Справа № 2а-22866/10/0570
Суддя: Горбенко К.П.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стиран В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 року справа №2а-22866/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Горбенко К.П.

суддів Лях О.П. , Попова В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 року по адміністративній справі №2а-22866/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її 18 квітня 1997 року Указом Президента України призначено на посаду судді Жданівського міського суду Донецької області. Постановою Верховної Ради України № 57-ІУ від 04 липня 2002 року обрана на посаду суддів Жданівського міського суду Донецької області безстроково. Відповідно до наказу ТУ ДСА в Донецькій області № 105-к від 18 травня 2010 року їй встановлена та виплачувалася надбавка за вислугу років у розмір 30 % посадового окладу з урахуванням надбавки за клас. Проте відповідачами незаконно нараховується посадовий оклад виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., а не з розміру заробітної плати, яка встановлена законодавчими актами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, а саме: визнано незаконною бездіяльність Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, обчислених з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2009 рік» та «Про державний бюджет на 2010 рік», а також Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді, а також з 22 травня 2008 року по 18 травня 2010 року - надбавки за вислугу років у розмір 20 %, а з 18 травня 2010 року у розмірі 30 % від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; зобовязано ОСОБА_3 судову адміністрацію України в особі Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_2 заробітну плати та інших сум, що підлягають виплаті, які утворилися в результаті неправильного застосування розміру мінімальної заробітної плати при розрахунку посадового окладу судді, з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, обчислених з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2009 рік» та «Про державний бюджет на 2010 рік», а також Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді, а також з 22 травня 2008 року по 18 травня 2010 року - надбавки за вислугу років у розмір 20 %, а з 18 травня 2010 року у розмірі 30 % від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, зобовязано Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України в особі Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати ОСОБА_2 недоплаченої за період з 19 серпня 2009 року заробітної плати з розрахунку посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, обчислених з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2009 рік» та «Про державний бюджет на 2010 рік», а також Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді, а також з 22 травня 2008 року по 18 травня 2010 року - надбавки за вислугу років у розмір 20 %, а з 18 травня 2010 року у розмірі 30 % від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідачі - Міністерство фінансів України та Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області з даним судовим рішенням не погодились та подали апеляційні скарги в яких ставили питання про скасування постанови суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги Міністерство фінансів України посилалося на те, що з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання суддів загальної юрисдикції є ОСОБА_3 судова адміністрація України, яка згідно зі ст. 120 ЗУ «Про судоустрій України» №3018-III від 07.02.2002 року несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.

Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області в обґрунтування апеляції посилались на те, що суди загальної юрисдикції фінансуються на підставі кошторисів і щомісячних розписів видатків у межах річної суми видатків, передбачених ОСОБА_3 бюджетом України на поточний фінансовий рік у порядку встановленому Бюджетним кодексом України, у звязку з чим вони діяли на підставі та в межах повноважень, наданих діючим законодавством.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи за апеляційними скаргами вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

До такого висновку колегія прийшла з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює на посаді судді Жданівського міського суду Донецької області з 18 квітня 1997 року по теперішній час.

З розрахунку заробітної плату вбачається, що заробітна плата позивача обчислювалася у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., без урахування підвищення мінімальної заробітної плати протягом спірного періоду.

Законом України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року визначено статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, що діяла станом на 01.01.2006) - заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

З урахуванням статусу позивача професійного судді, якому гарантовано належне фінансове та матеріально-технічне забезпечення (ч. 1 ст. 130 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про статус суддів» ), держава має забезпечити реалізацію цих гарантій, а тому вони не можуть бути звужені або скасовані іншими нормативними актами.

Складовою основою конституційної гарантії незалежності і недоторканості суддів є їх матеріальне і соціальне забезпечення, які не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами держави, оскільки держава, виконуючи свій обовязок, забезпечує відповідне фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права.

Частиною 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2008 року, внесено зміни до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» в частині порядку нарахування надбавки за вислугу років і встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (п. 61 розділу II Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 вказані положення визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року дати винесення рішення Конституційного Суду України зміни до абзацу 2 ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», внесені Законом України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», втратили чинність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6 виходячи з кількісного розміру мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7.

Вказану постанову Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» доповнено, зокрема, пунктом 4-1, яким установлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та Вищого адміністративного Суду України від 29 жовтня 2009 року, в адміністративній справі за позовом особи до держави Україна, Кабінету Міністрів України, треті особи ОСОБА_3 казначейство України, ОСОБА_3 судова адміністрація, про визнання протиправною бездіяльність та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, визнано протиправним і скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів».

Таким чином з 03 грудня 2007 року дня набрання законної сили судовим рішенням, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів» є протиправним і скасовано.

Гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечують особливий порядок фінансування та організаційне забезпечення діяльності судів, встановлених законом (пункт 7 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002р. № 3018-ІІІ, частина 3 ст. 3 Закону № 2862-ХІІ). Реалізація належного фінансового забезпечення судів та виплати суддям гарантованої державою заробітної плати, повязана з діяльністю центральних органів виконавчої влади: Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, ОСОБА_3 судовою адміністрацією України, ОСОБА_3 казначейством України та судом в якому працює суддя.

Положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобовязують органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі закону, тобто у своїй діяльності повинні приймати такі рішення, які не суперечать чинному законодавству, а їх управлінські функції не повинні виходити за межі закону. Конституція України встановлює для субєкта владних повноважень спосіб діяльності, передбачений Конституцією та законами України, а також визначає сферу його компетенції.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що реалізація державою певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, в особі субєктів владних повноважень є "гарантією стабільності суспільних відносин", що також узгоджується з правовою позицією, викладеною в Рішенні Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року (справа №2/174), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року (справа № 22-а-26751/08), в адміністративній справі за позовом особи до Кабінету Міністрів України, треті особи Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України, про визнання незаконними та скасування актів, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів».

Постанова окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 набрала законної сили 19 серпня 2009 року після її перегляду в апеляційному порядку, та є обовязковою для виконання.

Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що з моменту втрати чинності пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яке мало місце 19 серпня 2009 року, відповідачі ОСОБА_3 судова адміністрація України, Міністерство фінансів України, зобовязані були застосовувати Постанову КМУ № 865 в первісній редакції.

Отже, з 03 грудня 2007 року є протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів», а з 19 серпня 2009 року є протиправними постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів».

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів зазначає, що невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року - є звуженням його права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів та учасник бюджетного процесу, не звернулася з бюджетним запитом до Міністерства фінансів України для подальшої підготовки пропозицій до Кабінету Міністрів України при розробленні проекту Державного бюджету України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, від 21.12.2005 року № 1232 , якою затверджено "Положення про ОСОБА_3 казначейство України" - ОСОБА_3 казначейство України є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства фінансів України і йому підпорядковується. У своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3 Основними завданнями Державного казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю.

Згідно зі статтею 9.1. Наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2007, № 662 "Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу", ОСОБА_3 казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців) розмір виділених сум.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що не здійснення перерахунку коштів позивачеві фактично є відмовою державного органу у реалізації позивачу його права, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для заявника, оскільки не надає і не визнає за собою субєктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів починаючи з 19.08.2009 та з 22.05.2009р. відповідно та зобовязання провести перерахунок заробітної плати та надбавки за вислугу років позивача з 19.08.2009 року та 22.05.2008 року відповідно.

Доводи відповідачів щодо відсутності коштів необхідних для виплати позивачу посадового окладу та грошового забезпечення виходячи із 7,5 розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день проведення виплати, судова колегія до уваги не приймає оскільки зазначеними відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обовязки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 р. у справі № 2а-22866/10/0570 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 р. у справі № 2а-22866/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особами, які беруть участь у справі і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: