Справа № 2-а-37/10
Суддя: Чишій С. С.
Дата ухвалення: 2010-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Любомльський районний суд Волинської області
АДМІНІСТРАТИВНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 2-а-37/10
Категорія : Спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень,
в тому числі їх органів на місцях, щодо оскарження його правових
актів індивідуальної дії, дій або бездіяльності:
Державної митної служби та її органів:
інші категорії 2.14.4
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2010 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Семенюк К.М.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

перекладача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 Маріуша до Ягодинської митниці, заступника начальника Ягодинської митниці ОСОБА_5 про визнання неправомірними дії Ягодинської митниці та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

в с т а н о в и в :

У суд з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1 Маріуша звернувся адвокат ОСОБА_2, який просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0123/20500/2010 від 13.03.2010 року, закрити провадження в справі та звільнити довірителя від сплати накладеного штрафу в сумі 16000 гривень.

Вимоги обґрунтував наступним.

26.02.2010 року Ягодинською митницею було складено протокол №0122/20500/2010 про порушення митних правил за ознаками ст.ст.332, 336, 355 МК України. За його змістом ОСОБА_1 як водій вантажного автомобіля «Рено» ввіз на територію України через митний пост Ягодин вантаж дезодорантів для тіла загальною вартістю 1017545,12 гривень, що призначався фірмі «Procter & Gamble Ukraine LLC». Після митного контролю на Ягодинській митниці вантаж був направлений під митним контролем у Київську регіональну митницю, а ОСОБА_1 взяв на себе відповідне зобовязання і був попереджений про відповідальність за його недоставлення в митницю призначення. Під час виїзду з України автомобіль був затриманий, а на товарно-супровідних документах було виявлено явні ознаки підробки печаток митниці, що мали підтверджувати доставлення вантажу. Ягодинською митницею було отримано інформацію Київської регіональної митниці про те, що ввезений ОСОБА_1 вантаж в митни-

_________________________________________________________________________________________

1 інстанція код суду 0310

цю призначення доставлений не був. Отримувач вантажу також підтвердив, що вантаж не надійшов в його адресу. З цього митниця зробила висновок, що ОСОБА_1 не доставив в митницю призначення товари, що перебували під митним контролем і перевозились з одного митного органу до іншого, не видав товар отримувачу, а розпорядився ним без дозволу митного органу, чим вчинив дії, які привели до недобору митних платежів.

На підставі цього протоколу заступник начальника Ягодинської митниці ОСОБА_5 виніс оскаржувану постанову.

Вважає її незаконною, оскільки було порушено право ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді справи і вчиняти дії відповідно свого процесуального статусу. 09.04.2010 року ОСОБА_1 через його працедавця було повідомлено, що розгляд протоколу відбудеться 13.04.2010 року в приміщенні Ягодинської митниці. Однак в цей день власник польської транспортної компанії отримав копію постанови, яка винесена 13.03.2010 року.

Крім цього, ОСОБА_1 заперечує свою вину як ознаку складу правопорушення, оскільки товар він доставив до митного органу. Там пройшло його митне оформлення і розвантаження автомобіля, про що в товарно-супровідних та митних документах було проставлено відповідні відмітки. В подальшому було зясовано, що злочинна група імітувала митне оформлення і шахрайським способом заволоділа вантажем.

Було допущено порушення і при складанні протоколу, оскільки в його текст внесено рукописні зміни, обумовлені інспектором митниці та власником транспортної фірми, який не був уповноважений на представництво інтересів ОСОБА_1.

При накладенні стягнення було порушено вимоги ч.1 ст.36 КУпАП та неправильно визначено розмір штрафу.

Під час судового розгляду справи представник позивача подав уточненні вимоги, в яких просить визнати неправомірними дії відповідачів щодо винесення оскаржуваної постанови і скасувати її із закриттям провадження в справі.

Додатково обґрунтував вимоги тим, що товарно-супровідні документи на Ягодинській митниці йому були надані в запечатаному вигляді, а попередня декларація і попереднє повідомлення без перекладу з української мови. В цих документах зобовязання стосується лише вчасного строку доставки вантажу. Місцем доставки в них було визначено село Стоянка Житомирського шосе, а адреса одержувача вказана з розбіжностями. За таких обставин ОСОБА_6 правомірно діяв за вказівками представника замовника, як це прийнято згідно з традиціями ринку міжнародних перевезень. З незалежних причин ОСОБА_6 попав у сферу дії організованої злочинної групи, про що повідомив працівникам УБОЗ УМВП України у Волинській області та Ягодинській митниці. Крім цього, протокол складено не в день виявлення порушення митних правил, а розглядом протоколу без належного повідомлення і участі ОСОБА_6 порушено його процесуальні права. Вважає безпідставним твердження відповідачів про технічну помилку при оформленні дати оскаржуваної постанови, оскільки з моменту складення протоколу до 13.03.2010 року збігло саме 15 днів, передбачених ст.389 МК України. Тому вважає, що розгляду протоколу 15.04.2010 року не було, а власник транспортної фірми ОСОБА_6 прибув, щоб отримати копію постанови, а не брати участь в розгляді, оскільки не був особою, що притягується до відповідальності.

Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали викладені в позовній заяві та в письмовому уточненні заявлених вимог обставини.

Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що вантаж, який перевозився позивачем, під митним контролем був направлений в Київську регіональну митницю за адресою: місто Київ, вулиця Краснова 27. Згідно з інформацією Київської регіональної митниці у встановлений строк і на час розгляду даної справи вантаж доставлений не був. Не отримав вантаж і його одержувач ТОВ «Проктер енд Гембл». У звязку із цим було складено протокол про порушення митних правил, за результатами розгляду якого заступник начальника митниці виніс оскаржувану постанову. Про розгляд протоколу позивача, громадянина ОСОБА_7, було повідомлений факсом через його працедавця ОСОБА_6. Будь-яких клопотань про перенесення дати розгляду позивач не заявив. Замість нього прибув ОСОБА_6, який спілкувався із заступником начальника митниці ОСОБА_5 За результатами цієї розмови було прийнято рішення не накладати максимальний штраф. Під час оформлення постанови компютерним способом допущено технічну помилку в написанні місяця: замість «квітень» зазначено «березень». Однак розгляд проведено саме 13.04.10 року, оскільки саме на цю дату і викликався позивач.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

З оглянутої в судовому засіданні справи про порушення митних правил №3-654/10 відносно ОСОБА_8 за ознаками ст.ст.332, 336, 355 МК України вбачається, що згідно з товарно-супровідними документами, позивач 16.02.2010 року через митний пост Ягодин автомобілем «Рено», номерні знаки BWMM511/BWMТ185, ввіз на територію України вантаж дезодорантів для тіла загальною вартістю 1017545,12 гривні, що призначався фірмі «Procter & Gamble Ukraine LLC». Після проведення митного контролю на Ягодинській митниці товар під митним контролем був направлений у Київську регіональну митницю за адресою: місто Київ, вулиця Краснова 27. Зобовязання про доставлення вантажу в строк до 19.02.10 року згідно з попередніми повідомленням(далі ПП) №№100000005/2010/670090, 100000005/2010/670092, взяв на себе ОСОБА_1.

Згідно з інформацією Київської регіональної митниці від 23.02.10 року №35/7-32/1456-ЕП вантаж згідно із ПП №№100000005/2010/670090, 100000005/2010/670092 не надходив і митне оформлення не проводилось.

Листом від 26.02.10 року №0102610/1 ТОВ «Проктер енд Гембл» підтвердило, що замовлений вантаж по ПП №№100000005/2010/670090, 100000005/2010/670092, який мав оформлятись в Київській регіональній митниці, ні в митницю, ні по місцю знаходження товариства не надходив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що іншим автомобілем переміщував інший вантаж, їдучи до міста Києва разом із позивачем. Від власного батька, власника транспортної фірми, телефоном отримав вказівку звязатись із власником обох вантажів Мирославом, з яким став підтримувати звязок по телефону. Під Києвом зупинились, діждались представника Мирослава на імя ОСОБА_8 і за його розпорядженнями прибули на охоронювану територію, однак не за вказаною митницею адресою. Туди прибув митник у формі, йому віддали документи і після огляду автомобіля отримали дозвіл на вивантаження.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що отримав факсимільне повідомлення про розгляд протоколу. Позивач на той час буз у рейсі і не зміг зявитись. Тому прибув особисто як власник автомобілів. Мав розмову із заступником начальника митниці ОСОБА_5, після чого той погодився зменшити суму максимального штрафу.

Таким чином, по справі встановлено, що позивач взяв на себе зобовязання про доставку ввезеного ним вантажу, який перебував під митним контролем, з одного митного органу до іншого. Своє зобовязання позивач не виконав взагалі, а за порадами та рекомендаціями невстановлених осіб видав цей товар без дозволу митного органу, що привело до недоборів податків і зборів, оскільки одержувач вантажу не зміг завершити митне оформлення і провести сплату таких платежів.

Пояснення позивача про те, що він став жертвою шахрайських дій невстановлених осіб, не може звільняти його від відповідальності, оскільки і під час провадження в справі, і в судовому засіданні позивач визнав, що за призначеною йому в ПП №№100000005/2010/670090, 100000005/2010/670092 адресою він вантаж не доставив. Про вчинення щодо нього та переміщуваного вантажу неправомірних дій третіми особами позивач не повідомив митницю, в зоні якої проводилось вивантаження автомобіля, як того вимагає ст.159 МК України. Крім власних пояснень позивача та показань свідка ОСОБА_6, доказів такого неправомірного заволодіння вантажем не подано.

Безпідставними є твердження позивача про дотримання звичаїв ділового обороту на ринку міжнародних перевезень.

Стаття 4 МК України визначає принципи митного регулювання, в тому числі: виключної юрисдикції України на її митній території; виключної компетенції митних органів України щодо здійснення митної справи; законності; єдиного порядку переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Необхідність використання попередніх декларацій та попередніх повідомлень передбачено чинним митним законодавством, зокрема постановою КМ України від 09.06.1997 року, наказами Державної митної служби від 08.12.1998 року №771, від 03.07.2006 року №551. Обовязок перевізника доставити вантаж саме у митний орган призначення, а не одержувачу вантажу передбачено ч.2 ст.154 МК України.

Згідно із ст.77 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою, яка є поширеною у світі. Якщо оригінали таких документів складені іншою мовою, декларант має забезпечити їх переклад на українську мову за власний рахунок.

Твердження позивача про те, що він керувався відомостями з міжнародної товарно-транспортної накладної CMR, а зміст зобовязання про доставку і адресу місця розташування митниці не зрозумів через їх оформлення українською мовою, суд оцінює як надумані і безпідставні, оскільки на позивачеві як перевізнику та експедитору лежав обовязок подати до контролю належні документи, а доказів того, що він звертався до митних органів за розясненнями з цих питань ним не подано.

Тому на підставі зазначених проаналізованих доказів суд приходить до висновку, що в діях позивача встановлено склад порушень митних правил і вони правильно кваліфіковані за ст.ст.332, 355 МК України.

На розгляд протоколу позивача викликано завчасно і в найбільш можливий спосіб, а в судовому засіданні як він, так і його працедавець підтвердили своєчасне отримання факсимільного повідомлення. Це доводиться і фактом прибуття власника транспортної фірми ОСОБА_6 у призначений день в Ягодинську митницю. При відсутності клопотань про відкладення розгляду заступник начальника митниці мав законні підстави винести оскаржувану постанову у призначений день.

Оскаржувана постанова оформлена засобами компютерного набору. Вона була вручена власнику транспортної фірми 13.04.2010 року, на коли було і призначено розгляд протоколу. В частині протоколу за ознаками ст.336 МК України справа направлена того ж дня в Любомльський районний суд для розгляду 15.04.2010 року. Про те, що процесуальне рішення по справі прийнято саме 13.04.2010 року, свідчить і той факт, що стягнення призначене після спілкування заступника начальника митниці ОСОБА_5 з ОСОБА_6. За таких обставин суд вважає, що при оформленні тексту постанови дійсно допущено механічну помилку у визначені дати прийнятого рішення. При цьому суд не бере до уваги посилання представника позивача на ст.389 МК України, оскільки вона встановлює 15-денний термін розгляду протоколу не з моменту його складення, а з моменту отримання матеріалів справи уповноваженою на розгляд особою. Не дає підстав для задоволення позову і факт внесення виправлень у протокол про порушення митних правил. Сам його зміст відповідає виправленій кваліфікації дій позивача, а остаточна позиція митниці викладена в оскаржуваній постанові.

Заступник начальника Ягодинської митниці виніс оскаржувану постанову у відповідності із положеннями ст.ст.386, 387, 390, 391 МК України. Стягнення ним накладено відповідно до положень ч.2 ст.36 КУпАП, воно не виходить за межі санкції за найбільш серйозне правопорушення. При цьому розмір штрафу правомірно вказано у гривнях, оскільки згідно із ст.325 МК України штраф є грошовим стягненням, а грошовою одиницею України є гривня.

Відтак при винесенні постанови не допущено порушень, які б тягнули її скасування.

Враховуючи наведені фактичні обставини, відповідні їм норми законодавства, встановлені судом правовідносини, суд вважає, що заявлені позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 71, 160, 161, 163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 Маріуша до Ягодинської митниці, заступника начальника Ягодинської митниці ОСОБА_5 про визнання неправомірними дії Ягодинської митниці та скасування постанови в справі про порушення митних правил відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня виготовлення постанови в повному обємі з 09 липня 2010 року. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у 10-денний строк, встановлений для подання заяви.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через Любомльський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий : суддя Чишій С.С.