Справа № 2-а-2029/10/07
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова, Управління праці та соціального захисту населення у Київському районі м.Харкова, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 18.10.2010р. звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському району м.Харкова, Управління праці та соціального захисту населення у Київському районі м.Харкова, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, яким просив:

- визнати неправомірними дії відповідачів щодо нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної основної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю та нарахуванні і виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок ЧАЕС;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському району м. Харкова здійснити з 01.01.204 року по момент винесення рішення перерахунок та виплату державної пенсії, в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському району м.Харкова призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3 групи інвалідності, основну пенсію в розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 50% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», згідно вимог ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ;

- зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення у Київському районі м.Харкова усунути порушення і провести перерахунок згідно ст..48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991р. щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з 2007 року;

- зобов»язати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації виплатити згідно ст..48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991р. щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з 2007 року;

- зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Київської районної в місті Харкові ради призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3 групи інвалідності щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст..48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991 р

- зобов»язати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення згідно ст..48 Закону України №796-Х11 від 28.02.1991р. у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат;

- стягнути з відповідачів витрати по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м.Харкова. Згідно довідки МСЕ серії ХАР-05 №024731 від 27.12.2006 року, встановлена третя група інвалідності безстроково. Також має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії ЧАЕС серії А №113150, яке видано 03.09.1997 року.

Позивачу, як особі, яка постраждала внаслідок ЧАЕС повинні були робити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, в якому зазначено, що позивач має право на державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, згідно абз. б ст..49 Закону.

Згідно ст..50 Закону, особам, віднесеним до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі інвалідам 3 групи - 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

УПФУ в Київському районі м.Харкова, керуючись ст..ст. 19,46 Конституції України, постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року №1261 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України « та відповідно до Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ повинно було призначити позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою згідно ст..49, ч.4 ст.54 Закону про ЧАЕС не можуть бути нижчими по 3 групі інвалідності - 6-ти мінімальних пенсій за віком. Пенсії у вказаному розмірі позивач не отримує, тому вважає що вказаними діями УПФУ в Київському районі м.Харкова порушуються його Конституційні права.

Згідно ст.48 Закону від 28.02.1991 р. №796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 3 групи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 1 категорії в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, але цю допомогу він отримує з заниженому розмірі, тому вважає що Управління соціального захисту населення твоїми діями та бездіяльністю порушує його Конституційні права та чинне законодавство.

Позивач вважає, що дії відповідачів щодо перерахунку йому підвищення пенсії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року № 1, в значно меншому розмірі ніж це передбачено статтями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» є такими, що суперечать вимогам зазначеного Закону України та Конституції України, та порушують його право, гарантоване Конституцією України та Законами України тому, що Конституція України та Закон України гарантують розрахунок підвищення його пенсії, як постраждалому наслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім цього, позивач зазначив, що він звернувся до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, а відповідно до вимог визначених ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Оскільки, при зверненні до суду він був змушений користуватися послугами адвокатів з метою належного забезпечення захисту його прав, просив стягнути витрати на правову допомогу, сплачені Філії ТОВ «Надія» в м.Харкові.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2010 року відкрите скорочене провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова, Управління праці та соціального захисту населення у Київському районі м.Харкова, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинення дій.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова у судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Пенсія по інвалідності, яка настала у звязку з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи призначається на підставі ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 18.02.91 р., а не за нормами ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.03 р.

Відповідно до ч.7 ст.54 Закону № 796 - порядок обчислення пенсії по інвалідності, до настала внаслідок каліцтва чи захворювання визначається Кабінетом Міністрів країни.

На підставі цієї норми управління при нарахуванні основної та додаткової пенсії позивачу застосовувало норми Постанови КМУ «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1, п.б ч.1 якої визначає, що розрахунок розміру пенсії проводиться із розміру 19 грн. 91 коп.

Із положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-120) порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у в'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, а саме:

-Станом на 01.08.07р. постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1;

-Починаючи з 28.05.08р. постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року № 530;

Починаючи з 16.07.08р. постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654. 01.01.08 року Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якими ст. 54 викладена наступним чином - у х випадках розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках: по 1 групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по 2 групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму я осіб, які втратили працездатність; по 3 групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08р. № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Таким чином, до 22.05.08р. управління діяло на підставі діючої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Після винесення рішення Конституційним Судом України від 22.05.08р. управління керувалося діючими Постановами Кабінету Міністрів, що регулювали питання призначення та виплати пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач окрім основних позовних вимог просить також стягнути витрати на оплату послуг на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року №590 граничний розмір компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правова допомога виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день, обчислюється за кожну годину. З долучених до позовної заяви документів не вбачається, скільки саме часу було витрачено на надання правової допомоги, а тому вимоги позивача щодо стягнення компенсації, пов»язаної з витратами -а правову допомогу повністю не обґрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особі встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звернувся до суду 30.09.2010 року, тобто позовні вимоги до 30.03.2010 року подані з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду. Тому управління наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог що стосуються до 30.03.2010 року з причини пропуску шестимісячного строку на зверненян до суду.

Відповідачі - Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради, Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації отримали ухвалу суду про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, але протягом десяти днів свої заперечення проти позову до суду не направили.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивач знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, є інвалідом 3-ї групи, особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка віднесена до 1-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідно копіями посвідчень Серія А № 113150 від 03.09.1997 року, вкладки №618109 від 10.01.2007 року та довідки МСЕ серії ХАР-05 №024731 від 27.12.2006 року та має пільги встановлені законодавством України для інвалідів, осіб віднесених до першої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач 04.10.2010 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова з заявою про перерахунок розміру пенсії згідно діючого законодавства України, проте перерахунок проведено не було. Суд вважає не проведення перерахунку пенсії позивачу неправомірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника наслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Згідно до пп.15 п.28 II розділу Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік зт.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи» викладена у наступній редакції: у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по 1 групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, «У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пп.15 п.28 II розд. Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, з 25.05.2005 року, за виключенням періоду з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року, стаття 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дії в редакції, яку зона мала до внесення в неї змін в неї Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Стосовно вимоги позивача щодо здійснення перерахунку додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пп.12 п.28 ІІ розд. Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік, яким внесені зміни до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам 1 групи - 100% мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи -75% мінімальної пенсії за віком; III -групи, дітям інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50% мінімальної пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України.

У статті 54 зазначеного Закону передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне убезпечення» (після внесення змін Законом України від 17.11.2005 № 3108-1У - відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування»). Відповідний перерахунок пенсій позивача, її максимальний розмір визначається ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи», яка теж є відсильною нормою з осипанням на ст.ст.28,42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ч.3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За змістом абзацу третього статті 1 цього Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендії та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про державний бюджет України на відповідний рік», є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги.

Так, Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визначає, що розміри державних соціальних гарантій на 2008 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, зід якої проводиться розрахунок пенсій, визначений в статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської натастрофи».

Відповідно до ст.. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Таким чином, управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова повинно було здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії передбаченої ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Отже, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача в частині здійснення перерахунку щомісячної додаткової пенсії передбаченої ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи» у період з 25.05.2005 року, за виключенням періоду з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року.

З приводу вимог позивача в частині проведення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2010 роки суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, щорічна допомога на оздоровлення у 2007- 2010р.р. виплачувалась позивачу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме позивачем одержана допомога на оздоровлення: за 2007-2010 роки, як особі, постраждалій внаслідок ЧАЕС 1-ї категорії у сумі 90 грн. на рік

Положеннями Закону України №769-ХІІ визначено основні засади реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, на охорону їх життя, і здоровя, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

У відповідності до ч.4 ст. 48 Закону України №769-ХІІ, для осіб, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до 1 та 2 категорій, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Як передбачено ч.7 ст. 48 Закону України №769-ХІІ, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2000-2005 р.р. не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України №769-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, - допомоги на оздоровлення.

Навпаки ч.1 ст.67 Закону України №769-ХІІ встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом міністрів України, відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, а встановлений ще у 1996 році Постановою Кабінету міністрів України № 836 від 26.07.1997 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України №769-ХІІ та законодавство щодо встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2000-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року за №836.

Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинена дія абз. 2-7 ч. 4 ст. 48 Закону України №769-ХІІ. Виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік проводилась на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» втратили чинність, як такі, що визнані неконституційними.

Отже, лише починаючи з 09.07.2007р. ст. 48 Закону України №769-ХІІ діяла в редакції станом до 01.01.2007р.

Згідно п. п. 11, п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 48 Закону України №769-ХІІ викладена в новій редакції. Відповідно до якої одноразова компенсація /часникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію цього положення Закону діяла Постанова Кабінету Міністрів № 562 від 12 липня 2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи - інвалідам 3 групи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення становить 90 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. п. 11, п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ЧАЕС.

Таким чином, дія рішення Конституційного Суду України є перспективною і не поширюється на відносини, що виникли, змінилися або припинилися до ухвалення судом вищевказаного рішення.

Виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_4 провадились у лютому 2007 р. та березні 2008 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України рішень № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, відповідно, з 01 січня по 09 липня 2007 року, та з 01 січня по 22 травня 2008 року відповідач мав застосовувати законодавство, що було чинним на час проведення цих виплат.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач, здійснивши виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу у лютому 2007р. в розмірі 90 грн. як особі, постраждалої внаслідок ЧАЕС 1-ї категорії та в березні 2008 р. у розмірі 90 грн. діяв правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений діючим у зазначені періоди законодавством України, оскільки враховуючи разовий характер виплати щорічної допомоги на оздоровлення, та момент їх здійснення у лютому 2007р., березні 2008р., позивач реалізував своє право на їх отримання, як наслідок, у відповідача припинився обов'язок щодо їх виплати, як і правовідносини між сторонами припинились фактом виплати разової допомоги на оздоровлення.

Таким чином, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання проведення перерахунку та виплати соціальної допомоги на оздоровлення за 2007 - 2008 р.р.

Щодо вимог позивача в частині зобовязання відповідачів провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення за 2009 та за 2010 роки, суд зазначає наступне:

Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» № 835-IV від 26.12.2008 р. дія Закону України №769-ХІІ не зупинялась. Як зазначено ч.2 ст. 54 Закону України Про державний бюджет на 2009 рік», розміри державних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює разову грошову допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС є Закон України № 769-ХІІ.

Таким чином, у 2009-2010 роках відповідач мав виконувати приписи діючої норми ст. 48 Закону України №769-ХІІ і виплату позивачу у лютому 2009 р. допомоги на оздоровлення у розмірі 90 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 562 неможна вважати правомірною, з урахуванням того, що на час виплати, згідно ст. 55 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» №835-VI від 26.12.2008р., розмір мінімальної заробітної плати складав 605 грн.

Зважаючи на викладене, позивач за відліком вже сплачених відповідачем 90 грн., повинен у 2009-2010 р. отримати допомогу на оздоровлення по 2905 грн. = (605 х 4)-90 грн., за 2009-2010 роки.

Суд не бере до уваги посилання відповідачів на пропущення позивачем річного строку позовної давності при предявленні вимог по сплаті допомоги на оздоровлення за період 2007-2010р.р., оскільки згідно ст. 48 Закону України №769-ХІІ виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сімям за втрату годувальника.

За змістом ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, виходячи з системного аналізу ст. 48 Закону України №769-ХІІ та ст. Э9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що на вимоги позивача відшкодувати шкоду, заподіяну його здоровю строки позовної давності не поширюються та річний строк звернення до адміністративного суду не застосовується.

Крім того, відповідно до Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» ... кожна особа має право мирно володіти майном хто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині: зобовязання Головного Управління праці та соціального захисту населення виділити кошти, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, - виплати суми на оздоровлення, оскільки на кожного з відповідачів ці обовязки покладені у відповідності до визначених функцій діючим законодавством і втручатись в діяльність відповідачів, регламентовану Законом, суд не вправі.

Також суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог частині зобовязання відповідачів проводити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення у майбутньому та зобов»язання в подальшому виплачувати основну та додаткову пенсію відповідно до вимог ст.ст.48, 49, ч.4 ст.54 Закону України №769-ХІІ, у звязку з їх безпідставністю, оскільки на теперішній час право позивача не порушене і доказів того, до воно порушуватиметься у подальшому, позивач суду не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно приписам ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою КМУ № 590 від 27.04.06р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, то компенсація не повинна перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Відповідно КАС України обмеження розміру компенсації може бути встановлене законом. Проте, відповідно п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС /країни положення ч. З т. 90 КАС України набирають чинності з моменту набрання чинності відповідним законом, але до цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється КМУ.

Постанова КМУ № 590 від 27.04.06 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» прийнята відповідно ст. ст. 90-95 та п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України.

Однак, позивачем, крім копії рахунку №09-1136 від 29.09.2010 року на суму 500 грн., акт приймання-передачі послуг від 18.10.2010р., ксерокопії квитанції від 29.09.2010р. про сплату позивачем на рахунок ТОВ «Надія» 500 грн., інших доказів оплати цієї допомоги (оригіналу квитанції), відомостей про кількість часу, протягом якого йому надавалися такі правові послуги, у зв"язку з чим неможливо визначити розмір компенсації витрат на правову допомогу, оскільки компенсація не повинна перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь судових витрат на правову допомогу не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 46 Конституції України, ст.ст.48, 49, 50, 54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 65 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 за № 10-рп/2008, ст. ст. 6-14, 71, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 вдовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова щодо нарахування та виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 в розмірі меншим ніж встановлено ч. 4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова провести перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 25 травня 2005 року, за виключенням періоду 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року, виходячи з встановленої законом ,мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», встановивши основну щомісячну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, розраховуючи з встановленої мінімальної пенсії за віком, та додаткову пенсію в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення у Київському районі м.Харкова та Харківського обласного центру по

нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік та за 2010 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення у Київському районі м.Харкова та Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та провести відповідні виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік та за 2010 рік, як особі віднесеної до 1 категорії учасників ліквідації наслідків на ЧАЕС, у відповідності до положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених йому сум за 2009 рік та за 2010 рік.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

Суддя