Справа № 2а/0570/4373/2011
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стиран В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2011 року справа №2а/0570/4373/2011 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Жаботинської С.В.

суддів Нікуліна О.А. , Компанієць І.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2011 р. у справі № 2а/0570/4373/2011 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними щодо не проведення розрахунку у день звільнення, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у звязку із невиплатою належних сум звільненому працівнику у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України, та стягнення невиплаченої суми компенсації за невикористані відпустки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 грудня 2010 року наказом № 66-к його звільнено з посади судді у відставку. Відповідно до даного наказу відповідач повинен був при звільненні виплатити компенсацію за невикористані відпустки за 349 календарних днів. Проте в порушення вимог статей 116, 117 КЗпП України відповідачі не провели виплати всіх сум компенсації як із звільненою особою, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2011 р. у справі № 2а/0570/4373/2011 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області щодо не проведення розрахунку в день звільнення ОСОБА_2 в частині виплати компенсації за невикористанні відпустки.

Зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації у Донецькій області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь судців» для здійснення виплати судді у відставці Гірницького районного суду м. Макіївки ОСОБА_2 невиплаченої суми компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки виплати суми компенсації з 01.01.2011 року по 31.05.2011 року.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області здійснити нарахування судді у відставці Гірницького районного суду м. Макіївки ОСОБА_2 невиплаченої суми компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки виплати суми компенсації з 01.01.2011 року по 31.05.2011 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

З постановою суду першої інстанції стотони не погодились та звернулись з апеляційними скаргами. В апеляційних скаргах зазначили, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого, неправильно вирішив справу, просять постанову суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області у задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3 з 11 квітня 1976 року по 31 грудня 2011 року працював на посаді судді Гірницького районного суду м. Макіївки.

Наказом Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області № 66-к від 31 рудня 2011 року позивач звільнений з посади голови даного суду у зв'язку з виходом у відставку.

Пунктом 3 даного наказу визначено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2003 року по 12.04.2004 року тривалістю 15 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2004 року по 12.04.2005 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2005 року по 12.04.2006 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2006 року по 12.04.2007 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2007 року по 12.04.2008 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2008 року по 12.04.2009 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2009 року по 12.04.2010 року тривалістю 35 календарних днів та додаткову відпустку за той же період тривалістю 15 календарних днів, основну щорічну відпустку за період роботи з 12.04.2010 року по 27.12.2010 року тривалістю 19 календарних днів, всього 349 календарних днів.

Законом, який визначає статус суддів і засади матеріального та соціально-побутового забезпечення суддів і підлягає застосуванню в даних правовідносинах є Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862.

Згідно частини 5 статті 44 Закону суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Частиною 5 статті 4 даного Закону визначено, що трудові відносини суддів (крім суддів військових судів), не врегульовані цим Законом, визначаються законодавством України про працю.

Державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Частина 1 статті 44 Закону № 2862 встановлює, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108 визначає структуру заробітної плати. Зокрема, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Тобто компенсація за невикористанні відпустки входить до складу додаткової заробітної плати.

Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 даного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як зазначається позивачем розмір суми компенсації за невикористанні відпустки ним не оспорюється.

Всупереч вимогам вищенаведених норм компенсація за невикористанні відпустки, визначена наказом Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області № 66-к від 31 грудень 2010 року позивачу не виплачена.

Згідно статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частина 2 даної статті визначає, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів;

Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії судців України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що визначено частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до довідки від 17.02.2011 року ТУ ДСА зазначає, що ОСОБА_2 під час звільнення не сплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за попередні періоди у розмірі 59 214,40 грн. /а.с. 24/.

Проте в статті 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 7 від 30.05.1997 року "Про посилення судового захисту прав і свобод людини і громадянина" зазначив, що невиконання або неналежне виконання ст. 130 Конституції України відповідними органами чи посадовими особами слід розцінювати як порушення конституційних принципів незалежності судової влади.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції не прийняття до уваги посилання відповідача на відсутність фінансування судів, оскільки компенсація за невикористанні відпустки передбачена відповідними законами і захищена ст. 130 Конституції України.

Рішенням Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 року в справі «Кечко проти України» суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також суд не прийняв аргумент відповідача щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 1 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно відмови позивачу у стягненні з ТУ ДСА на його користь нарахованої суми компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки виплати суми компенсації з 01.01.2011 року по день прийняття рішення, з огляду на передчасність цієї вимоги, оскільки стягнення суми можливо лише після її нарахування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2011 р. у справі № 2а/0570/4373/2011 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.В. Жаботинська

Судді: О.А. Нікулін

ОСОБА_4