Справа № П/811/969/14
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2015 рокусправа № П/811/969/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 р. у справі № П/811/969/14

за позовом Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості

до ОСОБА_1

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості (далі по тексту - позивач, Кіровоградський МРЦЗ) звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) незаконно отриманих коштів у розмірі 41304,66 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач неправомірно набув статусу безробітного та отримав допомогу по безробіттю у розмірі 41304,66грн., оскільки за результатами звірки з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у березні 2014 року виявлено, що з 09.02.2000р. відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності

Постановою суду першої інстанції позов задоволено. Суд погодився з доводами позивача та зазначив, що позивні вимоги обґрунтовані і підтверджені належними доказами.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що у період перебування на обліку в Кіровоградському МРЦЗ не займався підприємницькою діяльністю, доходу не отримував, стверджує, що не є фізичною особою-підприємцем.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського МРЦЗ за сприянням у працевлаштуванні, зареєструвавшись 03.04.13 як особа, що шукає роботу. На підставі поданої ОСОБА_1 заяви 09.04.13 йому надано статус безробітного (а.с.4, 5, 35 - 36).

З урахуванням вищевказаних обставин наказом Кіровоградського МРЦЗ від 10.04.13 №НТ130410 відповідачу призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати з урахуванням трудового стажу (а.с. 35).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття здійснено відповідні заходи та отримано відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з якими 16.01.14р. до реєстру внесено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 7).

Враховуючи отримані відомості, керівником Кіровоградського МРЦЗ видано наказ №НТ140312 від 12.03.14р., яким відповідач знятий з обліку центру зайнятості на підставі абз.19 пп.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу та з 12.03.14р. відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 36).

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

За приписами пунктів 2, 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про зайнятість населення" зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

У відповідності до частини 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.13 №198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. Відповідно до пунктів 5, 6 цього Порядку статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", з першого дня реєстрації у територіальному органі на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону.

Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається територіальним органом не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного. Особа під час подання зазначеної заяви ознайомлюється з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право зокрема на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю є одним з видів забезпечення за цим Законом.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 розділу 1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.00 №307, (далі по тексту - Порядок №307), допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними. Допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості, на які покладено функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем перебування безробітного на обліку і виплачується в установленому порядку через банківські установи.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.09 №7-1 у відповідності до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України від 13.02.09 №60/62 затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним (надалі - Порядок №7-1/60/62).

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку №7-1/60/62 передбачено, що розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної

Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості) у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення", абз. 19 п.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.13 №198, встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації, є підставою для припинення реєстрації безробітного, а отже і підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю.

Як свідчать матеріали справи, за результатами перевірки Кіровоградським МРЦЗ складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" №12 від 12.03.14. (а.с.6). За змістом акту в ході розслідування встановлено, що відповідач на момент надання статусу безробітного відносився до категорії зайнятого населення, оскільки з 09.02.00 зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Матеріали справи також свідчать, що повідомивши у заяві від 03.04.13 про надання статусу безробітного відповідач подав завідомо неправдиві дані про невіднесення його до категорії зайнятого населення (як такого, що не зареєстрований як фізична особа-підприємець). Таким чином, відповідач неправомірно набув статусу безробітного та безпідставно отримав допомогу по безробіттю.

За встановлених обставин, на час набрання статусу безробітного відповідач мав статус підприємця, при цьому запис про припинення його підприємницької діяльності внесений до Єдиного державного реєстру 02.06.14, тому до 02.06.14 позивач не міг бути визнаним безробітним та не мав права на отримання допомоги по безробіттю, так як вважався зайнятою особою.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 розділу 6 Порядку №307 передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центру зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою.

Відповідно до довідки Кіровоградського МРЦЗ №06-31/349/03 від 02.04.14 сума виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю складає 41 304,66 грн. (а.с.11).

Пунктами 7, 8, 9 Порядку №7-1/60/62 передбачено, що рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

У разі відмови особи повернути незаконно виплачені кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства

Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Матеріали справи підтверджують, що директором Кіровоградського МРЦЗ винесено наказ №230-Д від 13.03.14 про вжиття заходів до повернення коштів, виплачених безробітному ОСОБА_1 як допомога по безробіттю. (а.с.9).

Згідно з пп.8 п.6, п.7 Положенням про Державну службу зайнятості України, затвердженого Указом Президента України від 16.01.13 №19/2013 Державна служба зайнятості України для виконання покладених на неї завдань має право зокрема стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним. Служба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Враховуючи встановлені обставини, приймаючи до уваги неповернення відповідачем в добровільному порядку безпідставно отриманих коштів, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.

Судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 р. у справі № П/811/969/14 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 р. у справі № П/811/969/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна