Справа № 2-а-89/2010
Суддя: Волкова О. М.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 2«а»- 89 /2010
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 року Віньковецький районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Волкової О.М.

при секретарі Заєць М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Віньківці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі посвідчення та аркуша талонів на пільговий проїзд та зобовязання видати посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі посвідчення та аркуша талонів на пільговий проїзд та зобовязання видати посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд . В обґрунтування своїх позовних вимог вказував , що при виконанні обовязків військової служби у внутрішніх військах протягом 1964-1966 років отримав травму та був комісований у запас . У звязку з цим у 2008 році його визнали інвалідом третьої групи , а в 2009 р. другої. Оскільки каліцтво він отримав при виконанні обовязків військової служби , то належить до категорії інвалідів війни (прирівняних ) та має право на пільги , встановлені для інвалідів війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , в тому числі право на пільговий проїзд на території країн СНД . Відповідно до ст. 13 вищезазначеного Закону інвалідам 1 та 2 груп надається право безоплатного проїзду один раз на рік ( туди і назад ) різними видами транспорту .Відповідачем було видано йому аркуш талонів на пільговий проїзд ,однак тільки по Україні. Позивач усно звертався в управління праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації та в Головне управління праці та соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації з приводу видачі йому відповідного посвідчення та аркуша талонів на пільговий проїзд по країнах СНД на підставі ст..ст. 2 ,7 та додатку №1 міждержавної Угоди «Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них » (далі Угоди ) від 12.03.1993 р. Проте у листі , адресованому начальнику Віньковецького районного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 на запит останнього Головним управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації йому було відмовлено.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав , зазначених у позові.

Вказував , що діючі міжнародні договори є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 7 Угоди «Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них » від 12.03.1993 р. підставою для надання пільг є документи , видані державами за місцем проживання особи , яка має право на пільги . ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Віньковецької райдержадміністрації , оскільки йому повинні були видати посвідчення встановленого зразка на право пільгового проїзду та аркуші талонів до них . У звязку з відсутністю в нього посвідчення зразка колишнього Радянського Союзу він позбавлений можливості реалізувати своє право на пільговий проїзд по державам СНД , де мешкають його родичі та знайомі.

Представники відповідача ОСОБА_3П та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подавши заперечення проти позову та просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначили , що питання видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни після введення в дію Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту », регламентується Порядком видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни , затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 р. № 302. Відповідно до Порядку листи талонів на право одержання ветеранами війни та особами , на яких поширюється чинність вищезазначеного Закону , проїзних документів, «квитків» безоплатно і з 50% знижкою їх вартості надають : інвалідам війни, учасникам війни та особам , на яких поширюється чинність зазначеного вище Закону органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Відповідно до п. 13 Порядку посвідчення інвалідів війни , учасників війни та прирівняних до них осіб, видані відповідними органами колишнього СРСР , союзних республік , які існували на території України та інших незалежних держав , що утворилися на його території , за зразками , які діяли на 1 січня 1992 р. , залишаються на збереженні у ветеранів війни. Ця норма діяла станом на 01.01.1992 р. Оскільки група інвалідності ОСОБА_1 була встановлена в 2008 р. , то йому було видано посвідчення на пільговий проїзд лише по Україні , а права на отримання документів ,що підтверджують право пільгового проїзду на території країн СНД він позбавлений , так як у нього відсутнє посвідчення , що видане за формою ,яка діяла станом на 1 січня 1992 року , а чинним законодавством України не передбачена видача посвідчень громадянам , прирівняних до інвалідів війни ,починаючи з 1992 року за формою , що діяла станом ще на 01.01.1992 р.

Заслухавши пояснення сторін, з»ясувавши обставини справи , на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін , оцінивши їх у сукупності , суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач згідно з посвідченням серії Є № 043565 , виданим 11.03.2009 р. управлінням праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації є інвалідом 2 групи і має право на пільги , встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни . Дані обставини відповідачем не оспорювались.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року визначено правовий статус ветеранів війни та розділом ІІІ вказаного Закону визначені пільги ветеранам війни, гарантії їх соціального захисту, стаття 13 якого передбачає пільги інвалідам війни та особам, які прирівняні до них.

Статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено , що ветеранами війни є особи , які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав та до ветеранів війни належать учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/04 визначено , що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділом ІІ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та визначено коло осіб , на яких поширюється дія його положень, а саме, це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний час, так і в мирний час, виконували інші обовязки військової служби, тилового забезпечення, повязані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій та інше.

Відповідно до п. 21 ст. 13 вищезазначеного Закону інвалідам 2 групи надається право безоплатного проїзду один раз на рік в обидва кінці по території України залізничним, повітряним, водним або міжміським автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України та законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно ст. 2 Угоди «Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них » ,яка була вчинена в місті Москві 12 березня 1993 року та набула чинності для України 12.03.1993 року, інвалідам Великої Вітчизняної війни 1 та 2 груп та особам, прирівняних до них, надається право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав учасниць цієї Угоди один раз на рік ( туди та назад ) та з 50 % знижкою повітряним, водним чи міжміським автомобільним транспортом .

Додатком 1 до Угоди визначені категорії громадян , прирівняних за пільгами на проїзд до інвалідів Великої Вітчизняної війни, ,до яких зокрема відносяться інваліди з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення ,контузії чи каліцтва , отриманих під час захисту колишнього Союзу РСР або під час виконання інших обовязків військової служби.

Відповідно до ст. 7 Угоди підставою для придбання пільгового проїзного квитка є посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд, які видані відповідними органами колишнього Союзу РСР або Стороною Угоди за формою, що діяла на 01 січня 1992 року , за місцем потсійного проживання особи , яка має право на пільговий проїзд.

Згідно зі ст..8 Угоди відшкодування транспортним організаціям витрат , повязаних зі сплатою вартості проїзду осіб , зазначених у цій Угоді , здійснюється Сторонами відповідно до національного законодавства.

Згідно ст. 9 Конституції України, діючі міжнародні договори є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.16 Закону України « Про міжнародні договори України » Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади , Рада міністрів Автономної Республіки Крим , інші органи державної влади , до відання яких віднесені питання , що регулюються міжнародними договорами України , забезпечують дотримання і виконання зобовязань , взятих за міжнародними договорами України , стежать за здійсненням прав , які випливають з таких договорів для України , і за виконанням іншими сторонами міжнародних договорів України їхніх зобовязань . зазначені у частині першій цієї статті органи державної влади , а також відповідні підприємства , установи та організації надають Міністерству закордонних справ України інформацію , що стосується виконання міжнародних договорів України.

Як зазначено у ст..19 Закону України « Про міжнародні договори України » чинні міжнародні договори України , згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України , є частиною національного законодавства і застосовується в порядку , передбаченому для норм національного законодавства . Якщо міжнародним договором України , який набрав чинності в установленому порядку , встановлено інші правила , ніж ті , що передбачені у відповідному акті законодавства України , то застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципу адміністративного судочинства верховенства права та завдання адміністративного судочинства захисту прав, свобод і інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин з боку органів державної влади , органів місцевого самоврядування , їхніх посадових і службових осіб, суд приходить до висновку, що бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Віньковецької райдержадміністрації щодо невидачі позивачу посвідчення та аркуша талонів на пільговий проїзд за формою, яка діяла на 01.01.1992 р. є неправомірною та необхідно зобов»язати відповідача видати ОСОБА_1 посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, яка діяла на 01.01.1992 р.

Доводи представників відповідача стосовно того , що посвідчення зразка колишнього СРСР відсутні , а тому таке посвідчення видати неможливо , суд не може покласти в основу рішення , оскільки , судом встановлено , що право позивача на пільговий проїзд до держав - учасниць СНД порушене , а відсутність посвідчень за формою , що діяла на 1 січня 1992року не може бути підставою для відмови позивачеві у реалізації його права. Крім того , відсутність таких посвідчень суперечить нормам ст..7 Угоди про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни , а також осіб , прирівняних до них та ст..19 Закону України « Про міжнародні договори України ».

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 7,8 ,9 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 2, 7 Угоди «Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них » від 12.03.1993 р. , Додатком № 1 до Угоди «Про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них » від 12.03.1993 р. ст. ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі посвідчення та аркуша талонів на пільговий проїзд та зобовязання видати посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області щодо невидачі ОСОБА_1 посвідчення та аркуша талонів на пільговий проїзд по території держав-учасниць СНД.

Зобов»язати управління праці та соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області видати ОСОБА_1 посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд по території держав-учасниць СНД за формою, що діяла станом на 01 січня 1992 року.

Постанова в повному обсязі складена 26 квітня 2010 року.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня її проголошення , а в разі складення постанови в повному обсязі з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження .

Суддя: О.М.Волкова