Справа № 2а/0370/2145/11
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2011-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 року < год:хв > Справа № 2а/0370/2145/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Лисюк І.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит» до ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Негабарит» (далі ТзОВ «Негабарит», позивач) звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції (далі ОСОБА_4 МДПІ), Головного управління Державного казначейства України у Волинській області (далі ГУДКУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_4 МДПІ від 03.03.2011 року № НОМЕР_1, стягнення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року в розмірі 2403 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 МДПІ провела документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ТзОВ «Негабарит» за грудень 2010 року, про що складено акт № 91/16-35831152 від 18.02.2011 року. На підставі вказаного акту прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.03.2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року на 2403 грн. 00 коп. Таке податкове повідомлення-рішення ТзОВ «Негабарит» оскаржило в адміністративному порядку, проте рішеннями Державної податкової адміністрації у Волинській області (далі ДПА у Волинській області) та Державної податкової адміністрації України (далі ДПА України) первинна та повторна скарги залишені без задоволення. Позивач не погоджується з результатами розгляду скарг та оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, вважає їх незаконними з таких підстав.

Податковим органом висновок про завищення бюджетного відшкодування зроблений на підставі того, що ТзОВ «Негабарит» неправомірно включило суми податку на додану вартість по двох податкових накладних, виписаних постачальниками у вересні 2010 року, до податкового кредиту з податку на додану вартість у листопаді 2010 року, при цьому розрахунки за поставлений товар проведені у вересні 2010 року.

Такі твердження ОСОБА_4 МДПІ не узгоджуються з нормами підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), які передбачають, що наявність податкової накладної є обовязковою умовою при включенні суми сплаченого податку до податкового кредиту. Оскільки у вересні в бухгалтерії ТзОВ «Негабарит» були відсутні податкові накладні № 227 від 30.09.2010 року та № 246 від 30.09.2010 року, виписані ВАТ «Рафалівський карєр», тому у платника податків не було законних підстав включати відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту за цей період.

Крім того, у позивача не було підстав звертатися до податкового органу з вимогами зобовязати ВАТ «Рафалівський карєр» видати податкові накладні, на що звернула увагу ОСОБА_4 МДПІ в акті перевірки, оскільки постачальник не відмовлявся їх виписувати, податкові накладні отримані вчасно і знаходилися за місцем знаходження структурного підрозділу ТзОВ «Негабарит», куди постачався будівельний матеріал (щебінь), проте такі накладні були виявлені пізніше.

Вказаний факт виправлення помилки щодо несвоєчасного відображення сум податкового кредиту з податку на додану вартість позивач усунув у листопаді 2010 року, провівши відповідне коригування податкового кредиту рядка 16.1 декларації як самостійне виправлення платником помилки, що міститься в раніше поданій податковій декларації з податку на додану вартість.

У відповідності до вимог підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» ТзОВ «Негабарит» заявило у грудні 2010 року бюджетне відшкодування, в тому числі на суму сплаченого податку в розмірі 2403 грн. 00 коп. по податкових накладних № 227 від 30.09.2010 року та № 246 від 30.09.2010 року, отриманих від ВАТ «Рафалівський карєр», при цьому, закон не повязує право отримувача товарів на бюджетне відшкодування суми сплаченого податку з фактичною сплатою постачальнику такої суми податку обовязково в останній попередній період перед відшкодуванням.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_4 МДПІ № НОМЕР_1 від 03.03.2011 року та стягнути бюджетне відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року в розмірі 2403 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_4 МДПІ № НОМЕР_1 від 03.03.2011 року, стягнути бюджетне відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року в розмірі 2403 грн. 00 коп., вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_4 МДПІ в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову від 08.08.2011 року № 8965/10/10-015 (а. с. 47-49), та пояснив, що ТзОВ «Негабарит» в поданій декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року заявило бюджетне відшкодування в розмірі 12196 грн. 00 коп., за даними документальної перевірки встановлено, що протягом жовтня-листопада 2010 року платником податків сплачено постачальниками у ціні товарів суму податку на додану вартість 9793 грн. 00 коп., що на 2403 грн. 00 коп. менше, ніж задекларовано.

При проведенні документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації за грудень 2010 року встановлено, що у вересні 2010 року позивачем проведені розрахунки з ВАТ «Рафалівський карєр» на суму 9000 грн. 00 коп. (у тому числі ПДВ 1500 грн. 00 коп.) згідно з платіжним дорученням від 02.09.2010 року № 316, на суму 2503 грн. 68 коп. (у тому числі ПДВ 471 грн. 28 коп.) та 2584 грн. 32 коп. (у тому числі ПДВ 430 грн. 72 коп.) відповідно до прибуткових касових ордерів № 1492 від 02.09.2010 року та № 1500 від 02.09.2010 року відповідно. Такі суми сплаченого ПДВ по операціях придбання товару у ВАТ «Рафалівський карєр» не були включені до податкового кредиту вересня 2010 року, а відображені в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних та в складі податкового кредиту листопада 2010 року на підставі податкових накладних № 227 від 30.09.2010 року на загальну суму 9496 грн. 32 коп. (у тому числі ПДВ 1582 грн. 72 коп.), № 246 від 30.09.2010 року на суму 5088 грн. 00 коп. (у тому числі ПДВ 848 грн. 00 коп.). В грудні 2010 року вказані суми ПДВ заявлені до бюджетного відшкодування.

Зазначені дії позивача не відповідають підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який передбачає дату виникнення права платника податку на податковий кредит здійсненням першої з подій: або дати списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), або дати отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), та підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону щодо розрахунку суми бюджетного відшкодування.

Представник відповідача ОСОБА_4 МДПІ вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення законним та просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ГУДКУ у Волинській області адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових поясненнях від 16.08.2011 року № 15-08/350-5039 (а. с. 50), та пояснила, що згідно з вимогами Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 року № 39, орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобовязаний подати органові державної казначейської служби висновок, на підставі якого орган державної казначейської служби перераховує платникові податку, зазначену у висновку, суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Станом на 16.08.2011 року ОСОБА_4 управлінням державного казначейства ГУДКУ у Волинській області відшкодовано ТзОВ «Негабарит» податок на додану вартість по декларації за грудень 2010 року в сумі 9793 грн. 00 коп. згідно з висновком ОСОБА_4 МДПІ № 7 від 09.03.2011 року. Представник відповідача ГУДКУ у Волинській області просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Судом також встановлено, що ТзОВ «Негабарит» є субєктом господарювання, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 575057 від 08.08.2008 року (а. с. 32), з 11.08.2008 року перебуває на обліку як платник податків у ОСОБА_4 МДПІ, про що видана довідка № 94 від 11.08.2008 року (а. с. 41), є платником податку на додану вартість відповідно до виданого 20.08.2008 року ОСОБА_4 МДПІ Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100134922 (а. с. 33).

ТзОВ «Негабарит» 20.01.2011 року подано до ОСОБА_4 МДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2010 року, в якій заявлено бюджетне відшкодування для повернення на рахунок платника у банку в розмірі 12196 грн. 00 коп. (а. с. 23-28).

ОСОБА_4 МДПІ 18.02.2011 року проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ТзОВ «Негабарит», поданої за грудень 2010 року, про що складено акт від 18.02.2011 року № 91/16-35831152 (а. с. 6-7). В акті перевірки зазначено, що на підставі підпунктів 7.7.5 та 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ТзОВ «Негабарит» зменшується сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податків у банку, на 2403 грн. 00 коп.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що позивач у вересні 2010 року провів розрахунки з ВАТ «Рафалівський карєр» за поставлений товар згідно з платіжним дорученням від 02.09.2010 року № 316 суму 9000 грн. 00 коп. (у тому числі ПДВ 1500 грн. 00 коп.) та прибутковими касовими ордерами № 1492 від 02.09.2010 року на суму 2503 грн. 68 коп. (у тому числі ПДВ 471 грн. 28 коп.) та № 1500 від 02.09.2010 року на суму 2584 грн. 32 коп. (у тому числі ПДВ 430 грн. 72 коп.). Постачальником ВАТ «Рафалівський карєр» виписані податкові накладні № 227 від 30.09.2010 року на загальну суму 9496 грн. 32 коп. (у тому числі ПДВ 1582 грн. 72 коп.), № 246 від 30.09.2010 року на суму 5088 грн. 00 коп. (у тому числі ПДВ 848 грн. 00 коп.), які включені у коригування податкового кредиту рядку 16.1 декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року як самостійне виправлення платником податків помилки, що міститься в раніше поданій податкові декларації.

На думку податкового органу, в даному випадку позивач порушив підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та не включив до податкового кредиту вересня 2010 року та до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за вересень 2010 року попередню оплату в адресу ВАТ «Рафалівський карєр». На дату, визначену у підпункті 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 зазначеного Закону, продавець зобовязаний був надати покупцю податкову накладну, а якщо ця вимога не дотримана, то отримувач товарів вправі вимагати її надання, а у випадку відмови звернутися зі скаргою на такого постачальника до органу державної податкової служби. Позивач таких заходів не вживав.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 МДПІ зазначено про порушення ТзОВ «Негабарит» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та зменшено бюджетне відшкодування на 2403 грн. 00 коп. При цьому, в результаті відпрацювання розходжень встановлених системою автоматизованого співставлення розшифровок податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за листопад 2010 року розбіжностей не встановлено.

03.03.2011 року ОСОБА_4 МДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ТзОВ «Негабарит» зменшено бюджетне відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року (декларація з податку на додану вартість, вхідний № НОМЕР_2 від 20.01.2011 року) на суму 2403 грн. 00 коп. (а. с. 8). Позивач оскаржив таке податкове повідомлення в адміністративному порядку, проте рішеннями ДПА у Волинській області від 04.05.2011 року № 1981/10/25-006 (а. с. 10-11), ДПА України від 25.07.2011 року № 12443/6/25-0115 (а. с. 14-15) первинна та повторна скарги платника податків залишені без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач ОСОБА_4 МДПІ не довела правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення від 03.03.2011 року № НОМЕР_1 про зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 2403 грн. 00 коп., заявлена сума правомірно заявлена до бюджетного відшкодування та підлягає поверненню на рахунок платника у банку, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного до 31.12.2010 року) податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим законом. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього ж Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підставою для нарахування податкового кредиту відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 цього Закону є видана платником податку на вимогу покупця податкова накладна із заповненням всіх обовязкових реквізитів.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Аналіз норм Закону України «Про податок на додану вартість» дає підстави прийти до висновку, що ним не встановлено будь-яких обмежень щодо формування податкового кредиту, повязаних зі строками отримання податкових накладних та їх відображенням у податкових деклараціях.

Судом встановлено, що позивач придбав у ВАТ «Рафалівський карєр» (Рівненська область) щебінь, на суму поставки у вересні 2010 року провів розрахунки з продавцем, що описано вище, а постачальник виписав податкові накладні № 227 від 30.09.2010 року та № 246 від 30.09.2010 року по таких господарських операціях (а. с. 29-30). Як вбачається з письмових пояснень головного бухгалтера ТзОВ «Негабарит» від 26.11.2010 року, податкові накладні були передані контрагентом через водія, що проводив перевезення будівельного матеріалу, та зберігалися на обєкті будівництва позивача разом з іншою проектною документацією. У листопаді 2010 року при проведенні звірки розрахунків по постачальнику ВАТ «Рафалівський карєр» було виявлено відсутність податкових накладних та після зясування обставин їх було передано до бухгалтерії позивача (а. с. 31).

У звязку з цим платником податків ТзОВ «Негабарит» проведено коригування податкового кредиту з податку на додану вартість по податковим накладним № 227 від 30.09.2010 року та № 246 від 30.09.2010 року і при поданні декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року самостійно виправлено помилку, допущену у раніше поданій декларації (рядок 16.1 декларації) (а. с. 16-22).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного до 31.12.2010 року) податкове зобовязання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобовязання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» строк давності становить 1095 днів.

Таким чином, коригування податкового кредиту по податку на додану вартість позивачем проведено в межах строків давності, визначених статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», тобто в межах 1095 днів. Позивач діяв у межах та в порядку, визначеному законодавством, та правомірно включив суми податку на додану вартість за податковими накладними, отриманими із запізненням, до податкового кредиту в іншому, ніж звітний, податковому періоді через самостійне виправлення помилки (при цьому відповідач ОСОБА_4 МДПІ не заперечує дотримання позивачем норм підпункту 7.4.1 пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який передбачає дату виникнення права платника податків на податковий кредит, оскільки підставою для нарахування такого податкового кредиту відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 та підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону є податкова накладна, а включення до складу податкового кредиту сум податку, не підтверджених податковою накладною, тягне відповідальність для платника податків у вигляді фінансових санкцій.

Суд не приймає пояснення відповідача ОСОБА_4 МДПІ щодо недотримання позивачем як покупцем товарів (послуг) вимог підпункту 7.2.6. пункту 7.2. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту, з огляду на таке. Недотримання позивачем цього порядку, тобто неподання ним заяви зі скаргою на постачальника, не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених ним витрат (сплаченого ПДВ в ціні товару) до податкового кредиту з податку на додану вартість та не свідчить про обґрунтованість рішення податкової інспекції. Подання такої скарги відповідно до вимог наведеної правової норми не є обовязком покупця (позивача в даному випадку), а його правом. Крім того, податкові накладні в спірних правовідносинах видані постачальником своєчасно.

Згідно із пунктом 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 визначено, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має відємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Згідно із підпунктами 7.7.4, 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 зазначеного Закону платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобовязаний у пятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України (чинного з 01.01.2011 року) бюджетне відшкодування відшкодування відємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктами 200.7, 200.11-200.13 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. Орган державної податкової служби зобовязаний у пятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Таким чином, відповідно до наведених норм Закону України «Про податок на додану вартість» та ПК України ОСОБА_4 МДПІ мала подати відповідний висновок до органу державного казначейства із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету, а на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства повинен був перерахувати кошти з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби. Як встановлено судом, на спірну суму 2403 грн. 00 коп. висновок ОСОБА_4 МДПІ до органу державної казначейської служби не був поданий.

Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача ОСОБА_4 МДПІ щодо зменшення суми бюджетного відшкодування на 2403 грн. 00 коп. по господарських операціях ТзОВ «Негабарит» з ВАТ «Рафалівський карєр», розрахунки з яким позивачем проведені у вересні 2010 року, а до складу податкового кредиту сплачені суми віднесені у декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року, через коригування сум податкового кредиту, у звязку з самостійним виправленням помилки, що містилася в раніше поданій податковій декларації.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_4 МДПІ від 03.03.2011 року № НОМЕР_1 та стягнення з Державного бюджету України на користь ТзОВ «Негабарит» бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2403 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 27 грн. 43 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 317 від 01.08.2011 року (а. с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про податок на додану вартість», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції від 03 березня 2011 року № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит» бюджетне відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 року в розмірі 2403 гривні 00 копійок (дві тисячі чотириста три гривні нуль копійок).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит» судовий збір у розмірі 27 гривень 43 копійки (двадцять сім гривень сорок три копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 22 серпня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх