Справа № 2-а/331/57/15
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2015 рокусправа № 2-а/331/57/15 (ЗП/808/14/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Портненко М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

прокурора Фіночко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі № ЗП/808/14/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя, за участю Прокуратури Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16.04.2015 року звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Запорізькій області Міністерства юстиції України, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя, за участю Прокуратури Запорізької області, яким просив:

- визнати дії відповідача незаконними, з явним перевищенням своїх службових повноважень, який фактично взяв на себе функції Верховного суду України та з 06.07.2011 року відмінив рішення не тільки українських, але і Європейського суду з прав людини, та було затверджено неправомірну і незаконну постанову про закінчення виконавчого провадження №39398848 від 06.04.2015 року - по злочинній службовій бездіяльності (з посиланням на підзаконні та незаконні акти Кабінету міністрів України), з урахуванням щодо виконання вимог рішень Українських судів, відповідно за виконавчим провадженням №39398848 від 16.08.2013 року по справі №1270/12 від 18.07.2013 року щодо стягнення недотриманої суми щомісячної компенсації за втрату здоров'я та державної пенсії як інваліду Чорнобиля 2-ї групи, починаючи з 06.07.2011 року, відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 лютого та остаточної ухвали колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-476/11 від 01 грудня 2011 року і остаточного рішення Європейського суду з прав людини за справою №30927/12 від 18 липня 2013 року;

- зобов'язати відповідача поновити виконання з 06.07.2011 року за виконавчим провадженням №39398848 від 16.08.2013 року по справі №1270/12 від 18.07.2013 року щодо стягнення недотриманої суми щомісячної компенсації за втрату здоров'я та державної пенсії як інваліду Чорнобиля 2-ї групи, починаючи з 06.07.2011 року, відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 лютого та остаточної ухвали колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-476/11 від 01 грудня 2011 року і остаточного рішення Європейського суду з прав людини за справою №30927/12 від 18 липня 2013 року, згідно яких відповідач-боржник (визнаний судами) зобов'язаний сплатити позивачу в стислі строки та сплачувати в подальшому, як інваліду Чорнобиля і війни недоотримані кошти по щомісячній компенсації за втрату здоров'я та державну пенсію після 06.07.2011 року, незаконно зменшену майже в 4-ри рази по підзаконній постанові Кабінету міністрів України №745, поновивши продовжити ці розрахунки та виплати в подальшому безстроково (відповідно до рішень судів), починаючи з 06.07.2011 року;

- визначити суму 12300,00 грн. як суму по змушеним матеріальним збиткам на проведення судочинства, щоб повернути не отриману частину несплаченої пенсії-компенсації, завдяки злочинній бездіяльності відповідача, яка на сьогодення складає більше ніж 259104,00 грн.;

- призначити, відповідно до (попереднього) остаточного рішення в постанові Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року за справою №30927/12 сплатити суму в гривні, відповідно до 2000,00 євро на час сплати за аналогічний додатковий двохрічний період, невиконання відповідачем своїх службових обов'язків і демонстративного ігнорування і невиконання Конституції, законодавства та Конвенції і протоколів до них по правам людини, що на сьогодення позбавило позивача можливості отримати суму більш, ніж 259104,00 грн. як суму по сплаті позивачу моральної шкоди.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Прокурор проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача, прокурора, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2011 року постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у справі №2а-476/2011 зобов'язано УПФУ в Жовтневому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( а.с. 11).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011 року постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2011 року залишено без змін (а.с.12).

У зв'язку з тривалим невиконанням вказаних судових рішень позивачем подано відповідну заяву до Європейського суду з прав людини, наслідком якої стало прийняття вказаним судом 18.07.2013 року рішення у справі «Москаленко та інші проти України» (заява №1270/12 та 249 інших заяв) (а.с.13-16).

Вказаним рішенням Європейський суд вирішив об'єднати заяви, наведені в Додатку 3, зокрема заяву ОСОБА_1 за №30927/12 від 16.05.2012 року, та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Постановив, що було порушення статті 13 Конвенції. Постановив, що: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі сплавом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

16.08.2013 року старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України за вказаним рішенням відкрито виконавче провадження №39398848 та винесено відповідну постанову.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами, скаргами про виконання у повному обсязі остаточного рішення Європейського суду з прав людини.

В ході виконання зазначеного рішення суду 14.10.2013 року відповідачем на адресу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України направлена заява ОСОБА_1 з банківськими реквізитами для перерахування належних на користь позивача коштів (справедлива сатисфакція).

Відповідачем на адресу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України для виконання направлена вимога державного виконавця № 71/16 від 15.10.2013 року для виплати позивачу належних коштів за рішенням національного суду.

Так, рішення Європейського суду №1270/12 в частині виплати справедливої сатисфакції виконано 14.11.2013 року в сумі 21608,28 грн.. Згідно розпорядження №39398848/16 в.о.начальника ВПВР ДВС України від 29.11.2013 року зазначена сума коштів перерахована на користь позивача (платіжні доручення №5162 від 07.11.2013 року, №1555 від 21.11.2013 року).

Крім того, 25.06.2014 року на рахунок позивача з обліку депозитних сум при примусовому виконанні рішення №1270/12 надійшли грошові кошти у сумі 30624,84 грн. (сума заборгованості з нарахованих сум пенсії, призначеної за постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2011 року по справі №2а-476/2011 за період до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 року №745), які перераховані на корись позивача платіжним дорученням №892 від 20.06.2014 року згідно розпорядження в.о.начальника ВПВР ДВС України від 01.07.2014 року №39398848/16.

Крім того, на адресу Департаменту для виконання, направлена вимога державного виконавця № 14-71-5/16 від 01.07.2014 року для виплати позивачу суми пені у загальному розмірі 774,94 грн. за затримку виконання остаточного рішення Європейського суду з прав людини по справі №1270/12 від 18.07.2013 року.

Кошти у сумі 774,94 грн. перераховано на рахунок позивача платіжним дорученням №4733 від 16.07.2014 року з призначенням платежу « 18.07.2013 року вимога ДВ№14-71/16 від 01.07.14 року, п.р.4067, о.р.32255 ОСОБА_1».

Вказані обставини сторонами не заперечувались та не оспорювались.

Предметом даного спору є постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження №39398848 від 06.04.2015 року у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказану постанову державного виконавця позивачем отримано особисто 15.04.2015 року.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі по тексту - Закон № 606).

Пунктом 9 ч.2 ст.17 вказаного Закону визначено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, порядок виконання рішення Європейського суду з прав людини, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом № 606, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу дев'ятого ч.1 ст.1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання рішення Європейського суду з прав людини включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно із приписами ч.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до рішення.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Європейського суду з прав людини.

Питання взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо вжиття заходів з виконання рішень Європейського суду з прав людини регламентовані у Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2013 року № 1989/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.09.2013 року за № 1642/24174 та набрав чинності 01.10.2013 року (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 9 вказаного Порядку передбачено, що у разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом з прав людини, Державна виконавча служба України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду з прав людини організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконання рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього Порядку.

Судом першої інстанції на підставі матеріалів справи встановлено, що проведеною перевіркою стану виконання постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2011 року у справі №2а-476/2011 з'ясовано, що за заявою стягувача на виконання вказаного рішення Жовтневим районним судом м.Запоріжжя 22.02.2011 року було видано виконавчий лист №2а-476/2011 у межах суми стягнення за один місяць. 01.03.2011 року старшим державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№24794703, яке закінчено 15.04.2011 року у зв'язку з виконанням боржником у встановлений строк фактично у повному обсязі та на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесено відповідну постанову. Повторно на виконання вищезазначений документ до відділу не надходив.

На підставі п.9 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з виникненням обставин, що виключають можливість виконання відповідного рішення у повному обсязі постановою відповідача від 14.01.2013 року ВП №33689043 повернуто стягувачу виконавчий лист №2а-476/11, виданий 19.07.2012 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказану постанову державного виконавця позивачем було оскаржено у судовому порядку та постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2014 року у справі №2а/331/48/14 ЄУН 331/926/14-а визнано незаконними дії ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області щодо винесення вказаної постанови та зобов'язано поновити виконання виконавчого провадження №33689043 від 03.08.2012 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 11900,00 грн., позовні вимоги в цій частині задоволено частково, присуджено до стягнення на користь позивача 5500,00 грн. моральної шкоди. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Щодо перерахунку та виплати позивачу суми пенсії УПФУ в Жовтневому районі м.Запоріжжя за постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2011 рокупо справі №2а-476/2011 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Відповідні розміри підвищення до пенсії встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету» та від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення». Фінансове забезпечення даних виплат, відповідно до ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, а своїм рішенням від 25.01.2012 року №3-рп/2012 по справі № 1-11/2012 підтвердив правомірність обчислення підвищень до пенсії в розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Крім того, Державна виконавча служба України звернулась листом від 02.09.2014 року № 14-0426-324/42 до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Урядовоий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини листом №43500-0-61-14/12.0.1 від 28.10.2014 року повідомив, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України» зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідно судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. У зв'язку з цим щодо рішення у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким Управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008 року, зазначено, що заява була визнана Європейським судом неприйнятною як повністю необґрунтована. Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке рулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав».

За приписами ч.1 та 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Конвенція), яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями Конвенції взятих на себе зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, у рішенні по справі «Великода проти України» від 03.06.2014 року викладена нова позиція Європейського суду з прав людини щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства, в тому числі і державними виконавцями при виконанні рішень національних судів. При цьому, рішення у справі «Москаленко та інші проти України» було винесене 18 липня 2013 року.

Відповідно до п. 8 ст. 49 Закону № 606 виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскаржувана постанова державного виконавця мотивована саме п.8 ч.1 ст. 49 Закону № 606, тобто фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Матеріалами справи підтверджується та проти цього не заперечував позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції, що під час вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року у справі «Москаленко та інші проти України» в межах виконавчого провадження №39398848 на рахунок позивача перераховано кошти в загальній сумі 53008,06 грн., у тому числі: в частині виплати справедливої сатисфакції виконано 14.11.2013 року в сумі 21608,28 грн.; сума заборгованості з нарахованих сум пенсії, призначеної за постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2011 року по справі №2а-476/2011 за період до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 року №745 виконано 25.06.2014 року в сумі 30624,84 грн.; в частині виплати позивачу суми пені у загальному розмірі 774,94 грн. за затримку виконання рішення.

Крім того, на даний час за рішенням суду поновлено виконавче провадження №33689043, відкрите за виконавчим листом №2а-476/11, виданим 19.07.2012 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що з 01.03.2015 року та на даний час він знаходиться на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як військовий пенсіонер.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення про закінчення виконавчого провадження №39398848 від 16.08.2013 року по справі №1270/12 від 18.07.2013 року.

Оскільки вимоги позивача про зобов'язання відповідача поновити виконання з 06.07.2011 року за виконавчим провадженням №39398848 від 16.08.2013 року по справі №1270/12 від 18.07.2013 року та стягнення моральної шкоди, є похідними позовними вимогами від визнання протиправними дій щодо закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову і в цій частині.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною виконавчою службою України в особі відділу примусового виконання рішень доведено правомірність прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №39398848 від 16.08.2013 року по справі №1270/12 від 18.07.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі № ЗП/808/14/15 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі № ЗП/808/14/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 23 вересня 2015 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак