Справа № 826/11638/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2015 року 11:00 №826/11638/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Гарника К.Ю., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Донбасенерго»
до треті особи без самостійних вимог на предмет споруКабінету Міністрів України, товариство з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Краснодонський», товариство з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Лугутинський»
про визнання протиправними та скасування постанови в частині,
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Краснодонський», товариство з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Лугутинський», у якій просить суд визнати незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» з моменту її прийняття в частині:

- припису пункту 13 «із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадить свою діяльність на неконтрольованій території»;

- припису пункту 13 «під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місцем, що передує набранню чинності цією постановою».

Позовні вимоги мотивовано тим, що Кабінет Міністрів України при винесенні оскаржуваної постанови, в частині окремих приписів пункту 13 порушив вимоги статей 19, 41, 58 Конституції України, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 134 Господарського кодексу України, статті 15 Закону України «Про електроенергетику», інших актів законодавства України. Позивач посилався на те, що відповідно до частини припису пункту 13 постанови Кабінет Міністрів України від 07.05.2015 №263 розробка механізму накопичення запасів вугілля для проходження осінньо-зимового періоду 2015-2016 років «із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять свою діяльність на неконтрольованій території» дає можливість Міністерству енергетики та вугільної промисловості (Міненерговугілля), Національній комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) та державному підприємству «Енергоринок» не здійснювати виплату належних позивачу коштів за вироблену та продану на адресу державного підприємства «Енергоринок» електроенергію, які в період дії постанов НКРЕКП від 18.02.2015 №203, від 24.03.2015 №870 та від 01.04.2015 №1173 були нараховані державному підприємству «Енергоринок» до виплати, накопичені, але не виплачені публічному акціонерному товариству «Донбасенерго», і на момент прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» знаходились на поточному рахунку з спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок». Крім того, позивач зазначив, що частина припису пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» щодо «виключення із розрахунків на ринку електричної енергії виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою» позбавляє його можливості отримати від державного підприємства «Енергоринок» належні йому кошти за продану в квітні 2015 року електроенергію, виробництво якої здійснювалось на вимогу останнього.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що пункт 13 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи, викладені у позовній заяві є необґрунтованими. Зазначив, що положення пункту 13 вказаної постанови не містять жодних заборон щодо взаєморозрахунку між оптовим постачальником електричної енергії (державне підприємство «Енергоринок») та виробниками електричної енергії (до яких відноситься публічне акціонерне товариство «Донбасенерго»). Відтак, вказана норма не порушує права позивача, в тому числі щодо його вимоги оплати коштів за вироблену електроенергію. Крім того, зазначив, що вказана норма містить положення про проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії, а тому спростовує твердження позивача про надання Урядом повноважень уповноваженим органам не здійснювати розрахунок за вироблену електроенергію ТЕС позивача за місяць, що передує набранню чинності постанови, тобто за квітень 2015 року. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Представник третіх осіб підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у заявах про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні 02.09.2015 суд, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Пунктом 5 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що засади організації та експлуатації енергосистеми визначаються Законами України.

Таким законом є Закон України «Про електроенергетику».

Відповідно до статті 15 Закону України «Про електроенергетику» купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику» розрахунки за електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України здійснюються шляхом перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників електроенергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії розподіляються між виробниками електроенергії та іншими учасниками ринку за алгоритмом, встановленим НКРЕ.

Законом України від 07.04.2015 №284-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про електроенергетику» щодо особливостей регулювання відносин у сфері електроенергетики на території проведення антитерористичної операції», внесено зміни до статті 23 Закону України «Про електроенергетику», відповідно до яких «особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов'язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України».

На виконання вказаної норми Закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 07.05.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» (далі - Постанова №263).

Згідно пункту 13 Постанови №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та державним підприємством "Енергоринок" розробити та запровадити механізм накопичення запасів вугільної продукції для проходження осінньо-зимового періоду 2015/16 року із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, та здійснення заходів щодо виключення із розрахунків на ринку електричної енергії виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою.

Позивач вважає, що реалізація пункту 13 Постанови №263 в частині приписів «із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території» та «під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою» призведе до незаконного відчуження належних йому коштів, що в результаті значно ускладнить його господарську діяльність.

Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» вважаючи протиправними вказані частини приписів пункту 13 Постанови №263, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до частин першої та другої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 3 статті 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Положеннями пунктів 1, 3, підпункту 2 пункту 4 положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 №382/2011 , визначено, що Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс). Основними завданнями Міненерговугілля України є формування та реалізація державної політики у паливно-енергетичному комплексі.

Міненерговугілля України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема забезпечує нормативно-правове регулювання у паливно-енергетичному комплексі.

На підставі зазначених норм Міненерговугілля України підготувало проект постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження».

За результатом його розгляду на засіданні Уряду від 07.05.2015 проект постанови було прийнято та доручено Міненерговугіллю з НКРЕКП доопрацювати її в одноденний строк з урахуванням результатів обговорення та разом із Секретаріатом Кабінету Міністрів України оформити постанову відповідно до вимог §552 Регламенту Кабінету Міністрів України (а.с.204 Т.I).

Постанова Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07.05.2015 №263 оформлена Міненерговугіллям України у відповідності до вимог пункту 1 протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №50 (а.с.204, 210, 214-218 Т.I).

З пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» слідує, що метою її розроблення є встановлення особливостей регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов'язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (а.с. 211-213 Т.I).

Порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності визначені Регламентом Кабінету Міністрів України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950 (далі - Регламент).

Пунктом 5 параграфу 33 Регламенту встановлено, що проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань).

При цьому параграф 552 Регламенту передбачає, що у невідкладних випадках Прем'єр-міністр або міністр за погодженням з Прем'єр-міністром може внести на розгляд Кабінету Міністрів проект акта без дотримання вимог цього Регламенту щодо погодження і консультацій, проведення правової експертизи Мін'юстом, розгляду на засіданні урядового комітету.

Такий проект акта ставиться на голосування і у разі його прийняття опрацьовується Секретаріатом Кабінету Міністрів без зміни його по суті (вносяться поправки, пов'язані з приведенням у відповідність з правилами нормопроектувальної техніки, здійснюється редагування), а також забезпечується негайне оприлюднення підписаного Прем'єр-міністром акта.

Проект постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» за поданням Міненерговугілля було розглянуто на засіданні Кабінету Міністрів України як невідкладний з дотриманням вимог вказаної норми Регламенту.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що Постанова №263 прийнята з дотриманням положень законодавства, в тому числі Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Регламенту Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України пунктом 13 Постанови №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» доручив Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та державним підприємством «Енергоринок» розробити та запровадити механізм накопичення запасів вугільної продукції для проходження осінньо-зимового періоду 2015/16 року із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, та здійснення заходів щодо виключення із розрахунків на ринку електричної енергії виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою.

Пункт 13 Постанови №263 містить приписи на вчинення Міненерговугілля разом з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та державним підприємством «Енергоринок» кількох дій, а саме:

- розробити та запровадити механізм накопичення запасів вугільної продукції для проходження осінньо-зимового періоду 2015/16 року із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять свою діяльність на неконтрольованій території;

- здійснення заходів щодо виключення із розрахунків на ринку електричної енергії виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Статтею 8 закону України «Про електроенергетику» встановлено, що державне управління в електроенергетиці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №382/2011 головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному комплексі є Міненерговугілля.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електроенергетику» та пункту 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 № 750/2014, органом, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики, є НКРЕКП.

Державне підприємство «Енергоринок» створене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.2000 №755, на нього покладено виконання функцій оптового постачальника електричної енергії, розпорядника системи розрахунків, а також коштів оптового ринку електричної енергії.

Таким чином, Кабінетом Міністрів України на законних підставах надані доручення Міненерговугілля, НКРЕКП та державному підприємству «Енергоринок» на здійснення передбачених пунктом 13 Постанови №263 заходів.

Позивач стверджує, що доручення розробити та запровадити механізм накопичення запасів вугільної продукції для проходження осінньо-зимового періоду 2015/16 року «із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять свою діяльність на неконтрольованій території» порушує його право на вимогу оплати електроенергії, проданої ним до 01.05.2015 державному підприємству «Енергоринок», оскільки дає можливість Міненерговугілля, НКРЕКП та державному підприємству «Енергоринок» при затвердженні механізму накопичення запасів вугілля для проходження осінньо-зимового періоду 2015-2016 років спрямувати вказані кошти, частина з яких є часткою позивача, третім особам.

В обґрунтування своїх вимог він посилається на те, що в його складі перебуває відособлена структурна одиниця - Старобешівська теплова електростанція (ТЕС), яка знаходиться на неконтрольованій території та здійснює виробництво електроенергії.

До 01.05.2015 продаж електроенергії, виробленої Старобешівською ТЕС, здійснювався позивачем державному підприємству «Енергоринок».

Відповідно до положень Постанови №263 державне підприємство «Енергоринок» не здійснює купівлю у публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» та оплату електроенергії, виробленої Старобешівською ТЕС з 01.05.2015.

Відповідно до постанов НКРЕКП від 18.02.2015 №203, від 24.03.2015 №870 та від 01.04.2015 №1173 державне підприємство «Енергоринок» згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕ від 21.12.2011 №2, здійснювало нарахування коштів, належних до сплати виробникам електроенергії, які здійснювали її виробництво на установках, що знаходяться на неконтрольованій території, але не здійснювало їх перерахування. Внаслідок чого кошти, які були нараховані вказаним виробникам (в тому числі і публічним акціонерним товариством «Донбасенерго»), накопичені на поточному рахунку із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок».

На думку позивача, виконання припису пункту 13 Постанови №263 призведе до того, що вказані кошти будуть спрямовані третім особам, а позивач буде позбавлений права вимоги на оплату належних йому коштів.

Суд відхиляє наведені доводи позивача, з огляду на наступне.

Пункт 13 Постанови №263 не містить вимог, відповідно до яких механізм накопичення запасів вугільної продукції для проходження осінньо-зимового періоду 2015/16 року, що розробляється та впроваджується Міненерговугілля, НКРЕКП та державним підприємством «Енергоринок», має передбачати не оплату виробникам електричної енергії, які здійснювали виробництво електроенергії на установках, що знаходяться на неконтрольованій території, нарахованих, накопичених, але не виплачених їм коштів за продану державному підприємству «Енергоринок» електроенергію до 01.05.2015. Крім того, цей пункт не містить вимог, відповідно до яких такий механізм повинен передбачати спрямування вказаних коштів третім особам.

Підпункт 6 пункту 8 Постанови №263 встановлює, що державне підприємство «Енергоринок» здійснює відповідно до законодавства погашення заборгованості за закуплену у виробників (до яких відноситься і позивач) електричну енергію.

Таким чином, зміст пункту 13 Постанови №263 спростовує твердження позивача про позбавлення його права на отримання нарахованих на його користь, але не сплачених державним підприємством «Енергоринок» коштів. Таке твердження позивача є необґрунтованим і не відповідає приписам підпункту 6 пункту 8 та пункту 13 Постанови №263.

Відтак, позивач не довів, що частина пункту 13 Постанови №263 «із використанням коштів, нарахованих, але не виплачених оптовим постачальником виробникам електричної енергії, що провадять свою діяльність на неконтрольованій території» порушує його право вимоги оплати нарахованих йому відповідно до алгоритму оптового ринку електричної енергії, але не виплачених відповідно до окремих рішень НКРЕКП (постанови від 18.02.2015 №203, від 24.03.2015 №870 та від 01.04.2015 №1173) коштів за вироблену та продану державному підприємству «Енергоринок» до 01.05.2015 електроенергію.

Крім того, позивач стверджує, що частина пункту 13 Постанови №263 щодо здійснення заходів щодо виключення із розрахунків на ринку електричної енергії виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, «під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою» доручає Міненерговугілля, НКРЕКП та державному підприємству «Енергоринок» вжити заходи щодо нездійснення остаточного розрахунку (оплати) за вироблену Старобешівською ТЕС та продану державному підприємству «Енергоринок» електроенергію за місяць, що передує набранню чинності цією постановою.

Тобто, на думку позивача, вказаний припис порушує його право на отримання належних йому коштів за електроенергію, продану ним на адресу державного підприємства «Енергоринок» у квітні 2015 року.

Проте, відповідно до пункту 1 Постанови №263 з 1 травня 2015 року введено нові правила купівлі-продажу електроенергії, виробленої на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

При цьому, відповідно до підпункту 6 пункту 8 Постанови №263 державне підприємство «Енергоринок» здійснює відповідно до законодавства погашення заборгованості за закуплену у виробників електричну енергію.

Суд погоджується з позицією відповідача про те, що частина пункту 13 Постанови №263 «під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою» означає необхідність проведення остаточних розрахунків (оплати) на ринку електричної енергії з виробниками, що здійснюють діяльність на неконтрольованій території за квітень 2015 року.

Отже, позиція позивача, про те, що частина пункту 13 Постанови №263 щодо здійснення заходів щодо виключення із розрахунків на ринку електричної енергії виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, «під час проведення остаточних розрахунків з виробниками електричної енергії за місяць, що передує набранню чинності цією постановою» означає нездійснення державним підприємством «Енергоринок» розрахунків (оплати) за куплену останнім у таких виробників електроенергію в квітні 2015 року, не відповідає змісту самого пункту 13, ні змісту всієї Постанови №263.

Пункт 13 Постанови №263 не містить припису щодо нездійснення державним підприємством «Енергоринок» оплати електроенергії, купленої у виробників, які здійснюють виробництво на неконтрольованій території, у місяці, що передує набранню чинності цієї постанови (тобто, у квітні 2015 року).

Таким чином, позивач не довів, що зміст пункту 13 Постанови №263 суперечить законодавству України, порушує його права щодо отримання від державного підприємства «Енергоринок» належної оплати за продану до набрання чинності вказаною постановою електроенергію.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що оскаржувані частини пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2015 №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді К.Ю. Гарник

А.Б. Федорчук