Справа № 808/8067/14
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2015 рокусправа № 808/8067/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Соломки М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

на постанову: Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 р. у справі №808/8067/14

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

третя особа: Головне Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області

про: скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом про скасування наказу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач) від 04 серпня 2014 року № 170-к; зупинення стягнення з позивача зайво виплачених коштів у розмірі 4529,98грн. до вирішення справи по суті; зобов'язання відповідача компенсувати позивачу 13 календарних днів ненаданої відпустки.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що оскаржуваний Наказ відповідача не відповідає діючому законодавству України та порушує права позивача.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково: скасовано Наказ Управління ДМС України в Запорізькій області № 170-к від 04.08.2014 року; в іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено. Суд зазначив, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу державної служби позивачки періоди її роботи з 11.08.1997 року по 01.08.2006 року.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що виданий ним наказ правомірний та законний.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 на час звернення до суду працювала на посаді завідувача сектору документального забезпечення УДМС України в Запорізькій області.

04 серпня 2014 року відповідачем видано Наказ № 170-к «Про встановлення ОСОБА_1 стажу державної служби, надбавки за стаж державної служби та перерахунок зайво отриманих коштів».

Наказом відповідача позивачу як завідувачу сектору документального забезпечення УДМС України в Запорізькій області з 01.08.2014 року встановлювався стаж державної служби: 06 років 07 місяців 00 днів та надбавка за стаж державної служби у розмірі 15 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця у розмірі 80 гривень. Цим самим Наказом її стаж державної служби станом на 03 липня 2013 року встановлювався у 04 роки 06 місяців 03 дні та надбавка за вислугу років у розмірі 10 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця - у розмірі 70 гривень, відповідно до ст.33 ЗУ "Про державну службу", а також було скасовано Наказ УДМС в Запорізькій області від 16.08.2013 року №204-в щодо надання позивачці додаткової оплачуваної відпустки за стаж роботи в державних органах, в кількості 13 календарних днів та вважати їх незаконно наданими.

З матеріалів справи також вбачається, що в період з 11.08.1997 року по 03.02.2011 року ОСОБА_1 безперервно проходила службу на посадах рядового та начальницького складу органів та установ виконання покарань МВС, Державного департаменту України з питань виконання покарань, а саме:

ѕ 11.08.1997 року ОСОБА_1 поступила на службу до Управління з виправних робіт Управління внутрішніх справ Запорізької області на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки установи виконання покарань №99 УМВС України в Запорізькій області.

ѕ 12.08.1997 року ОСОБА_1присвоєно спеціальне звання - рядовий внутрішньої службі.

ѕ з 19.11.1998 по 16.02.1999 рр. ОСОБА_1проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді контролера відділу режима та охорони слідчого ізолятору ЯЯ-310/181 УМВС України в Запорізькій області.

ѕ з 16.02.1999 по 25.05.1999 ОСОБА_1 працювала на посаді інспектора інспекції виправних робіт Комунарського районного відділу виконання покарань Запорізького міського управління МВС України в Запорізькій області.

ѕ з 25.05.1999 по 25.04.2001 ОСОБА_1 працювала на посаді старшого інспектора інспекції виправних робіт Комунарського районного відділу виконання покарань Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області.

ѕ з 25.04.2001 по 23.12.2003 ОСОБА_1 працювала на посаді начальника інспекції виправних робіт Комунарського районного відділу виконання покарань Запорізького міського управління МВС України в Запорізькій області (з 10.12.2001 року - начальник районного відділення кримінально-виконавчої інспекції Комунарського районного відділу виконання покарань управління Державного департаменту України з питань виконання покарань, у зв'язку зі змінами у штатах).

ѕ з 23.12.2003 по 03.02.2011 рр. ОСОБА_1 працювала на посаді начальника обласного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області.

У вказаний період позивачу присвоєні спеціальні звання від рядового до підполковника:

12.08.1997 - 28.11.1997 - рядовий внутрішньої служби

28.11.1997 - 30.11.1998 - молодший сержант внутрішньої служби

30.11.1998 - 28.02.1999 - сержант внутрішньої служби

28.02.1999 - 30.12.1999 - лейтенант міліції

30.12.1999 - 28.02.2000 - лейтенант внутрішньої служби

28.02.2000 - 28.02.2003 - старший лейтенант внутрішньої служби

28.02.2003 - 24.02.2006 - капітан внутрішньої служби

24.02.2006 - 03.03.2010 - майор внутрішньої служби

03.03.2010 - 03.02.2011 - підполковник внутрішньої служби.

При вступі на службу ОСОБА_1 приведена до присяги. Дані обставини підтверджуються як послужним списком, так і трудовою книжкою (копії - в справі).

Матеріали справи також підтверджують, що з 22.03.2012 року по час звернення до суду ОСОБА_1 перебувала на державній службі в Управлінні Державної Міграційної служби України в Запорізькій області та має 10-й ранг державного службовця.

Про дані обставини свідчать трудова книжка, подання про присвоєння чергового рангу державного службовця із зазначенням стажу державної служби, а також довідки, видані відповідачем від 07.07.2014 року № 1/15-45, від 27.06.2014 року № 1/8-42, від 22.07.2014 року № 3/2-3303.

Посади, зазначені у вищевказаних довідках, фінансувались з державного бюджету, оскільки всі посади є атестованими, що підтверджується Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 04.08.1999 року № 104 (копія в справі).

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Згідно з частинами 2, 4, 8 ст.14 ЗУ "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 № 2713-IV служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу. Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання:

1) рядовий склад: рядовий внутрішньої служби; 2) молодший начальницький склад: молодший сержант внутрішньої служби; сержант внутрішньої служби; старший сержант внутрішньої служби; старшина внутрішньої служби; прапорщик внутрішньої служби; старший прапорщик внутрішньої служби; 3) середній начальницький склад: молодший лейтенант внутрішньої служби; лейтенант внутрішньої служби; старший лейтенант внутрішньої служби; капітан внутрішньої служби; 4) старший начальницький склад: майор внутрішньої служби; підполковник внутрішньої служби; полковник внутрішньої служби; 5) вищий начальницький склад: генерал-майор внутрішньої служби; генерал-лейтенант внутрішньої служби; генерал-полковник внутрішньої служби.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу" (3723-12). Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 26 пункту 4 Указу ПУ "Про Положення про Державний департамент з питань виконання покарань" від 31.07.1998 року № 827, який діяв на той час (втратив чинність на підставі Указу ПУ від 10.07.2009 року № 532), є головним розпорядником коштів державного бюджету, передбачених на утримання кримінально-виконавчої системи; фінансує органи і установи виконання покарань в межах затверджених асигнувань та коштів, одержаних від виробничо - господарської діяльності; організовує роботу з ведення бухгалтерського та статистичного обліку".

Згідно з п. 3 Постанови КМУ від 03.05.1994 року № 283 "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби" до стажу державної служби включається також: час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі; час роботи: час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.

Так, у відповідності до п.п. 3.1.4, 3.2 Наказу Головного Управління Державної служби України, Міністерства праці і соціальної Політики від 12.10.2007 року № 270/551 "Про затвердження Методики щодо зарахування (включення) до стажу державної служби періодів роботи (служби) колишніх працівників і осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ", " 3.1.4. Робота (служба) на зазначених вище посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується за умови, якщо фінансування заробітної плати за цими посадами здійснювалося за рахунок коштів державного або місцевого бюджету. Тобто, якщо заробітна плата за посадою виплачувалася за рахунок коштів господарського розрахунку, то період роботи (служби) на такій посаді до стажу державної служби не зараховується (наприклад, робота (служба) у Державній службі охорони при МВС)".

До суду надані довідки, видані відповідачем від 07.07.2014 року № 1/15-45, від 27.06.2014 року № 1/8-42, від 22.07.2014 року № 3/2-3303. Посади, зазначені у вищевказаних довідках, фінансувались з державного бюджету, оскільки всі посади є атестованими. Це підтверджується Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 04.08.1999 року № 104 (копія в справі).

Згідно з п.3.2 Постанови КМУ від 03.05.1994 року № 283 якщо державним службовцям час служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового та начальницького складу був включений до стажу державної служби, то після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 N 36 "Про внесення зміни до пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 N 36) цей стаж не переглядається.

Матеріали справи підтверджують, що пунктом 5 Наказу №170-к скасовано наказ УДМС України в Запорізькій області від 16.08.2013 року №204, яким позивачці надавалась додаткова оплачувана відпустка за стаж роботи в державних органах, в кількості 13 календарних днів

Матеріали справи також свідчать, що з 11.08.1997 року по 03.02.2011 року позивач безперервно проходила службу на посадах рядового та начальницького складу органів та установ виконання покарань Міністерства внутрішніх справ (11.08.1997 - 09.09.1999 рр) та Державного департаменту України з питань виконання покарань (09.09.1999 - 03.02.2011 рр). Відповідні органи та установи виконання покарань підпадають під дію Закону України "Про Державну Кримінально-виконавчу службу", а саме, відповідно до п.2.ст.14 цього Закону служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній Кримінально-виконавчої служби України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно з п.6 ст.14 Закону України "Про Державну Кримінально-виконавчу службу" працівникам Державної Кримінально-виконавчої служби України присвоюються звання внутрішньої служби.

Так, у відповідності до п.п.5 п.3 Порядку "Обчислення стажу державної служби" затвердженного постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року зазначається, що до стажу державної служби включається час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі.

П.п.19 п.3 Порядку "Обчислення стажу державної служби" визначає, що до стажу державної служби включається також: час служби на посадах рядового і начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання внутрішньої служби.

Крім того, відповідно до довідки № 1/15-45 від 07.07.2014 року, наданої управлінням Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, посади, на яких позивач перебувала під час проходження служби, фінансувались за рахунок державного бюджету.

З урахуванням аналізу матеріалів справи та вищевказаного законодавства України висновки суду першої інстанції обґрунтовані.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції, підстав для скасування судового рішення не вбачається. Суд об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи та прийняв рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 р. у справі №808/8067/14 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 р. у справі №808/8067/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна