Справа № 293/1023/15-а
Суддя: Мініч Г. Г.
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1023/15-а

25 вересня 2015 року смт Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Мініч Г. Г., розглянувши в порядку скороченого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області про поновлення виплати пенсії та стягнення заборгованості належних пенсійних виплат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом (далі позовна заява або позов) до Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області (далі відповідач), мотивуючи його тим, що він перебуває на обліку у відповідача як отримувач соціальної пенсії по інвалідності з дитинства ІІІ групи, яку встановлено позивачу довічно 28.01.2013. З квітня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку з набранням 01.04.2015 чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII. Позивач вважає, що йому незаконно припинено виплату пенсії, оскільки положення вказаного закону на нього не поширюються. З огляду на це позивач просить зобов'язати відповідача поновити виплату йому соціальної пенсії по інвалідності з дитинства ІІІ групи, зобов'язати відповідача виплатити заборгованість з пенсійних виплат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за подання позову.

Ухвалою суду від 18.08.2015 було відкрито скорочене провадження у даній справі.

31.08.2015 відповідачем було подано до суду заперечення до адміністративного позову ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії та стягнення заборгованості належних пенсійних виплат (далі заперечення), якими відповідач повідомив, що позов не визнає, вважає, що визначальним фактором обмеження пенсійних виплат позивачу, а саме припинення виплати соціальної пенсії по інвалідності з дитинства ІІІ групи відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", є факт працевлаштування і робота, в тому числі і на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", та не залежить від факту набуття права на призначення відповідної пенсії як на момент введення, так і на момент завершення зазначеного тимчасового обмеження.

За наслідками оцінки повідомлених позивачем, відповідачем обставин, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на це суд вважає встановленими наступні обставини:

1)перебування позивача на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської області як отримувача соціальної пенсії по інвалідності з дитинства ІІІ групи (далі соціальна пенсія позивача) відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон N 1788-XII), що також підтверджується:

-пенсійним посвідченням позивача від 20.11.2014 (а.с. 7);

-довідкою до Акту огляду МСЕК від 28.01.2013 (а.с. 8);

2)припинення нарахування і виплати позивачу соціальної пенсії позивача з 01.04.2015 з огляду на положення Закону України від 2 березня 2015 року N 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі Закон N 213-VIII);

3)відсутність інших правових підстав для припинення нарахування і виплати позивачу соціальної пенсії позивача з 01.04.2015.

Судом встановлено, що відповідно до пп. 5 п. 2 Закону N 213-VIII статтю 85 Закону N 1788-XII доповнено частинами четвертою - шостою такого змісту:

"Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цього Закону, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу)".

Аналогічні зміни внесені в ч. ч. 4-7 ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу" (далі Закон N 3723-XII).

З огляду на це суд приходить до висновку, що вказані вище обмеження застосовуються у разі наявності наступних умов у їх сукупності:

1)особа має працювати;

2)особа не має бути інвалідом I або II груп, інвалідом війни III групи або учасником бойових дій, особою, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

3)особа має працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, законом України "Про державну службу".

Позивач у позові визнає, що він з 25.11.2011 призначений та по теперішній час працює на посаді начальника реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, що підтверджується наказом від 25.11.2011 № 942/к (а.с. 12) та довідкою від 31.03.2015 № 26-48/408, виданою Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області (а.с. 11).

Також, позивач є інвалідом з дитинства ІІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням позивача від 20.11.2014 (а.с. 7).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону N 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач як державний службовець має право на одержання пенсії державного службовця у майбутньому у разі дотримання умов, передбачених ч. 1 ст. 37 Закону N 3723-XII.

При цьому, судом враховується, що положеннями Закону N 213-VIII та Закону N 3723-XII визначено, що особа, на яку поширюються вказані обмеження, має працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, законом України "Про державну службу".

Крім того, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону N 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. З огляду на це суд приходить до висновку, що положеннями Закону N 213-VIII та Закону N 3723-XII не визначено, що така особа, до якої застосовується обмеження щодо виплати пенсії, вже фактично має мати право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, законом України "Про державну службу", зокрема фактично має досягти пенсійного віку, мати необхідний страховий стаж, у тому числі стаж державної служби, тощо. А тому суд приходить до висновку, що вказані обмеження поширюються на будь-яких осіб, які отримують пенсію, крім тих, які прямо визначені у вказаних законах, а саме крім:

1)інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

2)осіб, які працюють на посадах, які не дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів";

3)осіб, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції (п. 3 Прикінцевих положень Закону N 213-VIII).

Судом встановлено, що позивач не є особою, на яку не поширюються вказані обмеження. А тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні даної справи суд також враховує висновки Конституційного Суду України в рішенні від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України (далі Рішення КСУ), зокрема те, що станом на момент розгляду даної справи положення Закону N 213-VIII та Закону N 3723-XII, якими встановлені обмеження на виплату пенсій, є чинними, а тому обов'язковими для суду. При цьому, згідно з п. 4 резолютивної частини Рішення КСУ, рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Судом також враховується, що в Загальній декларації прав людини 1948 року закріплено, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст. 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п. 1 ст. 2). Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 8, 9, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог позову відмовити повністю.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 254, ч. 8 ст. 183-2 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-2, ст.186 КАС України постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: Г. Г. Мініч