Справа № 805/2121/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 р. Справа №805/2121/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання - Маковецькій О.О., за участю:

представників другого відповідача - Рад Н.С., Калініченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 (перший позивач), ОСОБА_4 (другий позивач), ОСОБА_5 (третій позивач), ОСОБА_6 (четвертий позивач), ОСОБА_7 (п'ятий позивач), ОСОБА_8 (шостий позивач), ОСОБА_9 (сьомий позивач), ОСОБА_10 (восьмий позивач), ОСОБА_11 (дев'ятий позивач), ОСОБА_12 (десятий позивач), ОСОБА_13 (одинадцятий позивач), ОСОБА_14 (дванадцятий позивач)

до Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області (перший відповідач),

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (другий відповідач)

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, звернулись до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просять суд (з урахуванням збільшених позовних вимог та уточнень):

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неперерахування на рахунок Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області заявлених сум оплати праці;

- визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області щодо невиплати нарахованої заробітної плати у встановлені чинним законодавством строки;

- стягнути з відповідачів заборгованість з оплати праці, яка належить до виплати після утримання усіх податків та обов'язкових платежів в загальній сумі 158 229,43 грн та перерахувати належні суми оплати праці на інші рахунки в установах банку, а саме на користь:

- ОСОБА_3 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 12 289,47 грн;

- ОСОБА_4 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 3 183,49 грн, в т.ч. 1 055,67 грн лікарняний лист;

- ОСОБА_5 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 8 103,02 грн;

- ОСОБА_6 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 15 342,50 грн;

- ОСОБА_7 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 6 424,45 грн, в т.ч. 299,38 грн лікарняний лист;

- ОСОБА_8 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 21 869,14 грн;

- ОСОБА_9 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 19 376,91 грн;

- ОСОБА_10 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 21 812,98 грн;

- ОСОБА_11 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 23 920,76 грн, в т.ч. з оплати лікарняного листа 2 068,78 грн;

- ОСОБА_12 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 5 332,23 грн;

- ОСОБА_13 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 7 950,42 грн;

- ОСОБА_14 заборгованість з оплати праці без урахування обов'язкових утримань в загальній сумі 12 624,06 грн, в т.ч. 878,31 грн з оплати лікарняного листа (а.с. 3-12, 158, 189-198, 214-222).

З викладеного у позові та додаткових пояснень вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивачі перебували у трудових відносинах з Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області (першим відповідачем).

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питань фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та наказу Головного управління ПФУ в Донецькій області від 13 листопада 2014 року № 178 «Про заходи щодо забезпечення реалізації постанови КМУ від 7 листопада 2014 року № 595» у зв'язку з проведенням антитерористичної операції (АТО) Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області здійснило перереєстрацію свого місцезнаходження за новою адресою: м. Красний Лиман, вул. Фрунзе, 15.

Разом із установою позивачі переїхати не мали змогу у зв'язку з відсутністю коштів на такий переїзд та переміщення своїх сімей (зокрема, і через невиплати заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року); незабезпеченням позивачів житлом на новому місці - так, вони самі мали шукати житло для себе та своїх сімей; незабезпеченням транспортом для перевезення документації Управління Пенсійного фонду, меблів, оргтехніки та іншого необхідного для роботи; у зв'язку з тим, що організації фактично не було надано жодного належного приміщення для розміщення не тільки робочих місць, а і самих працівників управління (на 4 управління за вказаною адресою виділено лише одну кімнату).

Більшість позивачів були звільнені з посад 28 листопада 2014 року після отримання 27 листопада 2014 року попередження про необхідність терміново переїхати разом з установою (керівництво було звільнено 12 грудня 2014 року).

Останній платіж з виплати заробітної плати позивачам, здійснений першим відповідачем, - авансові внески у жовтні 2014 року. Заробітна плата наприкінці місяця у жовтні 2014 року сплачена не була, як і у листопаді 2014 року.

Причина невиплати пояснювалась тим, що перший відповідач є бюджетною установою, яка отримує кошти на оплату праці з рахунків вищестоящої організації (ГУ ПФУ у Донецькій області - другий відповідач) у строки, встановлені законодавством та умовами колективного договору за поданою заявкою на фінансування.

Однак, заявки першого відповідача другим профінансовані не були, а 28 листопада 2014 року другий відповідач взагалі анулював рахунок першого, на який надходили кошти на оплату праці, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

Позивач не погоджується з такими діями відповідачів, оскільки відповідно до положень ст.ст. 21, 22, 47, 116 Кодексу законів про працю України передбачена регулярна виплата заробітної плати у строки, встановлені колективним договором, але не рідше 2-х разів на місяць. При звільненні працівника, плата всіх належних сум з оплати праці проводиться в день звільнення в сумі; забороняється будь-яке обмеження прав при укладанні, зміні чи припиненні трудового договору залежно від походження, соціального стану, статі, мови тощо, а також місця проживання.

Посилання відповідачів на Постанову КМУ від 7 листопада 2014 року № 595 на думку позивача безпідставні, оскільки оплата праці працівникам управління за жовтень 2014 року мала бути здійснена 31 жовтня 2014 року - раніше, ніж прийнята вказана постанова. Нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Крім цього, згадана постанова КМУ є неконституційної, так як напряму порушує визначені ст.ст. 22, 24, 43 Конституції України права громадян на оплату праці.

Випадки обмеження конституційних прав і свобод встановлені ст. 64 основного Закону - воєнний та надзвичайний стан, які в України як на час звільнення позивачів, так і на час їх звернення до суду не оголошені.

Також невиплата належних сум заробітної плати є порушенням ст. 12 Конвенції № 95 «Про охорону заробітної плати» від 1 липня 1949 року, яка діє на території України.

Позивачі наголошують, що використання праці без її оплати є ознакою рабства.

Зазначено, що примирення сторін в несудовому порядку шляхом надання позивачами відповідачам для оплати праці ряду документів, що вказані на сайті ГУ ПФУ в Донецькій області - неможливе, з огляду на наступне.

Вимога надати документи, визначені на вказаному вище сайті (штатний розклад, кошторис, лікарняні листи за період жовтень-листопад 2014 року, журнал-головна книга, меморіальні ордери № 2 та № 5 разом із первинною документацією, накази з кадрових питань, накази з основної діяльності) - необґрунтована, оскільки, по-перше, такі документи рекомендовано надати працівниками управлінь, а позивачі такими вже не є. По-друге, більшість з документів може належати лише першому відповідачу, або бути переданими другому відповідачу. По-третє, щодо іншого переліку необхідних оригіналів документів (заява про виплату заробітної плати, паспорт, трудова книжка, картка платника податків, довідка про взяття на облік особи, яка переміщується тимчасово окупованої території України) позивачі зазначають, що заявою про виплату заробітної плати можна вважати дану позовну заяву, а інші копії документів, окрім довідки про переміщення на підконтрольну територію, позивачами додані по позовної заяви.

З огляду на вищевказане, позивачі наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 3-12, 189-198, 214-222).

Ухвалою суду від 1 липня 2015 року про зупинення провадження по справі залучено до участі у розгляді справи другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 168-169).

16 вересня 2015 року позивачі до суду не з'явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивачів, в якій вони просять провести слухання справи у їх відсутність (а.с. 183).

Представник першого відповідача до судового засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи управління повідомлялося судом належним чином. Причини неявки представника суду не повідомлялись.

Представники другого відповідача до суду з'явились, наполягали на відмові у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначено наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Втім, позивачами довідки про переміщення на підконтрольну територію не надані.

Перший відповідач (Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області) у зв'язку з проведенням АТО здійснив перереєстрацію свого місцезнаходження за адресою у м. Красний Лиман - тобто, на підконтрольну територію України, не ліквідовано, в процесі реорганізації чи в стані припинення не перебуває. На теперішній час ним вживаються заходи щодо підбору кадрів з метою поновлення функціонування першого відповідача.

Зазначено, що позивачі перебували у трудових відносинах з першим відповідачем, а не з другим, а отже ГУ ПФУ у Донецькій області не наділено компетенцію по виплаті позивачам заробітної плати.

Всі позивачі є звільненими особами, проте, після звільнення вищевказаних осіб ніякі документи, печатки, пенсійні справи та інша документація територіального управління (першого відповідача) не надходила на адресу головного управління як до вищестоящої організації. Отже, головне управління підтвердити факт роботи позивачів в територіальному управлінні не має можливості.

Також зазначено, що не є зрозумілим - з чого саме складаються суми, визначені у довідках про заборгованість з заробітної плати позивачів (чи включають вони надбавки, премії - наказів про преміювання, наказів, де б були вказані розміри надбавок, позивачами не надані).

З огляду на наведене, другий відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 175-179, 231).

При прийнятті рішення у даній справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно ч.ч. 1-2 та 4 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Ухвалою суду про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 5 червня 2015 року першому відповідачу було запропоновано у випадку наявності заперечень проти адміністративного позову надати суду письмові заперечення та всі матеріали на підтвердження цих заперечень (а.с. 160).

Ухвалою суду від 1 липня 2015 року запропоновано другому відповідачу надати пояснення стосовно заявлених позивачами вимог та докази на їх підтвердження (а.с. 168-169).

Представниками другого відповідача в ході проведення судових засідань, які відбулись за їх участі, 22 липня 2015 року, 2 вересня 2015 року, 16 вересня 2015 року, надані пояснення, в також письмові заперечення проти позову, зі змісту яких вбачається, що перший відповідач (Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області) у зв'язку з проведенням АТО здійснив перереєстрацію свого місцезнаходження за адресою у м. Красний Лиман - тобто, на підконтрольну територію України, не ліквідовано, в процесі реорганізації чи в стані припинення не перебуває.

Докази фактичного функціонування вказаного територіального підрозділу Пенсійного фонду України в матеріалах справи відсутні.

Поясненнями другого відповідача зазначено, що на теперішній час ним вживаються заходи щодо підбору кадрів з метою поновлення функціонування Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області.

Першим відповідачем суду не надано заперечень проти позову, доказів їх в обґрунтування, інших документів тощо.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги приписи ч.ч. 2-4, 6 ст. 71 КАС України суд розглядає справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах даної справи.

Заслухавши представників другого відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі перебували у трудових відносинах з Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області (першим відповідачем).

На підставі наказу Жданівського міського управління Пенсійного фонду України (правопопередник першого відповідача) № 7-0 від 19 лютого 2011 року ОСОБА_3 призначено на посаду головного спеціаліста по контролю за виплатою пенсії відділу пенсійного забезпечення про призначення (позивач перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з цієї ж дати) (а.с. 13, 21). На день звільнення перший позивач обіймала посаду головного спеціаліста відділу з виплати пенсій (а.с. 13), була звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) (а.с. 22), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 20).

ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з 5 жовтня 2012 року, наказом останнього № 19-0 від 5 жовтня 2012 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій, яку обіймала по день звільнення (а.с. 13, 30); звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 31), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 29).

Наказом першого відповідача № 29-0 від 9 вересня 2010 року ОСОБА_5 призначено на посаду головного спеціаліста - системотехніка відділу обліку надходження платежів (третій позивач перебував у трудових відносинах з першим відповідачем з цієї ж дати) (а.с. 13, 40). На час звільнення третій позивач перебував на посаді головного спеціаліста інформаційних систем та програмного забезпечення (а.с. 13); був звільнений з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 41), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 39).

ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з 10 січня 2000 року (а.с. 13), наказ про прийняття на роботу позивача відсутній у матеріалах справи. На день звільнення четвертий позивач перебувала на посаді першого заступника начальника управління, що підтверджується наказом від 31 жовтня 2014 року № 20-ос про призначення на посаду (а.с. 51); звільнена з посади наказом Пенсійного фонду України від 12 грудня 2014 року № 431-о згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 52), про що є відповідний запис у трудовій книжці - «звільнена за власним бажанням у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України» (а.с. 43).

Наказом першого відповідача від 19 грудня 2013 року № 36-ос ОСОБА_7 призначено на посаду головного спеціаліста відділу обліку та звітності, інформаційного забезпечення та контролю за надходженням доходів (п'ятий позивач перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з цієї ж дати) (а.с. 13, 64); на день звільнення перебувала на посаді головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи (а.с. 13); звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 65), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 63).

ОСОБА_8 наказом першого відповідача від 6 жовтня 2005 року № 33-0 призначена на посаду головного спеціаліста з кадрів (перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з цієї ж дати), на день звільнення обіймала посаду головного спеціалісту з питань управління персоналом (а.с. 13, 77). Шостий позивач звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 78), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 75-76).

Наказом Жданівського міського відділу Донецького обласного управління Пенсійного фонду України (правопопередник першого відповідача) від 8 лютого 1996 року № 2 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_9 прийнято на посаду головного спеціаліста з планування бюджету, на день звільнення позивач перебувала на посаді головного спеціаліста виконання бюджету, бухгалтерського обліку та звітності (а.с. 13, 88). Сьомий позивач звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 89), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 87).

ОСОБА_10 призначена на посаду начальника відділу надходження доходів наказом Жданівського міського управління Пенсійного фонду України (правопопередник першого відповідача) від 8 грудня 2003 року № 30-0, з цієї ж дати перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем, перебувала на посаді начальника управління на день звільнення (а.с. 13, 106). Восьмий позивач звільнена з посади наказом Пенсійного фонду України від 12 грудня 2014 року № 431-о згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.107), про що є відповідний запис у трудовій книжці - «звільнена за власним бажанням у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України» (а.с. 105).

ОСОБА_11 перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з 16 травня 2006 року. Наказом першого відповідача від 16 травня 2006 року № 12-0 дев'ятого позивача призначено на посаду головного спеціаліста - юрисконсульта, яку вона обіймала по день звільнення (а.с. 13, 119); звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 120), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 118).

На підставі наказу першого відповідача від 26 жовтня 2010 року № 46-0 ОСОБА_12 призначена на посаду головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення (з цієї ж дати перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем), на день звільнення перебувала на посаді головного спеціаліста відділу з призначення пенсій (а.с. 13, 133). Десятий позивач звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 134), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 132).

Наказом Жданівського міського управління Пенсійного фонду України (правопопередник першого відповідача) від 2 березня 2001 року № 16-0 ОСОБА_13 призначено на посаду секретаря-друкарки (з цієї ж дати одинадцятий позивач перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем); перебувала на посаді начальника відділу з виплати пенсії на день звільнення (а.с. 13, 141); звільнена з посади наказом першого відповідача від 28 листопада 2014 року № 25-ос за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 147), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 140).

ОСОБА_14 перебувала у трудових відносинах з першим відповідачем з 12 січня 2012 року, наказом Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 12 січня 2012 року № 06-0 призначена на посаду заступника начальника Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області, на якій перебувала по день звільнення (а.с. 13, 153). Дванадцятий позивач звільнена з посади наказом Пенсійного фонду України від 12 грудня 2014 року № 431-о за власним бажанням згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 155), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 152).

В матеріалах справи наявні копії вищевказаних наказів, які засвідчені позивачами ОСОБА_8 та ОСОБА_10, печаткою установи першого відповідача; оригінали вказаних наказів суду для огляду надані не були.

Також, в матеріалах справи наявні копії трудових книжок позивачів, втім, засвідчені належним чином копії чи оригінали суду не надані.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питань фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та наказу Головного управління ПФУ в Донецькій області від 13 листопада 2014 року № 178 «Про заходи щодо забезпечення реалізації постанови КМУ від 7 листопада 2014 року № 595» у зв'язку із проведенням АТО Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області здійснило перереєстрацію свого місцезнаходження за адресою: м. Красний Лиман, вул. Фрунзе, 15, де зареєстровано і станом на час розгляду справи (а.с. 166-167, 176-179, 231, 236-239).

З наданих другим відповідачем пояснень та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що станом на час розгляду справи перший відповідач не ліквідований, не перебуває в процесі реорганізації чи в стані припинення, зареєстроване місцезнаходження: м. Красний Лиман, вул. Фрунзе, 15 (а.с. 166-167, 176-179).

Докази фактичного функціонування даного територіального підрозділу Пенсійного фонду України в матеріалах справи відсутні.

Поясненнями другого відповідача зазначено, що на теперішній час останнім вживаються заходи щодо підбору кадрів з метою поновлення функціонування Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області (а.с. 231), що підтверджується відповідним наказом (а.с. 243).

З наведеного вище вбачається, що на час переміщення та по день судового розгляду справи Управління Пенсійного фонду в м. Жданівці Донецької області фактично не здійснює свої функції.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачі до нового місця реєстрації установи - у м. Красний Лиман не переїхали; за їх посиланнями - через відсутність коштів на реалізацію такого переміщення.

Відповідно до зазначеного у позові (що не спростовано відповідачами у справі) останню заробітну плату вони отримали частково за жовтень 2014 року (авансові внески за жовтень 2014 року).

За посиланнями позивачів, частково за жовтень 2014 року та повністю за листопад 2014 року першим відповідачем заробітна плата була їм нарахована, проте не виплачена. Розрахунок з ними в день звільнення проведений не був.

Зазначене не спростовано відповідачами у справі.

У довідках-розрахунках, виданих позивачам 28 листопада 2014 року Управлінням Пенсійного фонду у м. Жданівці Донецької області та підписаних тодішніми начальником управління ОСОБА_10 (позивач) і в.о. головного бухгалтеру ОСОБА_15, зазначено, що особи, яким довідки видані, дійсно працювали в установі першого відповідача та їх заборгованість за жовтень-листопад 2014 року з виплати заробітної плати та середньої заробітної плати складають суми, визначені у них.

Так, відповідно до довідки № 4547/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_3, заборгованість з заробітної плати складає (в сумі, що виплачується безпосередньо працівникові) - 12 289,47 грн (а.с. 17);

відповідно до довідки № 4542/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_4, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 2 127,82 грн, заборгованість по тимчасовій непрацездатності (лікарняний лист) за Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 1 055,67 грн (а.с. 26);

згідно з довідкою № 4540/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_5, заборгованість з заробітної плати складає (сума до виплати) 8 103,02 грн (а.с. 35);

довідкою № 4539/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_6, визначена заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) 15 342,50 грн (а.с. 45);

відповідно до довідки № 4554/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_7, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 6 125,07 грн, заборгованість по тимчасовій непрацездатності (лікарняний лист) за Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 299,38 грн (а.с. 56);

довідкою № 4544/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_8, визначена заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) в розмірі 21 869,14 грн (а.с. 69);

згідно з довідкою № 4545/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_9, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 19 376,91 грн (а.с. 83);

відповідно до довідки № 4538/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_10, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 21 812,98 грн (а.с. 95);

згідно з довідкою № 4541/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_11, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 21 851,98 грн, заборгованість по тимчасовій непрацездатності (лікарняний лист) за Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 2 068,78 грн (а.с. 111);

довідкою № 4548/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_12, визначена заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) в розмірі 5 332,23 грн (а.с. 126);

відповідно до довідки № 4551/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_13, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 7 950,42 грн (а.с. 137);

згідно з довідкою № 4550/02 від 28 листопада 2014 року, яка видана ОСОБА_14, заборгованість з заробітної плати (сума до виплати) складає 11 745,75 грн, заборгованість по тимчасовій непрацездатності (лікарняний лист) за Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 878,31 грн (а.с. 145).

Суд зазначає, що з вказаних довідок не вбачається - з чого саме складається сума заборгованості, чи включені до сум надбавки, премії тощо, на чому також наполягає другий відповідач (а.с. 176-179).

Не погодившись із невиплатою заробітної плати позивачі 23 квітня 2015 року звернулися до суду із даним позовом (а.с. 3-12, 158).

При розгляді даної справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірним питанням у даній справі є правомірність/неправомірність невиплати позивачам заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року - беручи до уваги, що позивачі у зазначений період займали посади в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Жданівці Донецької області.

Відповідно до матеріалів справи після переміщення у листопаді 2014 року установи першого відповідача з м. Жданівка Донецької області (територія якого у спірний період та станом на час розгляду справи є непідконтрольною владі України) позивачі разом із установою не перемістилися до м. Слов'янськ. 28 листопада 2014 року та 12 грудня 2014 року (керівні посади) були звільнені із займаних посад, та, відповідно, з цього часу не виконували свої службові обов'язки.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст. 33 Закону України 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" встановлено, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (таємне).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669). Даний Закон набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Як встановлено ст. 1 цього Закону, періодом проведення антитерористичної операції вважається час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Правління Національного Банку України "Про призупинення здійснення фінансових операцій" від 6 серпня 2014 року № 466 призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року (набрала чинності 11 листопада 2014 року) "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Цією ж постановою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), пунктом 2 якого визначено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 3 Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обов'язки (п. 4 Тимчасового порядку).

Згідно ст. 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" від 13 січня 2013 року № 85-VIII метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Таким чином, законодавець встановив, що громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, а також громадянам, які тимчасово переселені, до 31 грудня 2015 року має бути погашена заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції.

Станом на час прийняття рішення по справі Закон України від 13 січня 2015 року № 85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (або його окремі положення) таким, що не відповідає Конституції України - не визнавався.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вирішення питання щодо погашення заборгованості перед позивачами із виплати заробітної плати є передчасним, оскільки за приписами ст. 1 Закону № 85-VIII відповідні заходи повинні бути вжиті до 31 грудня 2015 року та не потребують прийняття відповідного судового рішення щодо зобов'язання нарахування та виплати або стягнення заробітної плати.

Крім того, докази фактичного функціонування Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області в матеріалах справи відсутні, а довідки про переміщення на підконтрольну територію України позивачами суду не надані.

Щодо посилань позивачів на норми національного та міжнародного законодавства, які гарантують права та свободи людини, суд зазначає, що всі ці норми діють та підлягають застосуванню у мирний час. Особливості правового регулювання спірних правовідносин, в тому числі і часткове обмеження певних прав осіб, зокрема, щодо оплати праці, на теперішній час в Україні обумовленні проведенням на території Донецької та Луганської областях антитерористичної операції.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією вищого органу законодавчої влади України, викладеної у заяві Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадян і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», яка схвалена постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги приписи статей 11, 71 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність ознаки неправомірності в діях (бездіяльності) відповідачів щодо невиплати позивачам заборгованості за період жовтень-листопад 2014 року, відповідно, позовні вимоги позивачів в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги позивачів про стягнення з відповідачів заборгованості із заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року в загальній сумі 158 229,43 грн є похідними від позовних вимог про визнання бездіяльності неправомірно, суд вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволенні і цих позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 2, 9, 69-71, 86, 158-163, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити у повному обсязі.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 16 вересня 2015 року в присутності представників другого відповідача.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 21 вересня 2015 року.

Суддя Волгіна Н.П.