Справа № 815/1794/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1794/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Кулішенко Є.С.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та при затримці виконання рішення про поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві та, з урахуванням уточнень до адміністративного позову, просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 09.09.2014 року по 13.10.2014 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі у період з 13.10.2014 року по 21.01.2015 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок її незаконного звільнення з посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та подальшого поновлення на роботі у судовому порядку, ОСОБА_1 не виплачено суму середньої місячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, тому остання просить стягнути з Головного управління юстиції у м. Києві середню місячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 09.09.2014 року по 13.10.2014 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі у період з 13.10.2014 року по 21.01.2015 року.

Відповідач до судового засідання не з'явився , письмових заперечень на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні факти та обставини.

Наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 09.09.2014 року № 2039/03 "Про припинення державної служби ОСОБА_1." припинена державна служба позивача - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві та остання звільнена з займаної посади за порушення Присяги державного службовця на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" з 09.09.2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про звільнення, ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу, визнання протиправними дій та поновлення на посаді.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано противоправним та скасувано наказ Головного управління юстиції у місті Києві від 09.09.2014 року № 2039/03 "Про припинення державної служби ОСОБА_1." щодо припинення державної служби ОСОБА_1, начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, та звільнення її з займаної посади за порушення Присяги державного службовця на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" з 09.09.2014 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року, зобов'язано Головне управління юстиції у місті Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2014 року (вхід № 5.4/9310 від 04.09.2014 року) про надання соціальної відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 22.08.2015 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року, зобов'язано Головне управління юстиції у місті Києві подати до 26 жовтня 2014 року до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року та розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.09.2014 року (вхід № 5.4/9310 від 04.09.2014 року) про надання соціальної відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 22.08.2015 року (а.с.12-25з/б).

21.01.2015 року, на підставі вищенаведених рішень суду, відповідно до наказу реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві №158/03 «Про скасування наказу №2039/03 від 09.09.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача, зокрема, поновлено на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року (а.с.106).

Відносини публічної служби є предметом конституційного і адміністративного права. Підстави виникнення, проходження, припинення служби визначені законодавством, а не трудовою угодою, тому спори за участі службовців повинні розглядатися за спеціальними законами.

Основним законом, який регулює правовідносини щодо прийняття, проходження та звільнення з державної служби, є Закон України «Про державну службу», та окремі спеціальні закони. При цьому, наявність спеціальних законів не виключає можливості застосування до правовідносин, пов'язаних з проходженням громадянами публічної служби та її припиненням, окремих норм трудового законодавства у випадках, передбачених спеціальними законами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених цією статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов'язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» в усіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, судом встановлено, що відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 року по справі №815/5470/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року, поновлено на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року ОСОБА_1.

Постанова набрала законної сили 16.12.2014 р. згідно частини 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

З аналізу статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд робить висновок, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 року по справі №815/5470/14, в частині допущеного негайного виконання, підлягає виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Відповідачу Головному управлінню юстиції у м. Києві було відомо про судове рішення у справі №815/5470/14, проте, не вжито необхідних заходів для його виконання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України зобов'язано відповідача суб'єкта владних повноважень до 26.10.2014 року подати звіт про виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року та розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.09.2014 року (вхід № 5.4/9310 від 04.09.2014 року) про надання соціальної відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 22.08.2015 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року, у звязку з ненаданням звіту щодо негайного виконання судового рішення, встановлено Головному управлінню юстиції у місті Києві для подання звіту про виконання постанови суду від 13.10.2914 року по справі № 815/5470/14 у частині розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.09.2014 року (вхід № 5.4/9310 від 04.09.2014 року) про надання соціальної відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 22.08.2015 року: у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили постанови суду від 13.10.2014 року, накладено на керівника реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 штраф у розмірі 12180гривень за наподання звіту про виконання постанови суду від 13.10.2914 року по справі № 815/5470/14 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 6090 гривень на користь ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_3 6090гривень в дохід Державного бюджету України, повідомлено Головне управління юстиції у місті Києві що відповідно до ч.8 ст.267 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов'язку виконати постанову суду і подати звіт про її виконання.

Верховний суд України в пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, період з дня ухвалення Одеським окружним адміністративним судом постанови в адміністративній справі №815/5470/14 по день фактичного поновлення позивача на посаді є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на посаді в Головному управлінні юстиції у місті Києві.

За вказаний період позивачу, в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України, середній заробіток за час затримки його поновлення виплачено не було.

Відповідно до абзацу 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку, що оскільки позивач був поновлений тільки 21.01.2015 р. згідно наказу реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві №158/03 «Про скасування наказу №2039/03 від 09.09.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1.», то цей день і є днем виконання рішення суду про поновлення на роботі та таким, коли позивач приступив до роботи. Отже, днем, яким закінчується вимушений прогул у зв'язку з затримкою виконання рішення є 20.01.2014р., а тому на користь позивача підлягає стягненню сума середньомісячної заробітної плати за період вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з 09.09.2014 р. по 13.10.2014 року та сума середньомісячної заробітної плати за період вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою виконання рішення з 14.10.2014 року по 20.01.2015 р. включно, яка становить 92 робочих дні.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 24.07.2015 року № 2161 (а.с.109) середньоденна заробітна плата начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 за останні два місяці, що передують звільненню без утримання податків та інших обов'язкових платежів складає 132,24 грн., отже разом підлягає нарахуванню за 92 робочих дні - 12168,84 грн.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.09.2014 року по 13.10.2014 року у зв'язку з незаконним звільненням суму середньомісячної заробітної плати за період вимушеного прогулу та з 14.10.2014 року по 20.01.2015 р. включно у зв'язку з затримкою виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 р., яка разом становить 92 робочих дні в розмірі 12168,84 грн. без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254, 256 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та при затримці виконання рішення про поновлення на посаді - задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління юстиції у м. Києві на користь позов ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням у сумі 12168/дванадцять тисяч сто шістдесят вісім/ грн. 84 коп.

Допустити негайне виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин