Справа № 826/8286/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ К/800/34763/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, за касаційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство) звернулось з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - УДВС) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а також визнати протиправними дії щодо винесення цієї постанови.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що оспорювана постанова УДВС не ґрунтується на вимогах закону, прийнята з порушенням його прав, а тому Підприємство просило про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В подальшому позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та закрито провадження у справі.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що відповідачем 26 лютого 2014 року відкрито провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 6 лютого 2014 року про стягнення з Підприємства 8548674,63 гривень.

Ухвалою цього ж суду від 20 травня 2014 року між стягувачем і боржником затверджено мирову угоду, у зв'язку з чим УДВС винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 854867,46 гривень з якою не погодився позивач.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно -правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів є правильним.

За таких обставин, апеляційний суд, закриваючи провадження у даній справі не допустив порушення норм процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відхилити, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало