Справа № 2а-3529/10/0370
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2011-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011 рокуСправа № 2а-3529/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Грушецькому П.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

з участю представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства про поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства про поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Вказаний позов мотивовано тим, що із 2001 року працював у відділі мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі Управління). Із 2003 року, зокрема, на посаді головного спеціаліста даного відділу.

В 2005 році прийняв присягу державного службовця та йому присвоєно 11 ранг держслужбовця.

Із 10.03.2010 року по 26.07.2010 рік він проходив лікування, після якого направлений на МСЕК.

Згідно довідки МСЕК йому встановлена друга група інвалідності до 01.08.2011 року. За висновком лікарів йому протипоказана робота з фізичними та психофізичними навантаженнями.

19.08.2010 року він отримав лист, в якому керівництво управління просило пройти позачерговий медичний огляд. Він не пройшов медичного огляду, оскільки він є працездатним і до вимог своєї професії він не зобовязаний проходити позачерговий огляд.

Також зазначає, що вказана вимога відповідача суперечить ст.17 Закону України «Про охорону праці», галузевій Угоді.

Крім цього, зазначає, що йому не було при звільнені запропоновано переведення на іншу роботу. Актів про відсутність вакантних робочих місць йому не представляли та він їх не підписував.

Також зазначає, що в день звільнення ним керівництву подана програма реабілітації інваліда, в якій зазначено, що він може працювати на посаді інженера лісового господарства, яка є ідентичною займаній ним посаді.

Однак, вказане не було взяте до уваги і 11.10.2010 року видано наказ про звільнення його із займаної посади, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Вважає наказ про звільнення його незаконним, прийнятим із порушенням вимог чинного законодавства, Закону України «Про реабілітацію інвалідів», у звязку із чим підлягає скасуванню.

Просить поновити його на роботі, стягнути в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути в його користь моральну шкоду.

В письмових запереченнях, поданих на адресу суду, відповідач позов не визнав зазначивши наступне.

Відповідно до ст. 159 КЗпП України та ст. 17 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівник зобовязаний дотримуватись законодавства про охорону праці і що роботодавець вправі призначити позачерговий медичний огляд за своєю ініціативою, якщо стан здоровя працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обовязки .

Робота ОСОБА_1 повязана із табельною зброєю.

26.07.2010 року позивачу призначено другу групу інвалідності та протипоказана робота з психоемоційним та фізичним навантаженням.

Оскільки за ним закріплена табельна зброя і він по посаді здійснює охорону державного мисливського фонду шляхом проведення рейдів з обовязковим використанням табельної зброї, тому управління змушено було зобовязати відповідача пройти позачерговий медичний огляд.

Основною підставою для звільнення ОСОБА_1 була індивідуальна програма реабілітації від 11.10.2010 року № 804, в якій чітко зазначено, що він може працювати на даний час лише інженером лісового господарства.

Інженер лісового господарства та головний спеціаліст відділу мисливського господарства це дві різні посади з різними функціональними та посадовими обовязками. Станом на 11.10.2010 року у штатному розписі управління не було посади інженера лісового господарства.

Тому на підставі вказаного позивача було звільнено з роботи.

Також вважають, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. Просять в задоволені позову відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав із підстав, у ньому викладених, та просить його задовольнити. Також зазначає, що незаконним звільненням йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в додаткових переживаннях, втраті авторитету та необхідністю пояснення незаконності звільнення, необхідності вжиття додаткових заходів для нормалізації свого життя. Заподіяно шкоду оцінює в 20000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_2 заявлений позов підтримав повністю із підстав, у ньому викладених, та просить його задовольнити. Наголошує на незаконності звільнення позивача та порушенні відповідачем процедури звільнення.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4І в судовому засіданні позов не визнали та просять в його задоволені відмовити із підстав, викладених в письмових запереченнях.

Додатково пояснили, що основною підставою для звільнення ОСОБА_1 була індивідуальна програма реабілітації інваліда, в якій чітко зазначено, що він може працювати інженером лісового господарства. Оскільки в довідці МСЕК було зазначено, що позивачу протипоказана робота із фізичними та психоемоційними навантаженнями, а за позивачем закріплено табельну зброю, і на момент звільнення в управлінні не було вакантних робочих місць, тому звільнення вважають правомірним.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.17 ч. 1 п. 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень, щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності. Пункт 2 ч. 1 даної статті визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення із публічної служби.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів» визначено, що інвалідність і ступінь втрати здоров'я повнолітніх хворих встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, а неповнолітніх - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Згідно абз. 1, 2 ч. 9 ст. 7 цього ж Закону визначено, що Медико-соціальні експертні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності особи, стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання; види трудової діяльності, рекомендовані для інваліда за станом його здоров'я.

В судовому засіданні встановлено, що 18.11.2008 року згідно наказу №58-к від 17.11.2008 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управлінні лісового та мисливського господарства.

04.01.2005 року ОСОБА_1 надано статус держаного службовця та присвоєно 12 ранг державного службовця.

ОСОБА_1 04.01.2005 року прийнято присягу державного службовця.

Із довідки МСЕК від 26.07.2010 року Серії ВЛН № 0056458 вбачається, що ОСОБА_1 надана друга група інвалідності і протипоказана робота із фізичними та психоемоційними навантаженнями.

Позивачу адміністрацією в серпні 2010 року запропоновано пройти медичний огляд.

10.09.2010 року складено акт про відмову від дачі пояснень та проходження медичної комісії позивачем.

23.09.2010 року керівник управління звернувся до голови профкому про розгляд питання ОСОБА_1 та дачу згоди на його звільнення.

08.10.2010 року профкомом управління дано згоду на звільнення ОСОБА_1, що засвідчується протоколом № 5 .

Із акту від 11.10.2010 року вбачається, що вакантних місць в управлінні є 3 і вони повязані із бухгалтерською та економічною освітою.

З цим актом позивач не ознайомлений.

11.10.2010 року ОСОБА_1 представлено індивідуальну програму реабілітації інваліда, із якої вбачається, що він може працювати інженером лісового господарства.

Наказом № 61 к від 11.10.2010 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя, що перешкоджають продовженню даної роботи із 11.10.2010 року.

Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було звільнено із порушенням чинного законодавства, а тому позов в частині поновлення на роботі підлягає до повного задоволення, із наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обовязок доказування того, що позивача правомірно було звільнено із займаної посади покладається на відповідача субєкта владних повноважень. На думку суду, що відповідачі у даній справі не довели правомірності звільнення позивача з Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Основною підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідач зазначив стан здоровя позивача, що перешкоджає продовженню даної роботи.

26.07.2010 року позивачу МСЕК надано другу групу інвалідності та визначено, що йому протипоказана робота із фізичними та психоемоційними навантаженнями.

Із індивідуальної програми реабілітації інваліда вбачається, що позивач може працювати інженером лісового господарства, однак він працював на посаді головного спеціаліста у відділі мисливського господарства, що за своїми посадовими обовязками є різними та за ним закріплено табельну зброю. Крім цього, позивач відмовився від проходження медичного огляду, тому відповідачем зроблено висновок про неможливість зайняття позивачем цієї посади та звільнено з роботи.

Однак, із даним висновком відповідача погодитись не можна, із наступних підстав.

По-перше, визнання відповідної працездатності та виду профпридатності покладається на МСЕК, а не на відповідача, згідно Закону України «Про реабілітацію інвалідів».

Звільнення із даної підстави можливе мати місце тоді, коли працівник належно не може виконувати покладених на нього трудових відносин, чи їх виконання протипоказано за станом здоровя, або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Із довідки МСЕК та індивідуальної програми реабілітації вбачається, що дана група інвалідності є працездатною і він може працювати інженером лісового господарства.

На думку суду, відповідачем не доведено того, що в силу набуття інвалідності, позивач за станом здоровя не може працювати на посаді, яку він займав перед звільненням і жодним чином із вказаних документів не вбачається цього. Також немає даних про те, що він не може використовувати табельну зброю.

Вказані висновки відповідача ґрунтуються лише на власних припущеннях та зазначених у програмі реабілітації запису, що може працювати інженером лісового господарства і, що за ним закріплена табельна зброя.

Відповідного висновку комісії по профпридатності позивача та неможливості працювати на займаній посаді, як це як вимагає Закон, в матеріалах справи немає. Лише до повноважень цих комісій, до складу яких входять працівники які пройшли підготовку з профпаталогії, належать питання щодо визначення можливості працівника виконувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних обставин.

Фактично відповідач при звільненні позивача сам визначив неможливість роботи останнього на займаній посаді, тобто його стан профпридатності, що не входить до його компетенції.

Як свідчить диплом позивача та пояснення представника відповідача, інженер лісового господарства є загальною спеціальністю для працівників лісового господарства.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на те, що за позивачем закріплена табельна зброя і що він не може виконувати покладені на нього обовязки, так як вказане не доводиться матеріалами справи.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що звільнення із цих підстав дозволяється, якщо особу неможливо перевести на іншу роботу.

Як свідчать матеріали справи, позивачу не пропонували іншої роботи, а акт про відсутність вакантних місць в управлінні від 11.10.2010 року не може свідчити про це, так як позивач із ним не ознайомлений, що є порушенням ч.2 ст.40 КЗпП України.

Доказів про неможливість переведення позивача на іншу роботу відповідачем не надано.

Крім цього, підставою для звільнення працівника за станом здоровя є невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя. Із матеріалів, які стали підставою для звільнення, не вбачається того, що позивач внаслідок набуття групи інвалідності не відповідає займаній посаді.

Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що позивач відмовився від проходження позачергового медичного огляду, що також стало підставою для звільнення, так як поняття позачергового медичного огляду існує в трудовому законодавстві і для його проведення необхідні підстави, зокрема, якщо працівник вважає, що погіршення його стану здоровя повязане із умовами праці.

У даному випадку вказаної обставини зі сторони позивача не було і прохання також.

Непроходження медичного огляду є порушенням дисципліни і тягне за собою для працівника відповідні наслідки, а саме відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, а також може тягти за собою дисциплінарну відповідальність, аж до звільнення з роботи.

На думку суду, відповідачем не доведено тієї обставини, що робота позивача повязана із шкідливими та небезпечними факторами (його посада відповідно атестована) та що він зобовязаний був пройти позачерговий медичний огляд.

Також матеріали не містять даних про те, що у звязку із непроходженням медичного огляду позивач відсторонювався від роботи і до нього застосовувались заходи дисциплінарного впливу.

Із пояснень представників відповідача у судовому засіданні вбачається, що однією із підстав звільнення позивача стала і його відмова від проходження медогляду. Проте ця обставина сама по собі не свідчить про його невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я.

Це може розглядатись як порушення трудової дисципліни, за яке адміністрація вправі притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем при звільнені позивача порушено ст. 40 КЗпП України та не доведено того факту, що ОСОБА_1 за станом здоровя не може виконувати роботу та у звязку з чим останній підлягав звільненню із займаної посади.

Тому наказ № 61-к від 11.10.2010 року «Про звільнення ОСОБА_1Ф.» є незаконним та підлягає скасуванню.

Інші доводи представника відповідачів не спростовують висновків суду зроблених в судовому засіданні.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 було проведено із порушенням чинного законодавства, його слід поновити на попередній посаді, яку він займав до звільнення, головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства із 11.10.2010 року.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 незаконно звільнили з роботи, на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із довідки про доходи від 05.01.2011 року № 1 із зазначенням розміру заробітної плати позивача, постанови КМУ України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та графіку роботи помісячно за 2010 рік.

Зокрема, у відповідності до абзацу 3 п. 2 розділу 2 вказаної постанови КМУ середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні 2 місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

А саме при розрахунку середньої заробітної плати беруться суми виплат за серпень 2010 року , вересень 2010 року поділені на кількість робочих днів (2123,72 + 2123,72 (4247,44) / 43 (серпень 21, вересень 22 робочих дні) = 98,78 гривень.).

Середня заробітна плата судом вираховується за період із 11.10.2010 року 20.01.2011 року. Таким чином, із відповідача підлягає стягненню сума за час вимушеного прогулу в розмірі 5828,02 гривні (59 днів вимушеного прогулу помножити на 98,78 гривні середньоденний заробіток).

Тобто позовні вимоги в цій частині підлягають до повного задоволення.

Виходячи із вимог ст. 256 КАС України постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства із 11.10.2010 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2123,77 гривень підлягає до негайного виконання.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 незаконно звільнили, та обставини при яких його звільнили, суд вважає доведеною ту обставину, що позивачу заподіяно власником моральну шкоду, яку необхідно стягнути із відповідача. Вказане звільнення є у прямому причинному звязку із заподіянням позивачу моральних збитків.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок звільнення з роботи позивач пережив душевні хвилювання, змушений вживати додаткових заходів для нормалізації свого життя, був позбавлений можливості спілкуватися із своїми друзями та знайомими.

Однак, суд вважає, що заявлена сума відшкодування моральних збитків позивачем в сумі 20000 тисячі гривень є завищеною і в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Виходячи із принципу розумності та справедливості, обставин звільнення працівника, враховуючи те, що він довгий час на займаній посаді не мав жодних дисциплінарних стягнень та зауважень, вік позивача, підставу його звільнення , наявність інвалідності та у якій формі це було зроблено, ступінь зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає суму відшкодування заподіяних моральних збитків позивачу в сумі 1000 гривень.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 158, 160 ч.3, 162, 163, 186, 256 КАС України, на підставі КЗпП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково..

Визнати незаконним та скасувати наказ № 61-к від 11.10.2010 року «Про звільнення ОСОБА_1Ф.»

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства з 11 жовтня 2010 року..

Стягнути з Волинського обласного управління лісового господарства Ягодинської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5828 ( пять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 02 копійки.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу мисливського господарства Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства з 11 жовтня 2010 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2123 (дві тисячі сто двадцять три) гривні 77 копійок підлягає до негайного виконання.

Стягнути із Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства в користь ОСОБА_1 заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 25 січня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С.Денисюк