Справа № 808/2240/15
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року 15 год. 55 хв. Справа № 808/2240/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Каракуші С.М.

за участю секретаря Рибакової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дніпро»

до: Управління Пенсійного фонду України в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області

про: визнання дій протиправними та скасування розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Дніпро» (далі - ТОВ «Агро-Дніпро» або позивач) звернулось з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області (далі УПФУ в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області або відповідач) про визнання дій щодо нарахування та внесення у картку особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дніпро» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів «б» - «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправними та скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що субєкти спеціального режиму оподаткування, якими є платники фіксованого сільськогосподарського податку і платники єдиного сільськогосподарського податку, до яких віднесений позивач, не є платниками витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» -«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зобовязані відшкодовувати такі витрати Пенсійну фонду України.

В судове засідання представник позивача не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому зазначив, що позов підтримує у повному обсязі (а.с. 68).

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, подав заперечення, відповідно до яких позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та проводити розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 31).

Відповідно до положень частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без участі представників сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши наявні матеріали зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Управлінням Пенсійного фонду України в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області сформовано Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з січня 2015 року, який 17.01.2015 направлено на адресу позивача та отримано останнім 26.01.2015 (а.с. 8-9).

Відповідно до вказаного розрахунку щомісячно протягом 2015 року позивач повинен був здійснювати відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по пенсіонерам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у розмірі 957 грн. 94 коп.

Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та внесення у картку особового рахунку ТОВ «Агро Дніпро» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій протиправними позивач звернувся до суду.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пунктів «б» - «з» цієї статті (частина 2 статті 13 Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17.02.2000 №1461 частину 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було виключено та одночасно цим же Законом доповнено статті 2 та 4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» пунктами, якими встановлено обовязок підприємств, відшкодовувати витрати Пенсійному фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за пунктами «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зокрема, Законом №1461 доповнено пункт 1 статті 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» абзацом четвертим, відповідно до якого обєктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також Законом №1461 встановлено розмір збору з зазначеного обєкту оподаткування 100 відсотків від обєкта оподаткування, визначеного абзацами третім і четвертим пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» (стаття 4 Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо добровільної сплати єдиного внеску» від 04.04.2013, який набрав чинності 28.04.2013, внесено зміни до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» та в абзаці четвертому пункту 1 статті 2 Закону слова і цифри «статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» замінено словами і цифрами «статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обовязкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від обєкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Розмір сум до відшкодування на поточний рік витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначається у повідомленнях, які формуються працівниками Пенсійного фонду України, а підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду визначену у повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. п. 6.4, 6.8 п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду № 21 -1 від 19.12.2003 зі змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто, зберігається зазначений вище порядок відшкодування.

В абзаці пятому пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній до 01.01.2006 року, було визначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення працівників сільськогосподарських підприємств - платників фіксованого сільськогосподарського податку», який набрав чинності з 01.01.2006, внесено зміни до таких законів України:

1. Абзац четвертий пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» після слів «визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону» доповнити словами «крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку».

2. Абзац п'ятий підпункту 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після слів «затвердженим Кабінетом Міністрів України» доповнити словами «та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У звязку з чим, від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування були звільнені лише сільськогосподарські підприємства, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», відповідно до якого главу 2 «Фіксований сільськогосподарський податок» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України виключено. Зазначеним Законом сільськогосподарські товаровиробники віднесені до четвертої групи субєктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (пункт 391.4 статті 291 Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавцем виключено поняття фіксований сільськогосподарський податок, у звязку з чим доводи позивача про те, що він не повинен здійснювати відшкодування фактичних витрати на виплату та доставку пільгових пенсій є необґрунтованими.

Посилання позивача на наявність діючого свідоцтва Державної податкової адміністрації України № 200073197 від 01.01.2009, як на підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначене свідоцтво підтверджує лише реєстрацію позивача як субєкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (а.с 18).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи, що з 01.01.2015 законодавцем виключено поняття фіксований сільськогосподарський податок, суд приходить до висновку, що відповідач формуючи розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з січня 2015 року, та направляючи позивачу відповідне повідомлення про необхідність здійснення відшкодування таких витрат діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законами, у звязку з чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М Каракуша