Справа № 826/6570/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 вересня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/6570/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кротюка О.В. , суддів Літвінової А.В. Мазур А.С. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

провизнання протиправними дій, визнання
Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства Юстиції України - Відділу примусового виконання рішень щодо винесення постанов ВП №47022916 від 26.03.2015 про відкриття виконавчого провадження та ВП № 47022916 від 26.03.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства Юстиції України ВП №47022916 від 26.03.2015 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВП №34216474 від 25.01.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства Юстиції України ВП №47022916 від 26.03.2015 про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження:

- присудити на користь ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №47022916 від 26.03.2015 та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.03.2015 №47022916 прийнята всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а дії відповідача щодо винесення останніх є протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015 замінено первинних відповідачів Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним відповідачем - Міністерством юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач).

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.09.2015 в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

встановив:

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком О.М. 26.03.2015 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47022916 з виконання постанови №34216474 від 25.01.2013 про стягнення виконавчого збору (далі - оскаржувана постанова про відкриття) та прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №47022916 (далі - оскаржувана постанова про арешт).

Позивач вважає вказані постанови такими, що прийняті протиправно, всупереч Закону України «Про виконавче провадження» та просить суд скасувати останні, а дії відповідача щодо їх прийняття визнати протиправними.

Відповідач заперечує проти позову зазнаючи, що діяв в порядок, спосіб та в межах повноважень визначених законом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Частина перша вказаного закону визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно матеріалів виконавчого провадження наданого відповідачем судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №47022916 з примусового виконання постанови № 34216474, виданої 25.01.2013 відділом примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 1501455, 28 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.03.2015 відкрито виконавче провадження ВП №47022916 з виконання вищезазначеного виконавчого документу.

В той же час, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 34216474 видана 25.01.2013 відділом примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 15 01455, 28 грн. винесена за невиконання боржником у встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання виконавчого листа №2-1576/12 виданого 20.07.2012 Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КП Еспобанк» заборгованості за договором кредитної лінії №22/05 від 14.07.2005, як: складається: 11457 000 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 2 416 304, 45 гри. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 141 248,44 грн. пені.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (ч. 3 ст. 28 Закону № 606-XIV).

В той же час, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч. 6 ст. 28 Закону № 606-XIV).

Аналізуючи вказане, суд дійшов до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем у разі невиконання боржником рішення суду на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 28 Закону № 606-XIV виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові (ч. 5 ст. 28 Закону № 606-XIV).

Покликання позивача на ч. 6 ст. 28 Закону № 606-XIV в частині порушення строків винесення оскаржуваної постанови про відкриття провадження за постановою про стягнення виконавчого збору та направлення її боржнику суд відхиляє, адже остання розповсюджує свою дію на випадки повернення виконавчого документі стягувачу передбачені п. 1 ч. 1 ст. 47, п. 2, 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, у той час коли, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.06.2014 була прийнята на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV.

Таким чином доводи позивача, що оскаржувана постанова про відкриття повинна була бути винесене не пізніше 28.06.2014 є безпідставними та такими, що спростовані вищевикладеним.

В той же час, покликання позивача щодо відсутності права органів державної виконавчої служби стягувати виконавчий збір при поверненні виконавчого документі стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV судом не приймаються з огляду на наступне.

Пункт 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV встановлює, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначалося вище, виконавчий збір в силу приписів ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» стягується у разі невиконання боржником рішення суду на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з чіткими переліком випадків у яких останній не стягується. З огляду на те, що в даному випадку відсутні підстави встановлені ч. 5 ст. 28 Закону № 606-XIV, суд дійшов до висновку про необґрунтованість доводів позивача в цій частині.

Поряд з цим, суд погодиться з доводами позивача в частині порушення строків пред'явлення виконавчого документу до виконання враховуючи наступне.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» «Судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі…Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка у разі її невиконання самостійно виконається примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження порядку».

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти висновку, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, примусове виконання якого здійснюється у порядок та спосіб визначений Законом № 606-XIV.

Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. (ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV).

У свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

З вказаного слідує, що строк пред'явлення виконавчого документу до виконання становить один рік, у разі пропуску якого, державний виконавець відмовляє у відкриття виконавчого провадження.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №47022916 від 26.03.2015 прийнята на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП №34216474 від 25.01.2013. Згідно змісту оскаржуваної постанови про відкриття судом вбачається, що виконавчий документ на підставі якого виконавче провадження відкрито вступив в силу (набрав чинності) - 25.01.2013, у той час коли, заява про примусове виконання подана 25.03.2015.

Аналізуючи зазначені обставини, враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 25, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 606-XIV суд дійшов до висновку, що відповідачем протиправно вчинено дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №47022916 від 26.03.2015 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП №34216474 від 25.01.2013, адже річний строк пред'явлення останньої сплив - 26.01.2014. Вказане обумовлює наявність підстав для визнання останньої протиправною та її скасування.

Поряд з цим, позовні вимоги в частині протиправності дій та скасуванню постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №47022916 підлягають до задоволення, оскільки остання прийнята на підставі та в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП №34216474 від 25.01.2013 з порушенням строків пред'явлення виконавчого документу до виконання. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність протиправних дій відповідача по прийняттю останньої.

Суд додатково зауважить, що відповідачем спростовано доводи позивачі в частині, однак жодного обґрунтування (заперечення) щодо строків пред'явлення виконавчого документу до виконання Міністерством юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не висловлено.

Відповідач, заперечуючи позов в силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України не спростував покликання позивача і не довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст. 2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст. 71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Таким чином, з урахування вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати підлягають присудженню позивачу з урахуванням приписів ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №47022916 від 26.03.2015.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №47022916 від 26.03.2015.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47022916 від 26.03.2015, яка прийнята Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком Олександром Миколайовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №47022916 від 26.03.2015, яка прийнята Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком Олександром Миколайовичем.

Судові витрати в розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Головуючий Суддя О.В. Кротюк

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур