Справа № 2-а-7934/11
Суддя: Гонтар А. Л.
Дата ухвалення: 2011-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2-а-7934/11
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2011 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Гонтар А.Л.
при секретарі Костенко В. М.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду в м. Дружківці про визнання дій незаконними та зобовязання до перерахунку пенсіі,
Позивач ОСОБА_1 15 червня 2011 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Управління Пенсійного Фонду в м. Дружківці про визнання дій незаконними та зобовязання до перерахунку пенсіі.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1, обґрунтував, тим, що він є учасником ліквідаціі аваріі на Чорнобильскії АЕС першої категоріі. Згідно висновку МСЕК йому з 19 травня 2011 року встановлено другу групу інвалідності, пов"язану з наслідками Чорнобильскої катастрофи. За цих обставин він набув право на отримання пенсіі по інвалідності відповідно до ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком.
Між тим, при нарахуванні йому пенсії відповідач користувався не законами, а лише підзаконними нормативно-правовими актами, тому основна частка його пенсії нараховувалась в набагато меншому розмірі аніж це передбачено законодавством. Зважаючи на це, 25 травня 2011 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, однак йому було відмовлено. Позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать Конституції України, тому просить суд визнати дії УПФУ в м.Дружківці щодо відмови в перерахуванні основної та додаткової частки його пенсії та зобовязати відповідача здійснити перерахунок основної частки його пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової частки його пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 19 травня 2011 року.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявилася, вона надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити позивачу у задоволенні позову.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 належить (віднесений) до першої категорії осіб, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивачу встановлено другу група інвалідності з 19 травня 2011 року безстроково. Причина інвалідності повязана з виконанням обовязків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК Серія А № 052952 (а.с7).
Судом встановлено, що 25 травня 2011 року позивач ОСОБА_1 звертався до УПФУ в м.Дружківці з заявою про перерахунок його пенсії відповідно до вимог ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
УПФУ в м.Дружківці 25 травня 2011 року в перерахунку пенсії ОСОБА_1 було відмовлено на підставі Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654, яким були визначені розміри до яких встановлюється доплата до пенсії інвалідам, які мають звязок з Чорнобильською катастрофою.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
22 травня 2008 року рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 визнані неконституційними положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 1 січня 2008 року були внесені зміни зокрема до статей 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто судом першої інстанції правильно застосовані норми Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених Законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України.
Положеннями статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивача віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії першої, які є інвалідами другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.
Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком.
За таких обставин позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.
Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).
Зазначене посвідчує, що після внесення змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року), обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального закону.
Суд, не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи змінена Законом України від 17 листопада 2005 року № 310815 (набрав чинності 13 грудня 2005 року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм абзацу 1 статті 28 загального закону в частини визначення мінімального розміру пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.
Частина 4 статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по другій групі інвалідності восьми мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами та доповненнями).
Правовою підставою позовних вимог є частина 3 статті 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, у тому числі віднесеним до першої категорії. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.
Суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час розгляду справи зясовано, що Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»доповнені Прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 червня 2011 року, оскільки опублікуванні в газеті «Голос України»за 18 червня 2011 року №110 (5110).
Зазначене позбавляє можливості суд щодо не визначення кінцевої дати виплати встановленої судом доплати.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України судові витрати відносяться за рахунок держави, оскільки сторони звільнені від їх сплати.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 6-12, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду в м. Дружківці про визнання дій незаконними та зобовязання до перерахунку пенсіі задовольнити частково.
Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку основної та додаткової пенсії незаконними.
Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області перерахувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.ст.50,54 п.4, 67 п.3, 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду другої групи основну пенсію з інвалідності із розрахунку 75% мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію із розрахунку восьми мінімальної пенсії за віком з 19 травня 2011 року по 18 червня 2011 року.
Постанова складена та підписана 22 липня 2011 р.,
Копію постанови надіслати особам які беруть участь у справі протягом трьох днів з моменту підписання постанови.Постанова набирає законної сили: через 10 днів з дня її проголошення, якщо продовж цього строку не подана апеляційна скарга; або після розгляду апеляційним судом у разі подання апеляційної скарги.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання у повному обсязі.
Суддя: А. Л. Гонтар