Справа № 815/4275/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4275/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Кулішенко Є.С.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто);

від відповідачів: Набекало М.М. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового прокурора Південного регіону України, Військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправною відмову у наданні відпустки для догляду за дитиною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військового прокурора Південного регіону України, Військової прокуратури Південного регіону України та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд визнати протиправною відмову Військового прокурора Південного регіону України у наданні відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов'язати Військового прокурора Південного регіону України видати наказ про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13 липня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем Конституції та законів України, оскільки ОСОБА_1 маючи дитину, яка потребує домашнього догляду, 07.07.2015 року подав заяву про надання частини відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2015 року по 29.12.2017 року, долучивши до заяви засвідчену копію свідоцтва про шлюб, про народження та витяг з наказу «Про припинення відпустки по догляду за дитиною достроково до 3-х років ОСОБА_4», проте, листом від 16.07.2015 року №11/19-4334вих15 позивача повідомлено про скорочення займаної останнім посади та запропоновано прибути до Військової прокуратури для вирішення викладених у заяві питань, що, на думку позивача, є відмовою у задоволенні вказаної заяви та у зв'язку з тим, що станом на день звернення до суду заява про надання відпустки не задоволена, ОСОБА_1 вважає таку відмову протиправною та просить суд зобов'язати Військового прокурора Південного регіону України видати наказ про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13 липня 2015 року.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви з підстав, зазначених в позовній заяві та судовій промові, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідачів, не погоджуючись із позовом, надав до суду заперечення, які обґрунтовані тим, що заява про надання відпустки була розглянута та позивачу, у зв'язку з ненаданням всіх передбачених Законом України «Про відпустки» документів, зокрема довідки з управління соціального захисту населення про те, що виплату допомоги по догляду за дитиною припинено, запропоновано позивачу прибути до Військової прокуратури для вирішення викладених у зверненні питань, при цьому відмови у наданні відпустки ОСОБА_1 у вказаному листі заступника військового прокурора Південного регіону України не містилось, а тому надання відповіді на звернення відбулось на підставі норм діючого законодавства України, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що наказом від 01.09.2014 року №31к, на підставі рапорту ОСОБА_1 призначено радника юстиції ОСОБА_1 старшим прокурором відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади старшого прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (а.с.16).

З 04.05.2015 року позивач перебував на лікарняному.

07 липня 2015 року ОСОБА_5 склав та направив засобом поштового зв'язку на адресу Військового прокурора Південного регіону України заяву про надання частини відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2015 року по 29.12.2017 року, долучивши до заяви засвідчені копії свідоцтва про шлюб від 20.08.2011 року, свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 10.01.2015 року та витяг з наказу «Про припинення відпустки по догляду за дитиною достроково до 3-х років ОСОБА_4» (а.с.9-13).

Листом від 16.07.2015 року №11/19-4334вих15 позивача повідомлено про скорочення займаної останнім посади старшого прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України та запропоновано після одужання прибути до Військової прокуратури для вирішення викладених у зверненні питань та подальшого працевлаштування (а.с.14).

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Основний Закон який встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, є Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР).

Відповідно до статей 1-2, 4-5 Закону №504/96-ВР, державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16 1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18 1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та іншими нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України) при визначенні тривалості щорічних відпусток та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону), не враховуються.

Відповідно до ст.17 Закону №504/96-ВР, на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів.

Особам, які усиновили новонароджених дітей безпосередньо з пологового будинку, надається відпустка з дня усиновлення тривалістю 56 календарних днів (70 календарних днів - при усиновленні двох і більше дітей). У разі усиновлення дитини (дітей) обома батьками вказана відпустка надається одному з батьків на їх розсуд.

Відповідно до ст. 18 Закону №504/96-ВР, після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Частина 3 ст. 18 Закону №504/96-ВР визначає, що відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину та одним із прийомних батьків.

Частиною сьомою статті 179 КЗпП встановлено право використання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повністю або частинами, зокрема, батьком дитини. Ця норма кореспондується з положенням статті 20 Закону № 504/96-ВР, якою визначено порядок надання соціальних відпусток. Відповідно до частини четвертої цієї статті особам, зазначеним у частині третій статті 18 Закону № 504/96-ВР (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Таким чином можливо зробити висновок про наявність правових підстав у позивача на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за наявності відповідної заяви та доданих до неї документів, а саме: копії свідоцтва про народження дитини, довідки з місця служби (роботи) матері дитини про те, що вона стала до роботи до закінчення цієї відпустки, та довідка органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання матері про те, що їй припинено виплату допомоги для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (із зазначенням дати) і даний факт не заперечується відповідачами по справі, при цьому така відпустка не надана позивачу у зв'язку з необхідністю надання йому довідки по припиненню виплати допомоги дружині.

Дана позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 01.07.2014 року №21-212а14, відповідно до якої встановлено, що за умови незакінчення терміну вказаної відпустки та наявності зазначеної вище довідки і припинення виплати матері дитини допомоги по догляду за дитиною батько дитини має право на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №208 «Про внесення змін до Порядку призначення виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» щодо припинення виплати допомоги з 01.07.2014 року та відсутністю необхідності надання такої довідки по припиненню виплати допомоги дружині до заяви про надання відпустки, оскільки дані документи прямо передбачені Законом, а тому постанова Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №208 «Про внесення змін до Порядку призначення виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» не звільняє позивача від обов'язку надання таких документів.

Також, слід зазначити, що під час розгляду справи позивачем надано до суду лист Управління соціального захисту населення в Малиновському районі від 10.08.2015 року №К-51, згідно якого роз'яснено, що з 01.07.2014 року припинилася виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №208 «Про внесення змін до Порядку призначення виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (а.с.29), а тому суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на неможливість та недоцільність надання такої довідки під час подання заяви до Військового прокурора Південного регіону України заяву про надання частини відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки доказів щодо відмови або перешкод у отриманні такої довідки в органах соціального захисту населення позивачем до суду не надано.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною відмову Військового прокурора Південного регіону України, яка оформлена листом від 16.07.2015 року №11/19-4334вих15, судом встановлено, що даний лист складено та підписано заступником Військового прокурора Південного регіону України полковником юстиції ОСОБА_8 та у даній відповіді не міститься відмови по суті заявленої вимоги, а лише повідомлено про скорочення займаної останнім посади та запропоновано прибути до Військової прокуратури для вирішення викладених у заяві питань, а тому визнавати в цій частині неправомірною відмову у наданні відпустки, є помилковим, у зв'язку з чим така вимога задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У відповідності до статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військового прокурора Південного регіону України, Військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправною відмову Військового прокурора Південного регіону України у наданні відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобов'язання Військового прокурора Південного регіону України видати наказ про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13 липня 2015 року - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 23 вересня 2015 року.

Суддя П.П.Марин