Справа № 810/3649/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року 810/3649/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Фастові та Фастівському районі Київської області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Фастові та Фастівському районі Київської області (далі УПФУ у м. Фастові та Фастівському районі або відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № 251 від 16.07.2015 на суму 1732,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він до 03.11.2014 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності. При цьому, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відтак, враховуючи приписи частини четвертої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування він звільняється від сплати єдиного внеску. Тому, на думку позивача, вимога про сплату боргу є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування у 2010 році підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню. Проте, позивач у 2010 році лише частково сплатив страхові внески. Відтак, оскаржувана вимога прийнята з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 16.09.2015, не зявились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Залізнична, буд. 62, зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.12.1996. Як платник страхових внесків перебуває на обліку в УПФУ у м. Фастові та Фастівському районі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до реєстраційних даних ІС «Податковий блок» перебувала на обліку як фізична особа-підприємець з 20.02.1997 по 15.01.2015, статус ПП 11 (припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті) та у період з 01.01.2010 по 31.12.2010 позивач обрав спосіб оподаткування доходів від підприємницької діяльності за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту (а.с. 41) та перебував на загальній системі оподаткування (а.с.24).

Позивач також є особою, віднесеною до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного посвідчення серії В-І № 835979 (а.с.9) та з 13.02.2007 пенсіонером (посвідчення серії ААБ №168526 (а.с.8).

16 липня 2015 року УПФУ у м. Фастові та Фастівському районі була сформована вимога № 251 про сплату боргу, відповідно до якої позивача зобовязано сплатити заборгованість по страховим внескам у розмірі 1732,80 грн. (а.с.11).

Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначена вимога та розрахунок до неї отримані позивачем 19.07.2015.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач скористався своїм правом оскаржити її у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Судом встановлено, що заборгованість у позивача по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування виникла у період з липня 2010 року по грудень 2010 року (а.с.12).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Порядок нарахування та сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у 2010 році було врегульовано Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

В статті 1 вказаного закону також наведене визначення поняття «страхувальник». Так, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхувальниками відповідно до цього Закону є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

В силу положень пункту 3 статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Тобто, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування є страхувальниками та відповідно платниками страхових внесків.

Сторонами не заперечувався той факт, що позивач у 2010 році був субєктом підприємницької діяльності фізичною особою, застосовував спрощену систему оподаткування обліку та звітності і сплачував фіксований податок.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у редакцій Закону, яка діяла до 30.07.2010, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у 2010 році обрав особливий спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром, що відповідно до положень статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року за № 13-92 (у редакції, яка діяла на дату обрання позивачем фіксованого податку) встановлювався у розмірі 100 гривень.

На підставі Прикінцевих положень Закону України від 13 лютого 1998 року № 129/98-ВР «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", 10 відсотків від суми цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України.

Водночас, 30 липня 2010 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 №2461-VI, якими внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, підпункт 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, відповідно до якого фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому, сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Слід зауважити, що норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є спеціальними по відношенню до правовідносин, що склались в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, оскільки «Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») та «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону» (п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до положень абзацу 8 частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Отже, позивач з липня 2010 року зобовязаний сплатити страхові внески за 2010 рік у розмірі, який становить не менше мінімального розміру страхового внеску, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених на відповідний період.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» у липні-вересні 2010 року встановлено місячний розмір мінімальної заробітної плати на рівні 888 грн. 00 коп.

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску для фізичних осіб - підприємців за липень - вересень 2010 року становить: 888 х 33,2% = 294 грн. 82 коп. на місяць або 884 грн. 46 коп. за квартал.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» у жовтні-листопаді 2010 року встановлено місячний розмір мінімальної заробітної плати на рівні 907 грн. 00 коп., грудень 2010 року - 922 грн. 00 коп.

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску для фізичних осіб - підприємців за IV-й квартал 2010 року становить за жовтень і листопад 2010 року - 907 х 33,2% = 301 грн. 12 коп. та за грудень 2010 року - 922 х 33,2% = 306 грн. 10 коп.

Як встановлено судом, позивачем у складі фіксованого податку за період липень грудень 2010 року сплачено страхових внесків у розмірі 60, 00 грн.

Відтак, загальний розмір заборгованості позивача з урахуванням часткової сплати, що є предметом даного позову становить 1732 грн. 80 коп. (884 грн. 46 коп. + 602 грн. 24 коп. + 306 грн. 10 коп. ) - 60 грн.00 коп. = 1732 грн. 80 коп.).

Суд не приймає до уваги як підставу для звільнення позивача від обовязку сплати страхових внесків у 2010 році посилання на положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до яких фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу оскільки дана норма права набрала чинності у 2011 році, у той час як заборгованість у позивача виникла у 2010 році.

Більш того, дана норма права застосовується до осіб, що обрали спрощену систему оподаткування (єдиний податок). Водночас, позивач у 2010 році обрав спосіб оподаткування доходів, одержаних від підприємницької діяльності за фіксованим розміром податку, тобто був платником не єдиного, а фіксованого податку та знаходився на загальній системі оподаткування (а.с.24).

Крім цього, норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначають правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у той час як предметом даного спору є рішення відповідача про зобовязання позивача сплатити заборгованість по внескам на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, порядок справляння яких, як вже зазначалось судом, врегульовано Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не поширюються на спірні правовідносини.

Крім цього, позивачем не наведено жодної норми права, яка б передбачала звільнення його від зобовязання сплачувати страхові внески у 2010 році або сплачувати їх у меншому розмірі, ніж встановлено положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції, що діяла до 31.12.2010.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на наявність рішень Вищого адміністративного суду України від 04.04.2013 № К/800/8411/13 та від 26.03.2013 № К/9991/72976/12, оскільки у межах наведених проваджень Вищий адміністративний суд України розглядав питання правомірності вимог органів Пенсійного фонду України про сплату заборгованості по єдиному внеску (який справляється з 2011 року).

Водночас, предметом позову у межах даного провадження є вимога пенсійного органу про сплату заборгованості по страховим внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період 2010 року.

Відповідно до частини шостої статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону є квартал.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Згідно із частиною другою статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була чиною до 01.01.2011, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

В силу положень частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача не є обґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, повязаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діяла на дату звернення до суду, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 1732,80 грн., відтак, розмір судового збору, що підлягає сплаті позивачем, обмежується 1,5 розмірам мінімальної заробітної плати, що станом на 1 січня становить суму 1827,00 грн.

Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до квитанції від 13.08.2015 позивачем сплачено лише частину судового збору у розмірі 182,70 грн., керуючись положеннями Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, що підлягає стягненню з позивача становить 1644,30 грн. = (1827,00 182,70).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 16.09.2015.