Справа № 802/2771/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

18 вересня 2015 р. Справа № 802/2771/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Державної фінансової інспекції у Вінницькій області

до: Літинської центральної районної лікарні

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: комунальна установа "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги"

про: відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2015 року Державна фінансова інспекція у Вінницькій області (далі ДФІ у Вінницькій області) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Літинської центральної районної лікарні (далі Літинська ЦРЛ) збитків в сумі 40 595,70 грн., завданих Літинському районному бюджету внаслідок покриття комунальною установою "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" (далі КУ "Літинський РЦ ПМСД") комунальних послуг у завищеному розмірі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на виконання пункту 3.3.2.2 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ у Вінницькій області на І квартал 2015 року позивачем було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КУ "Літинський РЦ ПМСД" за період з 01.01.2011 року по 01.03.2015 року, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії № 02-15/10 від 26.06.2015 року. Зокрема, в ході ревізії виявлено, що за період з 01.10.2011 року по 01.05.2013 року КУ "Літинський РЦ ПМСД" зайво понесено витрати замість орендаря приміщень Літинської ЦРЛ на сплату комунальних послуг (опалення) в сумі 35 378,08 грн. та на сплату заробітної плати працівникам котельні в сумі 5217,62 грн. Вимогу ДФІ у Вінницькій області № 02-21/692 від 10.07.2015 року про стягнення з Літинської ЦРЛ завданих районному бюджету збитків у розмірі 40 595,70 грн. підконтрольною установою КУ "Літинський РЦ ПМСД" не виконано. Відтак, оскільки до компетенції органу фінансового контролю належать повноваження щодо стягнення завданих бюджету збитків, позивач вважає, що такі збитки підлягають стягненню з Літинської ЦРЛ в судовому порядку.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала та просить суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вважає, що розгляд даної справи належить до компетенції адміністративного суду.

Інші учасники адміністративного процесу у судове засідання на виклик суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі з наступних мотивів.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 7 частини 1 статті 3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Позивачем у цій справі є ДФІ у Вінницькій області, тобто орган державної влади, який є суб'єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України.

Правовий статус органів державного фінансового контролю в Україні визначається Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року № 2939-ХІІ (далі Закон) та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі ? підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю, серед іншого, надається право: вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій ? звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій; при проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про порушення, а на підставі рішення суду ? вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів; вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Змістовний правовий аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ, його право вимоги, передбачене статтею 10 Закону № 2939-XII, може бути адресоване виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами виконання вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Отже, здійснення органом державного фінансового контролю своїх повноважень обумовлює виникнення правовідносин із підконтрольною установою, які мають публічно-правовий характер. Відтак, є достатні підстави вважати, що в силу положень ч. 1 ст. 17 КАС України на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів поширюється.

Водночас законом не передбачено повноважень органу державного фінансового контролю щодо направлення вимоги про усунення виявлених ревізією порушень до інших третіх осіб, навіть якщо вони формально наділені ознаками підконтрольної установи.

Підсумовуючи, суд приходить до наступних висновків. В силу положень ст. 10 Закону № 2939-XII необхідною умовою для звернення до суду органу державного фінансового контролю в інтересах держави є незабезпечення підконтрольною установою виконання вимоги щодо усунення порушень законодавства, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю. Проте повноваженнями щодо направлення таких вимог не до підконтрольних установ відповідний орган не наділений. Відтак, звернення органу фінансового контролю до суду з позовними вимогами про відшкодування третіми особами завданих державі збитків хоча й охоплюється компетенцією цього органу державної влади, однак не може відбуватись шляхом подання адміністративного позову, оскільки у такому разі не може йти мова про наявність публічно-правових відносин між відповідним органом державної влади, як суб'єктом владних повноважень, і третьою особою, щодо якої такий суб'єкт не здійснював жодних владних управлінських функцій.

Таким чином, на переконання суду, відшкодування іншими (непідконтрольними) особами збитків, що завдані державі чи об'єкту контролю та були виявлені в ході інспектування, має відбуватись за загальними правилами відшкодування шкоди (збитків), визначеними цивільним законодавством.

Встановлено, що позивачем ДФІ у Вінницькій області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КУ "Літинський РЦ ПМСД" за період з 01.01.2011 року по 01.03.2015 року, за результатами якої складено акт № 02-15/10 від 26.06.2015 року.

10.07.2015 року на адресу КУ "Літинський РЦ ПМСД" направлено лист-вимогу № 02-21/692 про усунення виявлених ревізією порушень в строк до 10.08.2015 року, пунктом 2 якої запропоновано стягнути з Літинської ЦРЛ збитки в сумі 40 595,70 грн.

Отже, у даному випадку публічно-правові відносини виникли між ДФІ у Вінницькій області та КУ "Літинський РЦ ПМСД" як підконтрольною установою, ревізію якої було проведено позивачем.

Водночас позовні вимоги про стягнення завданих Літинському районному бюджету збитків в сумі 40 595,70 грн. звернуті не до вищевказаної комунальної установи, яка не забезпечила виконання вимог органу державного фінансового контролю, а до іншої особи Літинської ЦРЛ, з вини якої, на думку позивача, було заподіяно такі збитки.

Наведене засвідчує, що у спірних правовідносинах позивач не здійснює відносно відповідача владних управлінських функцій, оскільки не наділений законом правом вимоги до цієї особи про усунення виявлених ревізією порушень.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, а тому компетенція адміністративного суду на цей спір не поширюється.

Відтак, провадження у цій адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Водночас суд вважає необхідним роз'яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства, враховуючи суб'єктний склад сторін і те, що спір пов'язаний з відшкодуванням шкоди (збитків).

Факт визнання відповідачем заявленого адміністративного позову суд до уваги не бере, оскільки позовні вимоги не належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 17, 157, 160, 165, 186, 254 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Літинської центральної районної лікарні, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунальна установа "Літинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги", про відшкодування збитків в сумі 40 595,70 грн.

Роз'яснити позивачу можливість звернення з відповідними позовними вимогами до Господарського суду Вінницької області за правилами господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сало Павло Ігорович