Справа № 3540/10/1570
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2010-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

3540/10/1570

Справа № 3540/10/1570

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Федусик А.Г.,

при секретарі - Пальоной І.М.

за участю прокурора – Чернявської М.В.,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача у судовому засіданні підтримав у повному обсязі позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві (а.с. 4-14, 106-115).

Представники відповідача та прокуратури позов не визнали в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 97-104, 132-145).

Вислухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Житлово-будівельний кооператив «Французький бульвар-білдінг» зареєстрований 24.03.2005 року виконкомом Одеської міськради та перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Приморському районі м.Одеси (а.с. 35).

В період 28.09.2009 року по 30.10.2009 року ДПІ була проведена планова виїзна перевірка ЖБК з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року (а.с. 15-18, 146-148, 152-161).

Суд вважає необґрунтованими висновки відповідача, викладені у спірному акті перевірки, про наявність зазначених порушень та прийняті на підставі цих висновків рішення про донарахування позивачу податкових зобов’язань з наступних підстав.

ЖБК є неприбутковою організацією і згідно рішення ДПІ №27 від 13.04.2005 року внесений до реєстру неприбуткових організацій (а.с. 36).

Відповідно п.п.7.11.7. п.7.11 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених в абзаці "є" підпункту 7.11.1 (житлово-будівельні кооперативи), отримані у вигляді внесків, коштів або майна, які надходять таким неприбутковим організаціям для забезпечення потреб їх основної діяльності, та у вигляді пасивних доходів.

Таким чином, відповідно до зазначеної норми, усі отримані ЖБК в період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року доходи звільняються від оподаткування.

При цьому ДПІ в ході перевірки не було встановлено отримання ЖБК в цей період будь-яких інших доходів, що не оспорювали в судовому засіданні представники відповідача та підтверджується актом перевірки.

Перевіряючими в акті перевірки було зроблено висновок про отримання ЖБК у першому кварталі 2009 року доходів з інших джерел, які підлягають оподаткуванню відповідно до ч.2 п.п.7.11.9 п.7.11 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, в розмірі 1349123,68 грн., і які були отримані ЖБК внаслідок продажу збудованого житла своїм членам. В обґрунтування цього висновку ДПІ посилалося на те, що після прийняття в експлуатацію збудованого ЖБК будинку відповідно до ч.1 ст.384 ЦК України кооператив став власником цього будинку, квартири в якому у першому кварталі 2009 року були передані у власність членам кооперативу за актами прийому-передачі.

Суд вважає зазначені висновки ДПІ хибними, оскільки питання купівлі-продажу житла регулюються положеннями ст.ст.202, 203, 205, 208, 209, 626,638-640, 655-657 ЦК України, відповідно до яких, зокрема договір купівлі-продажу об’єкта нерухомості – квартири – між фізичною та юридичною особами повинен укладатися у письмовій формі з обов’язковим нотаріальним посвідченням такого договору. Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Разом з тим, правовідносини, які склалися між ЖБК та його членами щодо отримання останніми у власність квартир у збудованому ЖБК будинку, регулюються положеннями Закону України «Про кооперацію», ст.ст.316, 325, 328, 331, ч.3 ст.384 ЦК України, ЖК України, п.10) п.б ст.30 Закону України «Про місцеве врядування в Україні», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002 року, відповідно до яких право власності на квартиру у членів ЖБК виникає шляхом створення самого ЖБК з метою забезпечення житлових потреб цих членів, внесення ними паїв і будівництво будинку, прийняття його в експлуатація та оформлення свідоцтва про права власності членів кооперативу на квартири з державною реєстрацією цього права.

Таким чином, висновок ДПІ про здійснення ЖБК операцій, які підлягають оподаткуванню відповідно до ч.2 п.п.7.11.9 п.7.11 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, в розмірі 1349123,68 грн., а саме операцій з продажу житла членам ЖБК, не відповідає суті зазначених правовідносин між ЖБК та його членами та не ґрунтується на нормах права, оскільки процедура набуття членом ЖБК права власності на квартиру за своєю суттю не є угодою купівлі-продажу.

Крім цього, такий висновок суперечить встановленим самими перевіряючими фактам, оскільки відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а в ході спірної перевірки було встановлено, що за весь перевіряємий період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року ЖБК не отримував будь-яких інших доходів, крім доходів у вигляді пайових внесків членів ЖБК та банківських відсотків (а.с. 37-38).

Також за результатами перевірки ДПІ було встановлено, що у 1 кварталі 2009 року ЖБК не утримало та не перерахувало податок з фізичних осіб в сумі 222200,08 грн., який виник внаслідок отримання членами кооперативу додаткових благ в розмірі 1259133,79 грн. у зв’язку з передачею їм житла, вартість якого на думку ДПІ перевищує розмір їх пайового внеску в ЖБК. При цьому, в обґрунтування такого висновку ДПІ посилалася на вимоги п.п.1.1, п.1 ст.1, п.п.3.4 п.3 ст.3, п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.16.1 ст.16 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року №889-IV.

Відповідно до п.п.1.1. п.1 ст.1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку (далі - інші виплати і винагороди). Виплата (надання) платнику податку додаткових благ третьою особою від імені та/або за дорученням працедавця (самозайнятої особи) за її рахунок прирівнюється до надання таких додаткових благ таким працедавцем (самозайнятою особою). Для цілей цього Закону під терміном "заробітна плата" розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Разом з тим, самими перевіряючими було встановлено, що ЖБК передавав квартири, різницю між собівартістю яких та розміром пайових внесків ДПІ розцінювала як додаткові блага, лише членам кооперативу, правовідносини яких з самим ЖБК не є трудовими, тобто позивач не є працедавцем членів кооперативу.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано суду будь-якого обгрунтування щодо того, яким чином ЖБК порушив зазначену норму.

Крім цього, положеннями п.п.4.2.9. п.4.2. ст.4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” визначено поняття доходу, отриманого платником податку від його працедавця, як додаткового блага. Тією ж нормою встановлено, що якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Відповідно п.14.1. ст.14 цього Закону кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами, встановленими цим Законом для оподаткування спадщини.

Відповідно до п.1.15. ст.1 Закону податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Згідно п.13.4. ст.13 цього Закону особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Таким чином, відповідно до зазначених норм, на які відповідач посилався в обґрунтування своїх висновків про порушення ЖБК вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, навіть при наявності різниці між собівартістю отриманого членами кооперативу житла та розміром їх пайових внесків, та якщо розцінювати цю різницю як надані ЖБК своїм членам додаткові блага, позивач не має не тільки обов’язку, а і права утримувати податок з таких додаткових благ та перераховувати цей податок до бюджету.

Також за результатами перевірки ДПІ було зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п.4.1.4 б) п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, що виразилося у неподанні податкового розрахунку збору за забруднення навколишнього природного середовища за 1 квартал 2009 року.

Разом з тим, такий висновок суперечить встановленим самими перевіряючими фактам.

Так, в ході перевірки ДПІ було встановлено, що період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року ЖБК не декларувало збір за забруднення навколишнього середовища та не сплачувало його. При цьому перевіряючими не було встановлено заниження або завищення цього збору позивачем. Також ДПІ було встановлено, що у зазначений період ЖБК не здійснював діяльність, пов’язану з забрудненням навколишнього середовища (а.с. 51-52).

Таким чином, в ході перевірки ДПІ фактично прийшла до висновку, що у перевіряємий період ЖБК не здійснював діяльність, пов’язану з забрудненням навколишнього середовища, не сплачував збір за забруднення навколишнього середовища та не повинен був його сплачувати, і цей висновок спростовує висновок відповідача про наявність зазначеного порушення.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач повинен був декларувати збір за забруднення навколишнього середовища і у першому кварталі 2009 року цього протиправно не зробив.

Крім цього, в ході розгляду справи судом було встановлено, що сама перевірка була здійснена з порушенням встановлених ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» строків, а складання акту перевірки та його підписання з порушенням порядку, встановленого п.4.3 «Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.2005, № 327 (а.с. 146-151, 154-161).

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження правомірності здійснення перевірки та прийнятих спірних рішень.

Суд вважає зазначений висновок необґрунтованим з наступних підстав.

Так, відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу (далі – валові витрати) – сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, що сплачені (нараховані) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці, з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.7 ст.5 цього Закону.

На підставі зазначених норм позивач відніс витрати на оплату зазначених маркетингових послуг до складу валових.

При цьому правомірність віднесення цих витрат до складу валових була підтверджена і самими перевіряючими, відповідно до висновків яких в ході перевірки було встановлено, що в період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року ЖБК здійснювало операції з придбання послуг та робіт, що здійснюються неприбутковою установою для виконання статутних завдань (будівельно-монтажні роботи, послуги зв’язку, проектні роботи на інші), і перевіркою повноти визначення валових витрат у цей період не було встановлено їх заниження чи завищення (а.с. 41-42).

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.97 р. № 168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8№ цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.4. п. 7.4 ст.7 цього Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Таким чином висновки відповідача про відсутність зв’язку придбаних маркетингових послуг з господарською діяльністю ЖБК не відповідає обставинам справи і є необґрунтованими.

Більш того, нормами Закону України „Про податок на додану вартість" не передбачено необхідності доведення безпосереднього зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем товарів (робіт, послуг). Тобто свідомо вважається, що всі витрати платника податку є безпосередньо пов'язаними з такою підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці.

Разом з тим, незважаючи на необґрунтованість зазначених висновків, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача про їх скасування, оскільки самі по собі ці висновки не призвели до негативних наслідків для позивача і фактично відображають лише позицію ДПІ до цих господарських операцій, у зв’язку з чим ці висновки відповідача не можуть бути скасовані.

На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, Законом України «Про державну податкову службу в Україні», Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України „Про податок з доходів фізичних осіб”, Законом України „Про податок на додану вартість" від 03.04.97 р. № 168/97, Законом України «Про кооперацію», ЦК України, ЖК України, п.10) п.б ст.30 Закону України «Про місцеве врядування в Україні», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002 року, Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України №327 від 10.08.2005 року, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Житлово-будівельного кооперативу «Французький бульвар-білдінг» задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси щодо проведення виїзної планової перевірки Житлово-будівельного кооперативу «Французький бульвар-білдінг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2007 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 рік.

В іншій частині позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а також поданням апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.Г.Федусик