Справа № 202/3849/15-а(2-а/0202/94/2015)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2015 рокусправа № 202/3849/15-а(2-а/0202/94/2015)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради м.Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року у справі №202/3849/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.04.2015 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради м.Дніпропетровська, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо виплати не в повному обсязі одноразової компенсації, стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 65494 грн..

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради щодо виплати ОСОБА_1 одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою не в повному обсязі неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 перераховану суму одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі шістдесяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням фактично виплаченої суми.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

При винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із неправомірності дій відповідача щодо нарахування позивачу допомоги сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою в 2013 році в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки до спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на одноразову компенсацію сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Чоловік позивача - ОСОБА_2 мав статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та захворювання якого, що призвело до смерті, у відповідності до експертного висновку, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

12 січня 2015 року позивач звернулась до УПСЗН Індустріальної районної у місті ради з заявою про виплату грошової компенсації, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірі, передбаченим ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради листом від 23 квітня 2015 року №1361 повідомило позивача, що одноразову компенсацію сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, яку позивачу призначено рішенням управління від 25.03.2015 року здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 7568,00 грн..

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції 2005 року) передбачено виплату одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, яка склалася на момент втрати годувальника.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що розмір одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, становить 7586 грн..

Вищезазначені положення Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік», прийнятого пізніше ніж Закон № 796-XII, неконституційними не визнавалися, положення Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинними.

За вказаними обставинами колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно здійснено нарахування позивачу одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою за 2013 рік в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року № 649.

Висновок суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є невірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим належить скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради м.Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року у справі №202/3849/15-а задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року у справі №202/3849/15-а скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак