Справа № 6964/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2010-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2010 року 2а-6964/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

при секретарі Варданян О.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 не зявився,

представника відповідача 2 не з`явився,

представника відповідача 3 не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проВишгородської районної державної адміністрації Київської області, Вишгородської міської ради Київської області, Вишгородського районного відділу земельних ресурсів Київської області зобовязання вчинити певні дії, скасування рішення Вишгородської міської ради від 26 вересня 1997 р. № 238 та від 5 червня 2001 р. № 160, визнання протиправними та скасування актів про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки та державні акти на право приватної власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (далі відповідач 1), Вишгородської міської ради Київської області (далі відповідач 2), Вишгородського районного відділу земельних ресурсів Київської області (далі відповідач 3) про:

1) зобовязання відповідача 1 належно виконати Указ Президента «Про створення історико-культурного заповідника у місті Вишгороді Київської області» від 6 липня 1994 р. № 379/94 (далі Указ № 379/94) і Постанову Кабінету Міністрів України «Про історико-культурний заповідник у місті Вишгороді Київської області» від 19 вересня 1994 р. № 642 (далі Постанова № 642) щодо заснування і функціонування Вишгородського історико - культурного заповідника (далі Вишгородський заповідник);

2) заборону відповідачу 3 виготовляти документацію на право приватної власності на земельні ділянки, що знаходяться на території Вишгородського заповідника;

3) зобовязання відповідача 2 визнати територію Вишгородського заповідника згідно закону державними землями і заборонити надавати дозвіл на приватизацію цих земель;

4) визнання протиправними, завірені печатками відповідача 3, акти про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки за адресою: м. Вишгород, вул. С.Палія, буд. 10 гр. ОСОБА_2, ОСОБА_3, та акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 за адресою: м. Вишгород, вул. С.Палія, буд. 12 (далі акти про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки);

5) скасування рішення відповідача 2 від 26 вересня 1997 р. № 238 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою: м. Вишгород, вул. С.Палія буд. 10 (далі рішення № 238);

6) скасування рішення відповідача 2 від 5 червня 2001 р. № 160 про передачу у приватну власність земельних ділянок гр. ОСОБА_4 за адресою: м. Вишгород, вул. С.Палія, буд. 10 (далі рішення № 160);

7) скасування виданих відповідачем 2 державних актів на право приватної власності на земельні ділянки (далі державні акти):

а) серії ІІ-КВ № 099699, виданий 24 листопада 1999 р. на імя ОСОБА_2;

б) серії ІІ-КВ № 099698, виданий 24 листопада 1999 р. на імя ОСОБА_3;

в) серії ЯА № 344963 і серії ЯА № 344964, видані 7 жовтня 2005 р. на імя ОСОБА_4;

8) зобовязання відповідача 2 не змінювати цільового призначення земельних ділянок, що належать гр. ОСОБА_5 за адресою: м. Вишгород, вул. С.Палія, буд. 10 і буд. 12, заборонити будівництво приватного будинку на території цих ділянок.

У судове засідання зявився позивач.

Відповідачі 1, 2 та 3 у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 59, 74, 80).

Крім того, відповідачем 2 було подано до суду клопотання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду (а.с. 82).

Представниками відповідачів 1 та 2 до суду були подані клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 59, 80).

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності представників відповідача 1, 2 та 3.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, мотивуючи це тим, що він є громадянином України, а тому має право вимагати виконання Указу № 379/94. Крім того, вважає, що неправомірні дії відповідача 1 призвели до зменшення площі земельної ділянки, на якій розташований будинок, 2/10 частки якого на праві приватної власності належить ОСОБА_6Й (далі брат позивача), та якою позивач користується.

У судовому засіданні позивач пояснив, що про наявність усіх оскаржуваних рішень йому стало відомо у 2005 р.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» вiд 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР), Указом № 379/94, Постановою № 642 та Положенням про управління (відділ) земельних ресурсів у місті (міст обласного та районного значення) від 11 липня 2007 р. за № 795/14062 (далі - Положення № 795/14062)

Так, відповідно до вимог п. «в» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, належать землі під історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Як убачається з п. 3 Положення № 795/14062, основними завданнями управління (відділу) є: участь у реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин; участь у розробленні та здійсненні заходів щодо розвитку ринку земель; організація та ведення державного земельного кадастру відповідно до чинного законодавства України; організація і здійснення землеустрою та моніторингу земель; участь у розробленні та виконанні загальнодержавних і регіональних програм у сфері використання і охорони земель, підвищення родючості ґрунтів, здійснення землеустрою та моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру.

Указом № 379/94 та Постановою № 642 передбачено створення Вишгородського заповідника.

Позовні вимоги, перелічені у п.п. 4 - 8 позову, стосуються актів про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки, рішень № 160 та № 238, державних актів та зміни цільового призначення земельних ділянок, заборону будівництва приватного будинку на території цих ділянок (а.с. 3 - 6), які знаходяться поруч із земельною ділянкою, на якій розташований будинок, в якому брату позивача на праві приватної власності належить 2/10 частки.

Згідно з договором купівлі - продажу від 23 червня 1992 р. брат позивача купив 2/10 частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Червоноармійський, буд. 10 (нині вул. С.Палія, буд. 10) (а.с. 65 - 67).

Крім того, відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок власники будинку № 10 по вул. С.Палія мають у спільному користуванні земельну ділянку (а.с. 68 - 73).

Згідно з копією паспорта позивача він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79) і, відповідно до його пояснення у судовому засіданні, є користувачем тієї частини будинку, яка належить на праві приватної власності його брату.

У звязку з тим, що позивач не є власником будинку № 10 по вул. С.Палія або земельної ділянки, на якій він збудований, суд вважає, що діями та актами відповідачів 1, 2 та 3 права, свободи та інтереси позивача порушено не було.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу протиправності перелічених у п.п. 4-8 позову дій відповідачів.

Водночас, при вирішенні питання щодо вимог, викладених у п.п. 1 - 3 позову, суд врахував таке.

Обґрунтовуючи зазначені позовні вимоги позивач посилався на неналежне виконання Указу № 379/94 .

Проте, у п. 1 позову не зазначено способу, який на думку позивача, має забезпечити належне виконання відповідачем 1 названого Указу.

Крім того, вимога, викладена у п. 2 позову, не може бути задоволена, оскільки вимоги вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення заявлено щодо правовідносин, які на сьогоднішній день не існують, а можуть виникнути у майбутньому.

Вимога, яка міститься у п. 3 позову також не може бути задоволена, оскільки визнання певної території державними землями і накладення заборони на приватизацію таких земель, відповідно до ст. 8 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 5 лютого 2004 р. № 1457-IV, відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, а не до компетенції відповідача 3.

Крім того, 20 вересня 2010 р. представником відповідача 2 до суду було подано клопотання про відмову у задоволенні позову у звязку з тим, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду (а.с. 82).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України (у редакції, що діяла на дату подачі позовної заяви до суду 22 квітня 2009 р.) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з поясненнями позивача у судовому засіданні про наявність оскаржуваних актів йому стало відомо у 2005 р., а до суду він звернувся лише у 2010 р., тобто через пять років.

Судом враховано, що позивачем ні у позові, ні у судовому засіданні не порушувалося питання про поновлення строку звернення до суду.

З урахуванням наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та заявлені із пропущенням строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України (у редакції, що діяла на дату подачі позовної заяви до суду 22 квітня 2009 р.).

Керуючись ст.ст. 69 - 71, ч. 2 ст. 99, ст.ст. 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Вишгородської міської ради Київської області, Вишгородського районного відділу земельних ресурсів Київської області про зобовязання вчинити певні дії, скасування рішення Вишгородської міської ради від 26 вересня 1997 р. № 238 та від 5 червня 2001 р. № 160, визнання протиправними та скасування актів про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки та державні акти на право приватної власності на земельні ділянки відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її оголошення за правилами, встановленими ст.ст. 185 - 187, 254 КАС України.

Суддя О.І.Виноградова

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2010 р.