Справа № 2а-15452/10/2670
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2010-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 жовтня 2010 року № 2а-15452/10/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1
до Генерального прокурора України
про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2910 року гр. ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Генерального прокурора України, яким просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Генерального прокурора України щодо ненадання відповіді на скарги від 12.02.2010 року та 19.04.2010 року на дії прокурора Дніпропетровської області щодо скасування останнім постанови від 16 грудня 2003 року про визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальній справі;

- зобовязати Генерального прокурора України надати відповіді на скарги від 12.02.2010 року та 19.04.2010 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 22.07.2008 року старшим прокурором відділу прокурори Дніпропетровської області було винесено постанову про скасування постанови слідчого СВ Павлоградського МВ ГУ МВС України від 16 грудня 2003 року про визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальній справі № 35019131 за фактом шахрайства з фінансовими ресурсами відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.222 КК України (в редакції 2001 року), що позбавило позивача права як потерпілого на відшкодування шкоди, завданої йому діями ОСОБА_2

В лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України із скаргою, в якій з посиланням на положення ст.236 КПК України просив скасувати постанову старшого прокурора відділу прокурори Дніпропетровської області від 22.07.2008 року.

Скарга ОСОБА_1 від 12.02.2010 року була направлена Генеральною прокуратурою України до прокуратури Дніпропетровської області.

19.04.2010 року позивач знову звернувся до відповідача із скаргою, в якій просив витребувати кримінальну справі відносно ОСОБА_2 та здійснити перевірку правомірності дій прокуратури Дніпропетровської області.

Зазначена скарга також була направлена Генеральною прокуратурою України до прокуратури Дніпропетровської області, яка, в свою чергу повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування.

Не погоджуючись з діями Генерального прокурора України щодо не розгляду його скарг позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України).

Відтак, обовязковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому субєкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони субєкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.2 ч.3 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Рішенням Конституційного суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 кримінальне судочинство визначається як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно зі частиною 1 статті 236 КПК України скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокуророві, який її розвязує в порядку і в строки, що передбачені статтями 234 і 235 цього Кодексу.

При цьому скарги на акти та дії службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в частині провадження у кримінальній справі розглядаються судом в порядку, визначеному нормами КПК України тобто, судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Скарги на акти та дії службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в частині провадження у кримінальній справі розглядаються судом в порядку, визначеному нормами КПК України тобто, судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки процесуальна діяльність прокурора має свої особливості.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач оскаржує дії Генеральної прокуратури України при розгляді його скарг, повязаних з оскарженням дій прокуратури Дніпропетровської області, та ставить вимоги про зобовязання відповідача розглянути його скарги в порядку КПК, тобто вчинити дії, оскарження яких регламентоване нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що, в свою чергу, виключає можливість розгляду таких вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 6 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Провадження у кримінальних справах, як частина судочинства в Україні здійснюється виключно у порядку, який встановлюється законом. Таким систематизованим законом, що визначає права і обовязки учасників кримінально-процесуальних відносин і, таким чином, визначає порядок провадження у кримінальних справах, є Кримінально-процесуальний кодекс України.

Отже, зазначені вимоги позивача можуть бути вирішені в позасудовому та судовому провадженні в порядку кримінального судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.109, ст.160, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Генерального прокурора України про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі невідкладно надіслати позивачу.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому надіслані супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовні матеріали будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

5. Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: ОСОБА_3