Справа № 2а/0370/1919/11
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2011-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а/0370/1919/11

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2011 року < год:хв >

Справа № 2а/0370/1919/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (Фонд) звернулося з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" (ТзОВ "ВМП") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Вказаний позов мотивовано тим, що частиною 1 статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі Закон № 875-ХІІ) передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Вищезгадані підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у відповідності до частини 2 статті 19 Закону № 875-ХІІ, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При цьому відповідачем не був виконаний норматив для працевлаштування, оскільки середньооблікова чисельність працюючих у 2010 році складала 348 чол., з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 8 чол., а норматив для працевлаштування складає 14 чол. За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі статті 20 Закону № 875-ХІІ та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № (Порядок) відповідачу було нараховано до сплати 148 551 грн. 72 коп. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 4 055 грн. 87 коп., всього 152 607 грн. 59 коп., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру адміністративно-господарських санкцій і пені, які належить сплатити ТзОВ “ВМП” до державного бюджету. Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач в запереченнях адміністративний позов не визнав, вважає, що зобов’язання, передбачені Законом № 875-ХІІ ТзОВ "ВМП" виконані, що виключає настання відповідальності та застосування адміністративно-господарських санкцій. У 2010 році товариством було фактично працевлаштовано 14 працівників, жодному інваліду не було відмовлено у працевлаштуванні. Відповідно до наказів про звільнення, 6 осіб звільнилися за власним бажанням. Крім того, ТзОВ "ВМП" здійснювало заходи для працевлаштування інвалідів, а саме: товариством до управління праці та соціального захисту населення в місті Нововолинську було направлено листи з проханням направити на ТзОВ "ВМП" інвалідів; розміщувалися у періодичних виданнях, на телебаченні оголошення щодо працевлаштування інвалідів; кадровим агентством "Ливерна плюс" на прохання про кадрове забезпечення ТзОВ "ВМП" було направлено на працевлаштування інваліда; подавалася інформація в Нововолинський міський центр зайнятості про потребу в працівниках-інвалідах. Однак. робочі місця залишилися вакантними у зв’язку з не направленням для працевлаштування інваліда уповноваженими органами. Враховуючи викладене відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач та відповідач подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Ухвалою суду від 29.07.2011 року відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов позивача є безпідставним та не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках встановлених Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Частиною 1, 2 статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Судом встановлено, що 25.02.2011 року ТзОВ "ВМП" було подано до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік за формою № 10-ПІ (Звіт), порядок подачі якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік за формою № 10-ПІ, при середньообліковій кількості штатних працівників облікового складу 348 чол., середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 8 чол., при нормативі 14 штатний працівник.

Відповідачем систематично подавалися звіти форми 3-ПН до Нововолинського міського центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості за місцем їх реєстрації.

Товариством не було виконано нормативи щодо кількості працевлаштування інвалідів у 2010 році у кількості визначеною законодавством, тому Волинським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів було нараховано 148 551 грн. 72 коп. адміністративно-господарських санкцій (фонд оплати праці згідно коду рядка 04 Звіту 8 616 000 грн. 00 коп. : середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу згідно коду рядка 01 Звіту 348 чол. = 24 758 грн. 62 коп. * 6 нестворених робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів = 148 551 грн. 72 коп.) та пеню в сумі 4 055 грн. 87 коп., всього 152 607 грн. 59 коп., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру суми адміністративно-господарських санкцій і пені.

Аналізуючи наявні та досліджені в справі докази, суд вважає, що відповідачем було виконано всі заходи по створенню робочих місць для інвалідів та їх працевлаштуванню та дотримано вимог, встановлених статтею 19 Закону, тому відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства,установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, обов’язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем було в 2010 році фактично працевлаштовано 14 працівників. Відповідно до наказів про звільнення, 6 осіб звільнилися за власним бажанням., Нововолинському міському центру зайнятості направлялась інформація у формі звітів № 3-ПН щодо наявної вакансії для працевлаштування осіб, яким встановлена інвалідність.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2010 році, однак суд вважає, що вини товариства в цьому немає, оскільки відповідач вживав необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню інвалідів, а саме: товариством до управління праці та соціального захисту населення в місті Нововолинську було направлено листи з проханням направити на ТзОВ "ВМП" інвалідів; розміщувалися у періодичних виданнях, на телебаченні оголошення щодо працевлаштування інвалідів; кадровим агентством "Ливерна плюс" на прохання про кадрове забезпечення ТзОВ "ВМП" було направлено на працевлаштування інваліда; подавалася інформація в Нововолинський міський центр зайнятості про потребу в працівниках-інвалідах. Однак. робочі місця залишилися вакантними у зв’язку з не направленням для працевлаштування інваліда центром зайнятості.

Фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів відповідачем за 2010 рік не встановлено.

Тобто товариством виконано вимоги щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

При цьому обов`язок підприємства по створенню робочих місць інвалідів не супроводжується обов`язком щодо їх працевлаштування. Роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв`язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахуванню пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вини відповідача по невиконанню нормативу створення робочих місць для інвалідів за 2010 рік немає, в його діях відсутні порушення статей 18, 19, 20 Закону № 875-ХІІ, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 11, 17, 122, 158, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 152 607 грн. 69 коп. відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк