Справа № 297/2138/14-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 вересня 2015 року м. Київ К/800/40818/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Сорока М.О., розглянувши матеріали касаційної скарги управління Пенсійного фонду України у Берегівському районі Закарпатської області на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2014 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Берегівському районі Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Берегівському районі Закарпатської області при розрахунку йому пенсії за віком у разі переведення на неї з пенсії державного службовця із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік та зобов'язати відповідача перевести його із пенсії державного службовця на пенсію за віком з 16 червня 2014 року та здійснити її перерахунок відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Берегівського районного управління Пенсійного фонду України при розрахунку пенсії ОСОБА_1 за віком у разі переведення на неї з пенсії державного службовця із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. Зобов'язано Берегівське районне управління Пенсійного фонду України перевести ОСОБА_1 із пенсії державного службовця на пенсію за віком з 16 червня 2014 року та здійснити її перерахунок відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень пункту п'ятого частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що з 20.12.2005 ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», обчислена за формулою, передбаченою для цього Закону (без застосування показника середньої заробітної плати по Україні), яку він отримував до червня 2014 року.

16.06.2014 позивач звернувся з заявою до управління Пенсійного фонду України у Берегівському районі про переведення його з пенсії державного службовця на пенсію за віком. Однак при розрахунку розміру пенсії йому застосували показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2007 рік. Внаслідок цього розмір належної йому пенсії за віком виявився меншим від розміру пенсії державного службовця.

При розрахунку пенсії за віком відповідач виходив з положень ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема використав показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який на їх думку, враховувався у заробіток, з якого позивачу було призначено пенсію державного службовця у грудні 2005 року, а потім цей показник осучаснив згідно з вимогами постанови КМУ від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» на показник за 2007 рік.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Згідно з положеннями ст. 33 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок, що в цілому складає доход державного службовця, з якого йому нараховується пенсія.

Відповідно до ст. 37 вказаного Закону визначається порядок обчислення заробітної плати для розрахунку розміру пенсії державного службовця. Також цією статтею передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Таким чином, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що позивач скористався своїм правом на призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Нормами ст. 9 вищезгаданого Закону передбачені види пенсійних виплат, які призначаються в солідарній системі, а саме: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може бути враховано заробітну плату (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року, або за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв і за весь період страхового стажу починаючи з цієї дати), із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховували під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Враховуючи викладене, суди прийшли до висновку, що ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи суди дійшли висновку, що переведення особи з пенсії за віком за Законом України «Про державну службу» на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є переходом з одного виду пенсії на інший, та має бути оформлений, як перше призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: з приписів статті 40 вказаного Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом п'ятим частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити управлінню Пенсійного фонду України у Берегівському районі Закарпатської області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2014 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року .

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити управлінню Пенсійного фонду України у Берегівському районі Закарпатської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Сорока