Справа № 820/4050/15
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р.Справа № 820/4050/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. по справі № 820/4050/15 за позовом ОСОБА_3 до Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд: визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення начальника Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 14.04.2015 року про донарахування ПДВ в частині 1190601,00 грн. (за квітень та травень 2014 року) та стягнення фінансової санкції у сумі 595300,50 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. адміністративний позов ОСОБА_3 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення було задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення - рішення начальника Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 14.04.2015 року про донарахування ПДВ в частині 1190601,00 грн. (за квітень та травень 2014 року) та стягнення фінансової санкції у сумі 595300.50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач-УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, код ОКПО 37999628, банк ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, рахунок 4011) судовий збір у розмірі 426.30 (чотириста двадцять шість гривень двадцять копійок) грн.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцем Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 15.07.2014 року, результати якої оформлені актом №4739/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 13.11.2014 року, яким зафіксовано п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), в результаті чого податковий кредит за період з 01.01.2014 року по 15.07.2014 року завищено на загальну суму 1563371,00 грн., у тому числі за березень 2014 року на суму 372770,08 грн., за квітень 2014 року на суму 1114831,00 грн., за травень 2014 року на суму 75770,00 грн. (т. 1 а.с. 13-62).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 14.04.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 2345056,50 грн., в тому числі: основний платіж +1563371,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 781685,50 грн. (т. 1 а.с. 12).

Рішенням Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 22.04.2015 року №8573/10/20-38-17-02-21 погоджено застосування процедури податкового компромісу на підставі заяви від 15.04.2015 року №04/04/15. Податковим компромісом визначена сума податку на додану вартість у розмірі 18638,50 грн. (т. 3 а.с. 215).

22.04.2015 року позивачем сплачено погоджену податковим компромісом суму податку на додану вартість у розмірі 18638,50 грн., що підтверджується квитанцією №929 (т. 3 а.с. 217).

В іншій частині позивач не погоджується із податковим повідомленням-рішенням та оскаржує його.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач ні документально, ні нормативно не довів правомірності винесеного податкового повідомлення - рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту перевірки №4739/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 13.11.2014 року, підставами для висновку про завищення податкового кредиту став висновок податкового органу про те, що не було підтверджено здійснення фінансово-господарських операцій та не підтверджено введення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ "Бруксхім" за квітень -травень 2014 р.

Підставою для вказаного висновку стали акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Бруксхім". Також висновок про те, що підприємством не було надано документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей.

Проте, актом перевірки не заперечується факт укладання договору між позивачем та його контрагентом.

З акту перевірки не вбачається претензій податкового органу до правового статусу сторін договору, як платників ПДВ, належності складання первинних документів, відсутності у сторін спірного правочину наміру безпідставно одержати податкову вигоду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивачем (покупець) 01.04.2014 року укладено із ТОВ "Бруксхім" (продавець) договір купівлі - продажу №010414 (т. 1 а.с. 107-108), за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та сплатити за товар народного вжитку відповідно до накладної, яка є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання умов вище зазначеного договору позивачем надано податкові накладні (т. 1 а.с. 122-237), видаткові накладні (т. 1 а.с. 238-250, т. 2 а.с. 1-42), звітом по продажам товарів (т. 2 а.с. 118-135).

Товар отриманий позивачем у свого контрагента зберігався та реалізовувався в орендованому приміщенні, що підтверджується договорами оренди нежитлового приміщення та актами прийому - передачі (т. 2 а.с. 43-105, 136-139-191).

Доставка товару здійснюється самовивозом, що підтверджується товарно-транспортними накладними (т. 1 а.с. 109-114).

Оплата за договором купівлі - продажу №010414 здійснювалась у повному обсязі, що підтверджується журналом РРО (т. 2 а.с. 192- 247, т. 3 а.с. 1-200).

Суд апеляційної інстанції оцінивши наявні в справі докази, відмітив, що матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та контрагентом позивача зобов'язань за спірним правочином. Копії витребуваних судом і долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірного правочину, відповідності спірного правочину вимогам закону відповідачем ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не пред'являлось.

На час укладання та виконання зазначеного вище договору позивач та його контрагент були зареєстровані як юридичні особи та є платниками податку на додану вартість.

Як підтверджено матеріалами справи, правочин укладений між позивачем та ТОВ "Бруксхім" виконано кожною стороною цього договору, що підтверджується первинними документами, а саме податковими накладними. Сторони претензій одна до одної не мали.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні відповідають вимогам п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України та не оспорюються відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення. Доказів фактичної відсутності операцій по придбанню позивачем товару у свого контрагента відповідач не подав.

Податковий орган протиправно не взяв до уваги наявність належним чином оформлених первинних та податкових документів, на підтвердження належного укладення та виконання договору.

Матеріали справи свідчать про те, що документи від позивача перевіряючими були отримані в повному обсязі (т. 3 а.с. 231-233).

Крім того, слід зазначити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Разом з цим колегія судів зазначає, що неможливість проведення зустрічної звірки податківцями у контрагента позивача не є доказом факту нереальності виконання робіт (послуг).

Також матеріалами справи підтверджено, що судовими рішеннями було визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у місті Києві щодо проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруксхім" за результатами якої складено Акт 02.06.2014 р. № 1360/26-59-22-01/38781328 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Бруксхім".

Підприємством позивача правомірно відображено в податковій звітності правові взаємовідносини з вищевказаним суб'єктом господарювання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків невиконання постачальниками їх зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Так, відповідачем не було доведено наявності між позивачем та контрагентом позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Колегія судів зазначає, що матеріалами справи було підтверджено реальний характер спірної фінансово-господарської операції та встановлено відсутність підстав для зменшення позивачу суми податкового кредиту.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. по справі № 820/4050/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.
22.09.2015

Повний текст ухвали виготовлений 22.09.2015 р.