Справа № 804/6454/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2015 рокусправа № 804/6454/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гала-Торг» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року у справі № 804/6454/15 за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Гала-Торг» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом яким просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гала-Торг" суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 267842.70 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 5624.64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року адміністративний позов було задоволено та стягнуто з підприємства на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 267842.70 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 5624.64 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гала-Торг", не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Також заявник апеляційної скарги зазначив, що обов'язок по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх працевлаштовувати.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку Відповідач не виконав покладених на нього приписами чинного законодавства обов'язків, що свідчить про обґрунтованість стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій та пені.

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вбачається, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2014 році складало 539 осіб.

Так, на виконання вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" Відповідач створив місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 22 одиниць, з яких 2 місця були зайнятими інвалідами, а 20 залишалось незайнятим.

Тобто, в даному випадку, Відповідачем було виконано вимоги приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", щодо створення нормативу робочих місць для інвалідів.

Однак, згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Частиною 3 статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов'язків підприємства пов'язаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості.

Водночас, частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється відповідно до Закону, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 24.02.2015 року підприємством було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, в якому Відповідачем було самостійно було визначено, що на підприємстві у 2014 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 539 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 2 особи, загальна кількість місць створених відповідно до ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" становить 22 одиниці.

Також, товариством з обмеженою відповідальністю "Гала-Торг" до Криворізького міського центру зайнятості протягом 2014 року подавалась звітність про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН станом на 24.12.2014 року, 28.11.2014 року, 10.10.2014 року, 18.09.2014 року, 07.08.2014 року, 04.07.2015 року, 17.06.2014 року, 08.05.2014 року, 10.04.2014 року, 21.03.2014 року.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази подання до районного центру зайнятості звітності про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН за січень та лютий 2014 року.

Так, у своїх поясненнях Відповідач зазначив, що звіти за формою 3-ПН за січень та лютий 2014 року до районного центру зайнятості не подавались, оскільки кількість штатних працівників у зазначених періодах становила 1 одиницю у зв'язку з роботою всіх інших осіб за сумісництвом, що в свою чергу свідчить про відсутність обов'язку на подання таких звітів та належним чином підтверджується штатним розкладом підприємства.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані Відповідачем штатні розклади підприємства не відображають належним чином правового факту перебування працівників здебільшого на сумісницькій основі.

При цьому, задокументованих доказів оформлення працівників на підставі сумісництва, зокрема копій трудових книжок, договорів, наказів про прийняття, Відповідачем до суду надано не було.

Отже, підприємством в даному випадку не був доведений факт обґрунтованості неподання до районного центру зайнятості щомісячної обов'язкової звітності за січень та лютий 2014 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до обов'язків підприємства відноситься створення робочих місць для інвалідів, яке не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, оскільки такий обов'язок покладено на фонд соціального страхування інвалідів та Державну службу зайнятості. До обов'язків підприємств відноситься інформування зокрема районних центрів зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів шляхом надання відповідних звітів щомісячно.

Отже, виходячи із встановлених обставин справи, Відповідач у 2014 році не здійснив всіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, шляхом ненадання обов'язкової щомісячної звітності до районного центру зайнятості, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з Відповідача суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 267842.70 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 5624.64 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року була винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гала-Торг» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року у справі № 804/6454/15- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим