Справа № 826/4486/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 вересня 2015 року 08:22 справа №826/4486/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКиївського учбово-виробничого підприємства №4 Українського товариства сліпих
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
треті особи1. Київська міська рада 2.Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 3. Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві
проскасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, стягнення грошових коштів
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське учбово-виробниче підприємство №64 Українського товариства сліпих (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), за участю третіх осіб - Київської міської ради (далі по тексту - третя особа 1), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - третя особа 2), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі по тексту - третя особа 3), в якому з урахуванням уточнень від 06 квітня 2015 року просить: 1) повністю скасувати податкову вимогу та рішення до неї від 04 грудня 2014 року за №7125-25 про опис майна у податкову заставу позивача; 2) стягнути з відповідача на користь позивача 208435,48 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4486/15.

У зв'язку із закінченням повноважень судді Окружного адміністративного суду міста Києва - Скочок Т.О. справу №826/4486/15 передано на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року адміністративну справу №826/4486/15 прийнято до провадження, призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 14 вересня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач та третя особа 1 проти задоволення адміністративного позову заперечили. Третя особа 2 та третя особа 3 своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників третьої особи 2 та третьої особи 3, та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 14 вересня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві винесено позивачу податкову вимогу №7125-25, згідно якої від позивача вимагалося терміново сплатити суму податкового боргу, який станом на 03 грудня 2014 року за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 5220,32 грн.

04 грудня 2014 року відповідачем винесено рішення про опис майна позивача у податкову заставу №7125-25.

Позивач вважає, що рішення відповідача від 04 грудня 2014 року №7125-25 та податкова вимога від 04 грудня 2014 року №7125-25 є незаконними, оскільки дію договору на оренду земельної ділянки Київська міська рада не подовжила на наступний період та нового договору не надіслала, тому позивач вважає, що якщо за відсутності договору відсутні обов'язки за ним.

Відповідачем та третіми особами надані письмові заперечення, в яких проти задоволення адміністративного позову заперечують в повному обсязі.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Рішенням Київської міської ради від 07 липня 2005 року № 581/3157 затверджено проект відведення земельної ділянки позивачу для будівництва та обслуговування тимчасових металевих гаражів на вул. Фанерній, 5-а у Дніпровському районі міста Києва та передано позивачу в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,68 га (далі по тексту - земельна ділянка), в межах червоних ліній, для будівництва та обслуговування тимчасових металевих гаражів на вул. Фанерній, 5-а у Дніпровському районі міста Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

На виконання вказаного рішення між Київською міською радою та позивачем 24 січня 2006 року укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 07 лютого 2006 року за № 66-6-00324 (далі по тексту - договір оренди земельної ділянки), строком на 5 років.

Відповідно до пункту 4.1.договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2006 року орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 26 жовтня 2010 року №147/1 позивач просив голову Київської міської ради поновити дію договору оренди земельної ділянки.

Рішення щодо поновлення договору оренди земельної ділянки не приймалося, що не заперечується сторонами справи.

Позивач зазначає, що листом від 12 грудня 2011 року №194/1 він повідомив ДПІ у Дніпровському районі міста Києва про те, що термін дії договору оренди земельної ділянки закінчився.

Проте, з листа від 12 грудня 2011 року №194/1 вбачається, що позивач лише надав ДПІ у Дніпровському районі міста Києва копії листів переписки з Київською міською радою, встановити, яка саме переписка надана відповідачу з листа від 12 грудня 2011 року №194/1 встановити неможливо.

В листі від 12 грудня 2011 року №194/1 не констатовано про закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2006 року.

20 грудня 2011 року позивач отримав від відповідача лист від 16 лютого 2011 року №31266/а/15-24, яким повідомлялося про підстави сплати податку за землю, відповідач просив позивача терміново скоригувати задекларовані зобов'язання з плати за землю за 2011 рік.

Листом від 28 грудня 2011 року №205/1 позивач повідомив відповідача, що договір оренди земельної ділянки станом на 28 грудня 2011 року не укладено, тому надати скориговані декларації по сплаті податку на землю за 2011 рік позивач не має можливості.

06 лютого 2012 року позивач подав до Державної міської податкової адміністрації скаргу №24/1, якою просив вирішити спір між позивачем та ДПІ у Дніпровському районі міста Києва стосовно подачі уточнюючої податкової декларації за 2011 та 2012 роки.

Листом від 03 березня 2012 року №1021/10/15-518 Державна податкова служба у місті Києві констатувала, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди. Спір по суті ДПС у місті Києві не вирішила.

Не дивлячись на листування з відповідачем позивач продовжував складати та подавати податкові декларації з орендної плати, сплачувати орендну плату та податок за землю.

Сплата орендної плати за користування земельною ділянкою підтверджується банківськими виписками з січня 2012 року по жовтень 2014 року включно, а також платіжними дорученнями за 2014 рік.

Складення та подання податкових декларацій з орендної плати за 2011, 2013, 2013, 2014 роки сторонами не заперечується.

Відповідач зазначає, що податкову декларацію з орендної плати з юридичних осіб за 2014 рік подано позивачем 22 січня 2014 року, в якій позивачем самостійно визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 71 144,69 грн. Вищезазначене позивачем не заперечується.

04 грудня 2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві винесено позивачу податкову вимогу №7125-25, згідно якої від позивача вимагалося терміново сплатити суму податкового боргу, який станом на 03 грудня 2014 року за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 5220,32 грн.

04 грудня 2014 року відповідачем винесено рішення №7125-25 про опис майна позивача у податкову заставу. Рішення від 04 грудня 2014 року №7125-25 позивач отримав 30 січня 2015 року, про що свідчить відмітка позивача на рішенні від 04 грудня 2014 року.

Позивач вважає, що "оскільки дію договору на оренду земельної ділянки Міська Рада не подовжила на наступний період та нового договору не надіслала і, як нам стало відомо, що земельна ділянка входить до паркової зони, на її використання накладено мораторій. Тому ми вважаємо: немає договору - немає обов'язків".

Окружний адміністративний суд міста Києва, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, дійшов висновку, що позовні вимоги Київського учбово-виробничого підприємства №4 Українського товариства сліпих є необґрунтованими, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 36.1. статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 31.1. статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 46.1. статті 46 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Податкову декларацію з орендної плати з юридичних осіб за 2014 рік позивачем подано 22 січня 2014 року, в якій позивачем самостійно визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 71 144,69 грн.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання яку зазначає в податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання вважається узгодженою.

Отже, позивач самостійно узгодив суму грошового зобов'язання з податку за землю у розмірі 71 144,69 грн.

Згідно пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 50.1. статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Уточнюючий розрахунок до податкової декларації за 2014 рік позивачем не подано.

Пунктом 56.11. статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 287.3. статті 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що позивачем не повністю сплачено суми самостійно задекларованих в декларації від 22 січня 2014 року грошових зобов'язань у розмірі 5 220,32 грн.

Згідно пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 14.1.155. пункту 14.1. статті 14 Податкового Кодексу України встановлено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Пунктами 88.1. та 88.2. статті 88 Податкового Кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пунктів 89.1. та 89.2. статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексі грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

На підставі вищевикладеного Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві правомірно винесено позивачу податкову вимогу від 04 грудня 2014 року №7125-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04 грудня 2014 року №7125-25.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 208 435, 48 грн., як помилково стягнених, необхідно зазначити наступне.

24 січня 2006 року між Київською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 07 лютого 2006 року за № 66-6-00324, строком на 5 років.

Відповідно до пункту 4.1. договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2006 року орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Відповідач стороною договору оренди земельної ділянки та/або вигодонабувачем за договором оренди земельної ділянки не виступав.

За 2012-2014 роки позивачем сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою у сумі 208 435, 48 грн. на підставі договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, грошові кошти за користування земельною ділянкою вносилися позивачем до місцевого бюджету на виконання договору оренди земельної ділянки, а не на рахунки відповідача, як наслідок, вимога про стягнення орендної плати з відповідача є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено неправомірність та необґрунтованість рішень відповідача з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Київського учбово-виробничого підприємства №4 Українського товариства сліпих не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Київському учбово-виробничому підприємству №4 Українського товариства сліпих відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко