Справа № 826/8733/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2015 року письмове провадження № 826/8733/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

треті особи Київська міська рада

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач 1) та Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі - відповідач 2), в якому просить :

- зобов'язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію вчинити дії щодо введення в експлуатацію житлову кімнату АДРЕСА_1;

- зобов'язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію видати розпорядження про приватизацію кімнати АДРЕСА_1;

- зобов'язати Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації видати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на кімнату АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.08.2015р. позовні вимоги в частині зобов'язання Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації видати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на кімнату АДРЕСА_1 виділено в самостійне провадження. Крім того, до участі в справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено Київську міську раду (надалі - третя особа 1) та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (надалі - третя особа 2).

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач на підставі відповідного ордеру проживаючи у кімнаті АДРЕСА_1, вирішив скористатись правом на приватизацію такої кімнати, однак протиправними діями відповідачів обмежено його законні права, свободи та інтереси.

Представник відповідача проти позову заперечував, про що надав відповідні письмові заперечення.

Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, щодо задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність таких.

В судове засідання 26.08.15р. не з'явились представники відповідачів, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Позивачем 07.09.2015р. через канцелярію суду подано заву про зміну позовних вимог, в порядку ст. 137 КАС України.

Разом з тим із змісту даної статті вбачається, що позивач вправі протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи, однак змінити підставу або предмет адміністративного позову, позивач вправі лише до початку судового розгляду справи по суті.

Враховуючи наведену норму, а також те, що розгляд справи по суті розпочато 04.08.2015р., що підтверджується журналом судового засідання від 04.08.15р., суд не вправі прийняти заяву позивача про зміну позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з наявних матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в кімнаті АДРЕСА_1 з 30.08.2007 р. на підставі ордеру.

Рішенням від 24.05.2012 р. № 596/7933 Київської Міської Ради, зі змінами від 13.11.2013 р. № 473/9961, зазначений гуртожиток включено до об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, який залишено в статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень.

Маючи намір скористатись правом на приватизацію кімнати гуртожитку в якій він проживає, позивач звернувся до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із відповідним пакетом документів.

Листом від 22.05.2014р. за №085/26-216 Управлінням житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, позивачу повідомлено про відмову у приватизації кімнати в гуртожитку, оскільки відсутня інформація про відповідність кімнати АДРЕСА_1 архітектурно-планувальним та технічним нормам.

Із змісту вказано листа, а також наданих в подальшому роз'яснень, позивачу стало відомо, що згідно технічного паспорту від 11.12.2012 р., перший поверх гуртожитку, на якому він проживає, самочинно переобладнаний, та для приватизації кімнат необхідно надати документи про введення в експлуатацію самовільно перепланованого житла.

Враховуючи, що позивач не являється власником кімнати у якій він проживає, то позбавлений права на звернення до органів архітектурного конторою з приводу введення в експлуатацію такого приміщення, що унеможливлює отримання такого приміщення у власність. Наведені обставини обумовили звернення позивача із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вчинити дії щодо введення в експлуатацію кімнати АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ст. 39 цього Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

В Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №466, зазначено наступне:

Будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу (далі - Інспекція) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (далі - декларація) або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкцію або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

За змістом наведених правових норм замовником може бути лише особа, яка має документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію, тобто у даному випадку замовником виконання будівельних робіт може виступати власник або балансоутримувач гуртожитку. Саме на замовника покладається зобов'язання подати повідомлення про початок виконання будівельних робіт та відповідно здачі об'єкту в експлуатацію.

Згідно частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Зважаючи на те, що районні в місті Києві ради були ліквідовані, то на сьогоднішній день такі повноваження належать Київській міській раді.

Таким чином, власником комунального майна м. Києва є територіальна громада м. Києва, єдиним представницьким органом якої є Київська міська рада.

Оскільки будинок АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва, представницьким органом якої є Київська міська рада.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» балансоутримувачем житлового фонду, який був переданий до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, є комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Таким чином, для вирішення питання прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, позивачу необхідно звертатись до Київської міської ради або КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» - як його балансоутримувача.

Враховуючи наведені обставини, вимоги позивача з приводу зобов'язання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вчинити дії щодо введення в експлуатацію кімнати АДРЕСА_1 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог, про зобов'язання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації видати розпорядження про приватизацію кімнати АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Рішенням Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 "Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва" (в редакції із змінами та доповненнями) вирішено: залишити гуртожитки, що є об'єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначені у додатку до цього рішення, у статусі "гуртожиток" та дозволити приватизацію їх жилих приміщень; районним в місті Києві державним адміністраціям здійснити приватизацію жилих приміщень гуртожитків, зазначених у пункті 1 цього рішення, в установленому законом порядку. Делегувати районним в місті Києві державним адміністраціям право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов; питання надання ордерів на займані мешканцями гуртожитків жилі приміщення районним в місті Києві державним адміністраціям розглядати попередньо на громадських комісіях з житлових питань за участю представників гуртожитків.

Серед переліку гуртожитків міста Києва, що є об'єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, які залишено у статусі "гуртожиток" та надано дозвіл на приватизацію їх жилих приміщень, зокрема, є гуртожиток по АДРЕСА_1.

Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (№ 2482-XII від 19.06.1992; далі - Закон) встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1).

Питання організації проведення приватизації та оформлення права власності врегульовано ст.8 Закону у відповідності до якої встановлено таке.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Нормами пунктів 21,22 "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" (затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009; далі - Порядок) встановлено наступне.

Орган приватизації, у разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках. Зразок розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) наведено у додатку 7.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання видачі розпорядження про приватизацію кімнати гуртожитку, є саме дискреційними повноваженнями органу приватизації.

Відповідно до абз. 3 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року N 7 суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З огляду на викладене, завдання, покладені на відповідача, щодо передачі у приватну власність житлової кімнати АДРЕСА_1, за своєю правовою природою, є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 69, 70, 71, 128, 181, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій