Справа № 8229/10/1570
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-8229/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 року.

15год.08хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

При секретарі - Жаворонковій М.О.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №1160 від 01.11.2010р.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №7281/8 від 22.12.2010.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління у справах захисту прав споживачів в Одеській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якій позивачка просить суд скасувати постанову Управління у справах захисту прав споживачів в Одеській області №1004 від 16.08.2010р. про накладення стягнень у розмірі 9676,25грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на протиправність оскаржуваної постанови з огляду на наступне. Відповідачем не надано доказів невідповідності ДСТУ всіх приміщень протягом всього періоду з 01.07.2009р. по 16.02.2010р. Був пропущений строк накладення адміністративного стягнення, встановлений ст.38 КУпАП. Позивачка посилається на невірний розрахунок штрафних санкцій, та зазначає, що видом господарської діяльності, яким вона займається є надання у найм (суборенду) нерухомого майна, та вода не займається підприємницькою діяльністю у сфері торгівлі та послуг. ФОП ОСОБА_3 наголошує на притягнення її двічі до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на обґрунтованість оскаржуваної постанови №1004 від 16.08.2010р., з огляду на встановлені порушення позивачем вимог Закону України „Про захист прав споживачів". Відповідач наголошує на застосуванні до позивача санкцій в межах строку передбаченого ст.250 Господарського кодексу України. ФОП ОСОБА_3 було притягнуто постановами №385 від 22.03.2010р. та №1004 від 16.08.2010р. до різних видів юридичної відповідальності. Використання орендарем закладу розміщення сертифіката відповідності на послуги з тимчасового розміщення (проживання), виданому іншому суб'єкту господарювання, є недопустимим. Перевіркою встановлено порушення позивачкою ДСТУ та Порядку надання послуг з тимчасового розміщення (проживання).

У судовому засіданні представники сторін підтримали викладені позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець зареєстрована Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.02.2008р. Позивачку включено до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів за ідентифікаційним номером НОМЕР_1.

Відповідно до договору суборенди приміщень від 01.07.2009р., укладеного між ВТФ «Галатея»та ФОП ОСОБА_3, позивачці передано в оренду приміщення з адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна,1-а, другий поверх. У вказаних приміщеннях розташований готель (багатопрофільний офісний центр) «Токіо-стар», що не заперечується сторонами.

16.02.2010р. Головним Одеським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики (надалі - Управління) була проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з тимчасового розміщення (проживання) в готелі „Токіо-стар", яка проводилась на підставі направлення на проведення перевірки №00000220 від 15.02.2010р. за згодою Держспоживстандарту України від 15.02.2010р. №03/18-1071-2010, згідно звернення споживача ОСОБА_4 від 25.01.2010 року №1-48, про що зроблено запис за №2 в журналі реєстрації перевірок контролюючих органів.

На початку перевірки у адміністратора Філічкіної О.В. було проведено контрольне замовлення послуги з тимчасового розміщення (проживання) у кімнаті №102, вартістю 230 гривень (двохмісна кімната) на одну добу, згідно акту контрольної перевірки №03-15144 від 16.02.2010р.

Перевіркою було встановлено, що у порушення вимог п.5 Порядку надання послуг з тимчасового розміщення (проживання), затвердженого Положенням Кабінету Міністрів України від 15.03.2006р. №297, у приміщенні засобу з тимчасового розміщення (проживання), розміщеному за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, 1-а, була відсутня інформація про документи, якими фізична особо-підприємець керується під час надання послуг; перелік послуг, їх вартість та умови одержання, найменування та місцезнаходження виконавця і підприємства, що здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживачів на адресу і номери телефонів, що забезпечують державний захист прав споживачів, книгу відгуків і пропозицій, чим відмовлено споживачу у наданні необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги короткострокового розміщення, чим порушено вимоги ст.ст.6,15,17 Закону України „Про захист прав споживачів"; на фасаді приміщення відсутня вивіска про належність підприємства. Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення вимог п.п.5.7,5.9 ДСТУ 4628:2003 «Засоби розміщування. Загальні вимоги»у кімнатах №102,205,108,106,107,111 відсутні прозорі завіски на вікнах, шафа для одягу, тумбочки біля ліжка, стільці за кількістю проживаючих, покривала на ліжках, килим на підлозі у санвузлі, набір посуду для питної води.

За результатами перевірки був складений акт Серії ОЗ №00015144 від 16.02.2010р., в якому зафіксовано вказане вище порушення ст.ст.6,15,17 Закону України „Про захист прав споживачів", п.п.5.7, 5.9 ДСТУ 4628:2003 «Засоби розміщування. Загальні вимоги», п.5 Порядку надання послуг з тимчасового розміщення (проживання). До акту перевірки був доданий припис керівнику господарюючого суб'єкта про приведення надання послуг до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів та надання довідки про суму наданих послуг. Про припинення порушень прав споживачів та приведення надання послуг до вимог чинного законодавства та усунення виявлених в ході перевірки порушень надано припис в порядку ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заперечення до акту перевірки позивачкою надано не було.

15.03.2010р. до начальника Управління ФОП ОСОБА_3 надано письмову інформацію про виконання акту перевірки №00015144 від 16.02.2010р., в якій зазначено, що усі порушення згідно акту перевірки усунуті. що свідчить про визнання нею обґрунтованими висновків перевірки.

22.03.2010р. відповідачем прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення №365, якою до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу була притягнута ОСОБА_3 Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23.11.2010р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №365 від 22.03.2010р. відмовлено. Постанова суду набрала чинності 06.12.2010р.

16.08.2010р. Головним Одеським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів прийнято постанову №1004 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою до ФОП ОСОБА_3 був застосований штраф у розмірі 9676,25грн. за порушення, встановлені у ході перевірки 16.02.2010р. відповідно до вимог п.2,3,7 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була отримана позивачкою 16.08.2010р.

Суд вважає, що прийнята відповідачем та оскаржувана позивачкою постанова відповідає вимогам чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При проведенні перевірки 16.02.2010р. та прийнятті постанови №1004 від 16.08.2010р. жодних порушень вимог чинного законодавства Головним Одеським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів судом не встановлено.

Управління у справах захисту прав споживачів в Одеській області (яке є правонаступником Головного Одеського управління у справах захисту прав споживачів) є суб'єктом владних повноважень, у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України Про захист прав споживачів, Положенням про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002р. №1177, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України Про захист прав споживачів захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Згідно з п.п. 2,8,12,13 ч.1 ст.26 вказаного Закону спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право: перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів; приймати рішення про накладати на винних осіб у випадках, передбачених законодавством, адміністративні стягнення; накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.1 Положення про управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 23 червня 2009р. №229, Територіальними органами Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики є управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління), які підпорядковуються Державному комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

Згідно з п.2 Положення основними завданнями Управління є забезпечення реалізації державної політики щодо захисту прав споживачів у відповідному регіоні; здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів та про рекламу на території відповідного регіону; захист прав громадян як споживачів у разі придбання, замовлення або використання ними продукції для задоволення своїх особистих потреб; накладення штрафів на суб'єктів господарювання, а також рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами за порушення прав споживачів у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п.1.3 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25 жовтня 2006р. №311, перевірки діяльності суб'єктів господарювання проводяться з метою контролю стану дотримання ними вимог законодавства про захист прав споживачів щодо якості та безпеки продукції, правил торгівлі та послуг, надання споживачам необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Органи у справах захисту прав споживачів здійснюють державний контроль стану дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист прав споживачів шляхом проведення планових та позапланових перевірок.

Згідно з п.3.1 Порядку за результатами проведеної перевірки посадовими особами, у разі виявлення порушень вимог законодавства, складається акт.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.6 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров'я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативними документами.

Згідно з ч.1 ст.15 цього Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Стосовно продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві достовірну і доступну інформацію про найменування, належність та режим роботи свого підприємства.

Відповідно до п.3 Порядку надання послуг з тимчасового розміщення (проживання), затвердженого Положенням Кабінету Міністрів України від 15.03.2006р. №297, послуги з тимчасового розміщення (проживання) - це діяльність юридичної та фізичної особи з надання місця для ночівлі у засобі розміщення за плату, а також інша діяльність, пов'язана з тимчасовим розміщенням (проживанням), передбачена законом.

Згідно з п.8 вказаного Порядку послуги з тимчасового розміщення (проживання) підлягають обов'язковій сертифікації стосовно безпеки для життя та здоров'я людей, захисту їх майна та охорони довкілля в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Правил обов'язкової сертифікації послуг з тимчасового розміщення (проживання), затверджених наказом Держстандарту України від 27.01.1999р. №37, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 27.12.2007 за №1418/14685, ці Правила встановлюють процедуру проведення обов'язкової сертифікації послуг з тимчасового розміщення (проживання) стосовно безпеки для життя та здоров'я людей, захисту їх майна та охорони довкілля в державній системі сертифікації (Система сертифікації УкрСЕПРО) (далі - Система), а також процедуру оцінювання відповідності готелів та інших об'єктів, що призначені для надання послуг з тимчасового розміщення (проживання), вимогам певної категорії (далі - оцінювання засобів розміщення) за заявою власника. Ці Правила є обов'язковими для виконання органами із сертифікації послуг з тимчасового розміщення (проживання), що призначені в Системі на виконання цих видів робіт та робіт з оцінювання засобів розміщення, а також суб'єктами туристичної діяльності, які надають послуги з тимчасового розміщення (проживання) (далі - виконавець послуги).

Відповідно до п.п.5,6 розділу 1 цього порядку об'єктами обов'язкової сертифікації є послуги з розміщення, що надаються суб'єктами туристичної діяльності в колективних та індивідуальних засобах розміщення. Об'єктами оцінювання відповідності вимогам певної категорії є готелі та інші об'єкти, призначені для надання послуг з розміщення. Обов'язкова сертифікація послуг з розміщення у Системі здійснюється з метою встановлення відповідності цих послуг обов'язковим вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, внесених до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005р. №28, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за N 466/10746 (із змінами) (далі - обов'язкові вимоги).

Згідно з п.1 підрозділу 1 розділу 2 Порядку заявником на сертифікацію послуг з розміщення може бути фізична або юридична особа - виконавець послуги або уповноважена ним особа.

За позитивними результатами робіт із сертифікації вищезазначених послуг видається сертифікат відповідності виконавцю послуги, який несе відповідальність за сертифіковані послуги перед їх споживачем.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України „Про захист прав споживачів послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України „Про захист прав споживачів виконавець субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

З огляду на вищезазначене, використання позивачкою закладу розміщення сертифіката відповідності на послуги з тимчасового розміщення (проживання), виданому іншому субєкту господарювання, є недопустимим.

Згідно з п.п.2,3,7 ч.1 ст.23 Закону у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; реалізацію продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження відповідності на відповідний вид продукції, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наявність, встановлених в ході перевірки порушень позивачкою не спростовано.

Крім того, У постанові Приморського районного суду м.Одеси від 23.11.2010р., якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №365 від 22.03.2010р. відмовлено, та яка набрала чинності 06.12.2010р., встановлено факт вчинення ФОП ОСОБА_3 порушень вимог чинного законодавства, а саме: порушення ст.ст.6,15,17 Закону України „Про захист прав споживачів", п.п.5.7, 5.9 ДСТУ 4628:2003 «Засоби розміщування. Загальні вимоги», п.5 Порядку надання послуг з тимчасового розміщення (проживання). Отже вказані обставини відповідно до ч.1 ст.72 КАС України не потребують доказування.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не приймаються до уваги посилання позивачки на пропуск відповідачем строку накладення адміністративного стягнення, встановлений ст.38 КУпАП, з огляду на те, що оскаржуваною постановою на позивачку накладено стягнення, передбачене ст.23 Закону України Про захист прав споживачів, а не КУпАП, а отже спірні правовідносини не регулюються нормами КУпАП. В свою чергу, санкції, застосовані до позивачки оскаржуваною постановою, за своєю природою є адміністративно-господарськими, а отже застосовується в межах строків встановлених ст.250 Господарського кодексу України. Згідно зі ст.250 Господарського кодексу України Адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Вимоги вказаної норми закону були додержані відповідачем при прийнятті оскарженої постанови.

Позивачка зазначила, що видом господарської діяльності, яким вона займається є надання у найм (суборенду) нерухомого майна, та вона не займається підприємницькою діяльністю у сфері торгівлі та послуг. Однак вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з наданої позивачкою копії Свідоцтва про сплату єдиного податку на 2010р. одним з видів діяльності, яку здійснює позивачка є: „55.10.0 Діяльність готелів. Крім того, як вбачається з копії пояснень ФОП ОСОБА_5 на імя начальника Головного Одеського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 17.02.2010р., наявної у матеріалах справи, позивачка визнавала факт надання послуг тимчасового розміщення (проживання) в готелі «Токіо-стар»споживачу ОСОБА_4 та пояснювала причини порушень.

У позовній заві позивачка зазначає, що її було двічі притягнуто до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, вказаною нормою встановлена заборона на притягнення за одне й те саме правопорушення до юридичної відповідальності саме одного виду, тоді як постановою №385 від 22.03.2010р. ФОП ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене нормами КУпАП, а постановою №1004 від 16.08.2010р. до відповідальності за порушення законодавства про захист прав споживачів на підставі ст.23 Закону України „Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виконуючи імперативні приписи ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив, що дії Головного Одеського обласного управління у справах захисту прав споживачів Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики відповідають зазначеним у цій статті вимогам. Головне Одеське обласне управління у справах захисту прав споживачів Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики діяло згідно з Законом, в межах повноважень, та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано та на законних підставах притягнувши позивачку до відповідальності за ст.23 Закону України „Про захист прав споживачів" оскаржуваною постановою, що повністю доведено відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягають за їх безпідставністю та невідповідністю чинному законодавству.

Керуючись ст.ст.158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління у справах захисту прав споживачів в Одеській області про скасування постанови відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку передбаченому ст.186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або в порядку ч.3 ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 28 лютого 2011 року .

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

/