).
Відповідно до абз.6 ст.12 Закону України Про біженців рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв`язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України Про біженців біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Позивач вказав, що основною причиною його виїзду з країни походження є етична проблема, хоча він зазначив в протоколі бесіди, що киргизи його та жінку не переслідували (а.с.51-55).
Відповідно до Закону України Про біженців особа, котра звертається із клопотанням про надання статусу біженця в Україні, має обґрунтовано довести, що саме вона є жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
Частина 7 ст. 11 Закону України Про біженців регламентує, що крім заяви про надання статусу біженця, заявником додаються документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця. Практичні рекомендації Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку, видані 2000 року за допомогою Представництва УВКБ ООН по справам біженців в Україні і Центра досліджень проблем міграції, доповідають: при зверненні до органу міграційної служби за наданням статусу біженця в Україні, як доказ необхідно пред`явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Підтвердженням фактів стати жертвою переслідувань можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, державної безпеки про залучення до відповідальності в країні громадянської належності належності або держави постійного місця проживання.
У відповідності до п.п. 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Однак, ні до Управління міграційної служби в Одеській області, ні до суду жодних переконливих доказів, що свідчили б про переслідування позивача на своїй Батьківщині надано не було.
Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця прийнято з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним.
Таким чином, на підставі встановлених судом фактів, суд приходить до висновку про те, що спірний наказ Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця від 08.10.2010 року № 76 прийнятий Управлінням міграційної служби в Одеській області в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, та обґрунтовано, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 69-71, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову в оформленні документів неправомірним та скасування його - відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Постанова виготовлена в повному обсязі 21 лютого 2011 року.

Суддя: Е.А.Іванов.

21 лютого 2011 року .

/