Справа № 2а/1570/6046/2011
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2011-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/6046/2011
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Цховребової М.Г.

суддів - Бутенка А.В., Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Ігнатенко М.Ю.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

перекладача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Темура Нугзаровича до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення нечинним та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

4 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення відповідача від 02.02.2011 року № 40-11, яким позивачу відмовлено в наданні статусу біженця в Україні, нечинним з моменту його прийняття; зобовязання відповідача надати позивачу статус біженця в Україні.

В судовому засіданні позивач підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.4-6).

Відповідач в судове засідання не прибув. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.29), про причини неприбуття суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Заперечення проти позову до суду не надійшли.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_3, прибув на територію України 31.03.2009 року офіційно, на підставі національного паспорту 07АЕ49730. (а.с.51, 76-80)

13 серпня 2010 року позивач звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області із заявою про надання статусу біженця (а.с.47), з зазначенням наступних причин звернення: «Я виїхав з Абхазії ОСОБА_3 після початку військових дій. Пішки дістався до ОСОБА_3, до березня 2009 року я перебував в ОСОБА_3. Нам дали там документи, що ми були в ОСОБА_3. Покинув ОСОБА_3 тому, що там ніякої допомоги нам не надали, роботою не забезпечили. Тут в Україні в мене мешкає моя сестра, вона запросила мене і я покину ОСОБА_3 і приїхав на Україну. Повернутися додому ми не можемо. Там все знищено. Раніше не звертався бо не знав що це можливо».

Будь-яких документів та/або матеріалів, що могли бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця позивачем до заяви не додано. (а.с.47)

В анкеті позивача, як особи, яка звернулась з заявою про надання статусу біженця, від 13.08.2010 року (а.с.49-52) зазначено зокрема, що ОСОБА_1:

- народився 24 квітня 1989 року в Абхазії ОСОБА_3, м. Ткварчелі;

- громадянин ОСОБА_3, грузин, християнин;

- рідні мови грузинська, російська, володіє також англійською, турецькою, німецькою мовами, закінчив Інститут іноземних мов в 2010 року в м. Кутаїсі, ОСОБА_3;

- неодружений;

- члени сімї, які не супроводжують заявника: ОСОБА_1 Нугзар Кадойович батько, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає за адресою: ОСОБА_3, м. Сінакі; ОСОБА_4 сестра, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживає за адресою: Україна, м. Одеса;

- раніше не працював;

- в Україні проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4;

- в інших країнах за наданням притулку або за наданням статусу біженця не звертався;

- в країні постійного проживання в політичній партії, у релігійній, військовій або громадській організації не перебував;

- невійськовозобовязаний.

Наказом Управління міграційної служби в Одеській області № 61 від 13 серпня 2010 року «Про дозвіл у прийнятті заяви про надання статусу біженця» прийнято до розгляду заяву позивача та згідно чинному законодавству зобовязано провести відповідну процедуру. (а.с.53)

13.08.2010 року позивача ознайомлено з порядком прийняття рішення за його заявою, правами і обовязками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. (а.с.54)

06.09.2010 року головним спеціалістом відділу у справах біженців управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_5 в присутності перекладача проведено співбесіду (а.с.57-61), під час проведення якої позивач зазначив, зокрема на питання:

- В якому році ваша родина переїхала в м. Сенакі?

- В 1993 році. Ми виїхали через військовий конфлікт між абхазами і грузинами, через поділ території. Справа в тому, що мій батько грузин по національності, а мати абхазка. В 1993 році виник перший військовий конфлікт між Абхазією та ОСОБА_3 через те, що Абхазія вимагала незалежності від ОСОБА_3, на підставі цього родина переїхала в ОСОБА_3, м. Сенакі.

- Чому ви вирішили виїхати з ОСОБА_3?

- м. Сенаті це невелике місто, яке знаходиться на кордоні між Автономною ОСОБА_6 Абхазією та ОСОБА_3. В серпні 2008 року виник знов військовий конфлікт, мирне населення було втягнуто в цей політичний конфлікт, через який ми сильно постраждали. Багато абхазців були вимушені покинути свої оселі та переїхати до колишніх республік Радянського Союзу. В місто Сенакі був стягнутий танковий батальйон Грузинської армії, який захищав свою територію від нападу російських військ. Практично все місто було зруйновано, населення було вимушено виїхати, як біженці по всій країні та за її межами.

- На момент ведення військових дій в 2008 році ви навчались в університеті в Кутаїсі?

- Так, в 2008 році перейшов на заочне навчання. Під час ведення військових дій в серпні 2008 року я був в Туреччині на заробітках. Під час військових дій повертався з Туреччини, на кордоні мені повідомили, що в ОСОБА_3 почалися військові дії, але я зупинився в Аджарії (ОСОБА_6 ОСОБА_3), м. Батумі. Під час військових дій мої батьки виїхали з м. Сенакі в м. Батумі заради збереження свого життя, тому що Батумі на той період було спокійним містом.

Згідно з висновком працівника щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця позивачу від 06.09.2010 року (а.с.62), причиною звернення до міграційної служби позивач назвав побоювання повертатися на батьківщину через політичний конфлікт, який час від часу переходить у військові дії між ОСОБА_3 та Абхазією. Враховуючи вищезазначене, розглянувши справу № 10/163 гр. ОСОБА_1, головний спеціаліст відділу у справах біженців управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_5, на підставі проведеного інтервю, під час якого заявник навів факти, що не виключають можливості вважати обґрунтованим побоювання повертатися на батьківщину, і вимагають подальшої перевірки, вважає доцільним прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання йому статусу біженця.

Наказом Управління міграційної служби в Одеській області № 68 «Про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця» прийнято рішення про здійснення оформлення необхідних документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_3 (Абхазії) ОСОБА_1 Темуру Нугзаровичу, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с.63)

16.09.2010 року Управлінням міграційної служби в Одеській області направлено письмові запити до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області, УМВС України в Одеській області, УСБ України в Одеській області щодо повідомлення про наявність або відсутність інформації, яка перешкоджала б наданню позивачу статусу біженця в Україні. (а.с.64, 65, 66, 67)

Наказом Управління міграційної служби в Одеській області № 84 від 9 листопада 2010 року «Про дозвіл на продовження розгляду документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця» за поданням головного спеціаліста відділу у справах біженців Управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_5 від 09.11.2010 року (а.с.69) прийнято рішення про подовження оформлення особової справи № 10/163 на позивача та підготування особової справи до направлення в Деркомнацрелігій України для прийняття остаточного рішення. (а.с.70)

Листом відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області № 31/30-2370 від 29.11.2010 року повідомлено: «компрометуючими матеріалами відносно вказаної особи не володіємо.» (а.с.68)

Крім того, 21.11.2007 року Міністерством біженців та розселення ОСОБА_3 позивачу було видано посвідчення біженця примусово переміщеної особи № 62013-001935. (а.с.73)

Відповідно до висновків органу міграційної служби щодо відмови в наданні статусу біженця позивачу від 29.11.2010 року, справа № 10/163 (а.с.85-87): «Під час співбесіди заявник повідомив наступне. Виїхав з ОСОБА_3 авіарейсом ОСОБА_3 (Тбілісі) Україна (Київ). В Україну прибув 31.03.2009 року місце перетину кордону аеропорт Бориспіль. … Основна причина виїзду зі слів заявника військові дії та відсутність роботи на території ОСОБА_3. Але, під час військових дій (серпень 2008р.) він не перебував на території ОСОБА_3, а був на заробітках в Туреччині. Після завершення військових дій (серпень 2008р.) він разом з родиною тривалий час до (31.03.2009 року) проживав в Аджарії в м. Батумі, і його життю не загрожувала небезпека, тому що Аджарія, за його твердженням є спокійною Автономною ОСОБА_6 ОСОБА_3. Відповідно до п. 167 Керівництва по процедурам і критеріям визначення статусу біженця (відповідно до Конвенції 1951 р. і Протоколу 1967 р., що стосуються статусу біженця): «ОСОБА_2, вынужденные покинуть страну происхождения в результате внутренних и международных вооруженных конфликтов, обычно не рассматриваются как беженцы по смыслу Конвенции 1951 года и Протокола 1967 года.». Також привертає увагу той факт, що заявник до прибуття в Україну мав статус біженця в ОСОБА_3 посвідчення біженця № 62013-001935 видано Міністерством біженців та розселення ОСОБА_3. Відповідно до ст. 10 абз. 6 Закону України «Про біженців», особа яка до прибуття в Україну була визнана біженцем або отримала притулок в іншій країні, статус біженця не надається. Відповідно до повідомленої інформації заявником та наданих документів (крім посвідчення біженця) згідно ст. 10 абз. 6 Закону України «Про біженців», вважає, що гр. ОСОБА_3 ОСОБА_1 не підпадає під критерії визначення статусу біженця, та є за доцільним відмовити йому в наданні статусу біженця.»

Рішенням Державного комітету у справах національностей та релігій № 40-11 від 2 лютого 2011 року «Про відмову в наданні статусу біженця» підтримано висновок Управління міграційної служби в Одеській області та відмовлено у наданні статусу біженця позивачу, відповідно до абзацу пятого статті 10 Закону України «Про біженців», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні. (а.с.43)

Наказом Управління міграційної служби в Одеській області № 9 від 04.02.2011 року «Про прийняття остаточного рішення Державним комітетом України у справах національностей та релігій» (а.с.42) прийнято рішення: про ознайомлення заявника з прийнятим рішенням; по справі № 10/163 видати повідомлення «Про відмову в наданні статусу біженця», ознайомивши з правом оскарження зазначеного рішення; вилучити у вищезазначеного громадянина довідку про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця; ознайомити з прийняттям по справі рішенням відповідні структури.

Письмовим повідомленням від 07.02.2011 року № 17-9104 позивача сповіщено про відмову в наданні статусу біженця, розяснено порядок оскарження зазначеного рішення та обовязок, у разі невикористання права на оскарження, залишити територію України в установлений строк за відсутності інших законних підстав для перебування в Україні. Зазначене повідомлення отримане позивачем 11.03.2011 року. (а.с.40)

В судовому засіданні позивач підтвердив вищенаведені анкетні дані, обставини щодо прибуття та знаходження в Україні, причини еміграції та причини і підстави звернення із заявою про надання йому статусу біженця, з рішенням за результатами розгляду якої він не згоден.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано національним законодавством та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (чинними та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про біженців» від 21 червня 2001 року № 2557-III (далі ЗУ № 2557-III), Положенням про управління (відділ, сектор) міграційної служби в Автономній ОСОБА_6 Крим, областях, містах Києві та Севастополі та релігій, затвердженим Наказом Державного комітету України у справах національностей та релігій від 12 лютого 2009 р. № 15 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2009 р. за № 228/16244 (далі Положення про управління), Конвенцією «Про статус біженців» від 28 липня 1951 року, приєднання до якої відбулось на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» від 10 січня 2001 року № 2942-III (далі Конвенція), Угодою між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців від 23 вересня 1996 року ратифікація якої відбулась на підставі Закону України «Про ратифікацію Угоди між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців та Протоколу про доповнення пункту 2 статті 4 Угоди між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців» від 21 жовтня 1999 року № 1185-XIV (далі Угода), Керівництвом з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців ООН від 1992 року.

Абзацом 2 частини 1 статті 1 ЗУ № 2557-ІІІ встановлено, що біженець особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно зі ст. 1 Конвенції, у цій Конвенції термін «біженець» означає особу, яка:

1) вважалася біженцем згідно з угодами від 12 травня 1926 р. і 30 червня 1928 р. або згідно з конвенціями від 28 жовтня 1933 р. і 10 лютого 1938 р., Протоколом від 14 вересня 1939 р. або згідно зі Статутом Міжнародної організації у справах біженців;

постанови про відмову в праві вважатися біженцями, ухвалені Міжнародною організацією у справах біженців у період її діяльності, не перешкоджають тому, щоб статус біженця надавався особам, які задовольняють умовам, викладеним у пункті 2 цього розділу;

2) внаслідок подій, які відбулися до 1 січня 1951 р., і через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознакою расової належності, релігії, громадянства, належності до певної соціальної групи чи політичних поглядів знаходиться за межами країни своєї національної належності і не в змозі користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися таким захистом внаслідок таких побоювань; або, не маючи визначеного громадянства і знаходячись за межами країни свого колишнього місця проживання в результаті подібних подій, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок таких побоювань.

З аналізу наведених норм вбачається, що поняття «біженець» включає чотири обовязкові ознаки, а саме:

- знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства за межами країни свого колишнього місця проживання;

- наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;

- неможливість або небажання користуватись захистом країни походження внаслідок таких побоювань;

- побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

При цьому суд вважає, що «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішує покинути країну і стати біженцем. Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Згідно ст. 6 ЗУ № 2557-ІІІ до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції належить:

- прийняття рішень про надання, втрату і позбавлення статусу біженця;

- координація взаємодії інших органів виконавчої влади з питань, що стосуються біженців;

- розроблення і затвердження зразків довідок про подання особою заяви про надання статусу біженця, про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця, про прийняття скарги до розгляду, про звернення до суду та переліку документів і їх зразків, необхідних для вирішення питання про надання, втрату і позбавлення статусу біженця;

- розгляд скарг на рішення органів міграційної служби в Автономній ОСОБА_6 Крим, областях, містах Києві та Севастополі про відмову у прийнятті заяви про надання статусу біженця та про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та скасування цих рішень, якщо вони були прийняті з порушенням законодавства про біженців;

- видача довідок про прийняття скарги до розгляду та про звернення до суду;

- ведення централізованого обліку та створення централізованої інформаційної системи про осіб, які подали заяви про надання статусу біженців;

- збір та аналіз інформації щодо наявності у країнах походження біженців умов, зазначених у абзаці другому статті 1 цього Закону;

- створення та утримання пунктів тимчасового розміщення біженців;

- підготовка до розгляду Кабінетом Міністрів України пропозицій про визначення обсягів фінансування заходів, які здійснюються на виконання цього Закону;

- контроль за виконанням цього Закону.

Стаття 7 ЗУ № 2557-ІІІ закріплює компетенцію органів міграційної служби в Автономній ОСОБА_6 Крим, областях, містах Києві та Севастополі, в тому числі прийняття заяв від іноземців та осіб без громадянства про надання їм статусу біженця у порядку, передбаченому цим Законом та прийняття рішень про оформлення документів для вирішення питання щодо надання, втрати або позбавлення статусу біженця.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 ЗУ № 2557-ІІІ особи, які не є громадянами України та на законних підставах тимчасово перебувають на території України і під час такого перебування в країні їх громадянської належності чи постійного проживання виникли умови, зазначені у абзаці другому статті 1 цього Закону, внаслідок яких вони не можуть повернутися до країни свого походження і мають намір набути в Україні статусу біженця, повинні звернутися до відповідного органу міграційної служби із заявами про надання їм статусу біженця до закінчення строку дії дозволу на перебування в Україні.

Статтею 10 ЗУ № 2557-ІІІ передбачено, що статус біженця не надається особі:

- яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві;

- яка вчинила тяжкий злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою набуття статусу біженця, якщо таке діяння віднесено Кримінальним кодексом України до тяжких злочинів;

- яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об'єднаних Націй;

- стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні;

- яка до прибуття в Україну була визнана біженцем або отримала притулок в іншій країні;

- яка до прибуття в Україну з наміром набути статусу біженця перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених з сім'ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їхніх нащадків (дітей, онуків).

Частиною 2 статті 12 ЗУ № 2557-ІІІ встановлено, що під час співбесіди заявникові, який не розуміє українську або російську мову, орган міграційної служби забезпечує перекладача, який перекладає на мову, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен суворо дотримуватися конфіденційності з обов'язковим оформленням органом міграційної служби розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника. Співбесіда з дитиною, розлученою з батьками, проводиться в присутності її законного представника, який подав заяву про надання статусу біженця від імені дитини, психолога або педагогічного працівника. На прохання законного представника дитини, розлученої з сім'єю, співбесіда з такою дитиною проводиться в присутності адвоката.

Відповідно до ст. 13 ЗУ № 2557-ІІІ розгляд заяви про надання статусу біженця здійснюється органами міграційної служби в Автономній ОСОБА_6 Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. У разі потреби строк розгляду може бути продовжено керівником органу міграційної служби за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більше ніж до трьох місяців.

Працівником органу міграційної служби проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частиною другою статті 12 цього Закону.

Орган міграційної служби разом з органами внутрішніх справ, служби безпеки здійснює перевірку наявності обставин, за якими статус біженця не надається відповідно до абзаців другого, третього і четвертого статті 10 цього Закону.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про надання їй статусу біженця, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо надання або відмови у наданні статусу біженця.

Особова справа заявника разом з письмовим висновком органу міграційної служби, який розглядав заяву, надсилається до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції для прийняття остаточного рішення за заявою.

Згідно ст. 14 ЗУ № 2557-ІІІ рішення за заявою про надання статусу біженця приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах міграції протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. У разі потреби строк прийняття рішення може бути продовжено керівником спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції, але не більше ніж до трьох місяців.

На основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця.

Якщо спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції прийняв рішення про відмову у наданні статусу біженця, орган міграційної служби в Автономній ОСОБА_6 Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято це рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця, вилучається, про що орган міграційної служби протягом трьох робочих днів інформує орган внутрішніх справ за місцем проживання заявника і відповідний орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Національний паспорт та інші документи, що перебували на зберіганні в органі міграційної служби, повертаються власникові.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Положення про Державний комітет у справах національностей та релігій є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах міграції в межах, визначених законодавством про біженців.

Відповідно до ст. 3 Угоди співробітництво між Урядом та Управлінням Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців у галузі надання міжнародного захисту і гуманітарної допомоги біженцям та іншим особам, які належать до компетенції Управління Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, здійснюється на основі Статуту Управління Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, відповідних рішень та резолюцій Управління Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, прийнятих органами Організації Об'єднаних Націй.

З встановлених судом обставин вбачається, що позивач не підпадає під визначення статусу біженця, передбаченого ч. 2 ст. 1 ЗУ № 2557-ІІІ та Конвенцією «Про статус біженців» від 28 липня 1951 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На підставі встановлених в судовому засіданні обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновків про те, що оскаржуване рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій про відмову ОСОБА_1 Темуру Нугзаровичу в наданні статусу біженця прийнято відповідно до вимог діючого законодавства, в тому числі положень ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно підстав для його скасування немає.

Враховуючи та на підставі висновків суду про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача, суд вважає за неможливе задоволення другої позовної вимоги позивача зобовязання Державного комітету України у справах національностей та релігій надати громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 Темуру Нугзаровичу статус біженця в Україні.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 71, 86, 94, 128, 158-162, 167, 184-186 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Темура Нугзаровича до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 02.02.2011 року № 40-11, яким ОСОБА_1 Темуру Нугзаровичу відмовлено в наданні статусу біженця в Україні, нечинним з моменту його прийняття; зобовязання Державного комітету України у справах національностей та релігій надати ОСОБА_1 Темуру Нугзаровичу статус біженця в Україні залишити без задоволення повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

В повному обсязі постанову складено 13 грудня 2011 року.

Головуючий суддя М.Г. Цховребова

Суддя А.В. Бутенко

Суддя Л.І. Свида

адміністративний позов залишити без задоволення повністю

13 грудня 2011 року.