Справа № 803/2999/15
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Справа № 803/2999/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Ковельського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

Ковельський міськрайонний центр зайнятості (далі Ковельський МРЦЗ) звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 208,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою Ковельським МРЦЗ встановлено, що відповідач з 08.06.1998 року по 25.08.1999 року та з 15.11.1999 року по 14.09.2000 року була зареєстрована в Ковельському МРЦЗ як така, що шукає роботу. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення відповідачу було надано статус безробітного і призначена допомога по безробіттю. Спеціалістами центру зайнятості було встановлено, що перебуваючи на обліку як безробітна, відповідач з 01.05.1999 року по 31.07.1999 року, в жовтні 2009 року та з 01.05.1999 року по 30.06.1999 року перебувала в трудових відносинах з СТзОВ «Україна» і приховала цей факт при поданні заяви до Ковельського МРЦЗ, що підтверджується Актом розслідуваня страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 18.03.2015 року №20.

Зазначають, що ОСОБА_1 перебуваючи в трудових відносинах, не мала права на отримання статусу безробітного, допомоги по безробіттю, а тому допомога по безробіттю в розмірі 208,34 грн. отримана нею незаконно. Відповідачем в добровільному порядку коштів не повернуто, а тому позивач просить стягнути 208,34 грн. з останньої в користь Ковельського МРЦЗ.

Позивачем 18.09.2015 року за вх. №15052/15 подано до суду письмове клопотання в якому просять розгляд справи проводити у відсутності їх представника.

Відповідач в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини неприбуття, заперечення на позов не надав, хоча повістка була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою місця реєстрації, проте поштове відправлення повернулося 03.06.2015 року на адресу суду із відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», тобто зазначена повістка про виклик до суду не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин, а тому відповідно до частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) слід вважати, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У звязку з цим, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника, оскільки судом вжиті всі передбачені заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю та реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Разом з тим, частиною 1 статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, а також соціальної гарантії з боку держави в реалізації громадянами права на працю визначає Закон України Про зайнятість населення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована Ковельським МРЦЗ як безробітна з 08.06.1998 року по 25.08.1999 року та з 15.11.1999 року по 14.09.2000 року.

У своїй заяві, ОСОБА_1 вказала, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років.

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 20 від 18 березня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з СТзОВ «Україна» з 01.05.1999 року по 31.07.1999 року, в жовтні 2009 року та з 01.05.1999 року по 30.06.1999 року та одночасно була зареєстрована як безробітний в Ковельському МРЦЗ та отримувала допомогу по безробіттю. Даний факт підтверджується СТзОВ «Україна» від 03.03.2015 року №18.

За час перебування на обліку у Ковельському МРЦЗ відповідачем отримано допомогу по безробіттю в розмірі 208,34 грн.

27 травня 2015 року Ковельським МРЦЗ видано наказ №76 про повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 208,34 грн.

Відповідачу надіслано претензію про повернення коштів на суму 208,34 грн. від 03 червня 2015 року №993/01-23.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України Про зайнятість населення від 5 липня 2012 року № 5067-VІ (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Стаття 1 Закону України Про зайнятість населення від 5 липня 2012 року № 5067-VI визначає, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно із частинами другою, третьою статті 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як передбачено пунктами 6-9 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року № 232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. У разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Доказів про сплату коштів в сумі 208,34 грн. центру зайнятості відповідач суду не подавав.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що оскільки Ковельським міськрайонним центром зайнятості, у звязку із встановленням належності відповідача до категорії зайнятих правомірно прийнято наказ від 27 травня 2015 року №76 про повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 208,34 грн., який відповідач не оскаржила та в добровільному порядку кошти не повернула, тому позовні вимоги про стягнення зазначених коштів підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 11, 17, 41, 128, 158, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтей 1, 4 Закону України «Про зайнятість населення», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Ватутіна, 22/3, паспорт серія АС №191420, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в користь Ковельського міськрайонного центру зайнятості (45001, Волинська область, місто Ковель, вулиця Сагайдачного, будинок 6а, ідентифікаційний код 20123578) незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 208 (двісті вісім) гривень 34 копійки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 23 вересня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич