Справа № 826/10720/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2015 року № 826/10720/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчука Сергія Івановича, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчука Сергія Івановича (надалі - державний реєстратор Бабійчук С.І., відповідач 1), Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - ГТУЮ у м. Києві, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Бабійчука С.І. №18994860 від 31.01.2015 року про відмову у задоволені заяви; зобов'язання ГТУЮ у м. Києві повторно розглянути подану позивачем заяву та вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 має усі підстави для реєстрації права власності, а уповноважений представник позивача подав державному реєстратору всі необхідні документи.

Позивач зазначає, що уповноваженим представником подано заяву на державну реєстрацію прав на нежитлове приміщення в новозбудованому будинку щодо виникнення прав власності, а не заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, як зазначив державний реєстратор, а отже останній згідно вимог чинного законодавства, неправомірно застосував п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як підставу для відмови у проведенні державної реєстрації.

Також позивач зазначає, що в Державному реєстрі прав відсутній запис про власника нежитлового приміщення АДРЕСА_1, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» не є власником будь-яких приміщень в новозбудованому будинку, а було лише оператором спільної діяльності відповідно до договору про спільну діяльність в будівництві. В той же час, враховуючи Договір, Акт приймання-передачі та довідку про проведення остаточних розрахунків, у позивача виникли майнові права на зазначене приміщення.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях та зазначив суду, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Зокрема, відповідач зазначив, що перед прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором проведено перевірку відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями і встановлено наявність відомостей щодо обтяжень прав нерухомого майна, який засвідчив обтяження всього нерухомого майна ТОВ «БІК «Інтербудінвест».

У судовому засіданні сторони подали клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Між Дочірнім підприємством «Фінансова компанія «Інтербудінвест» та ОСОБА_3 укладено Договір №29а-2 неж ФК від 10.10.2008 року про участь у Фонді фінансування будівництва.

Згідно п. 1.1 Договору довіритель (ОСОБА_3.) дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва та передає управителю (Дочірньому підприємству «Фінансова компанія «Інтербудінвест») грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об'єкту інвестування.

Під об'єктом інвестування розуміється вбудоване нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо сплати коштів до ФФБ по Договору ОСОБА_3 виконав у повному обсязі.

Також, у матеріалах справи міститься договір уступки майнових прав від 05.08.2010 року, укладений між Дочірнім підприємством "Фінансова компанія «Інтербудінвест» та ОСОБА_3, відповідно до якого Фінансова компанія передала позивачу майнові права на об'єкт інвестування (вищезгадане нежитлове приміщення).

В подальшому, 10.09.2012 року між Дочірнім підприємством "Фінансова компанія "Інтербудінвест", ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор (ОСОБА_3.) передає (уступає) всі права і обов'язки по Договору новому кредитору (позивачу), в тому числі набуті ним на законних підставах у Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест" майнові права на відповідне нежитлове приміщення.

Спільна діяльність (Договір №3 між ТОВ "БІК "Інтербудінвест", ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" та УСНРПБВК "Укрреставрація") за актом прийому-передачі від 10.04.2014 року передало позивачу нежитлове приміщення АДРЕСА_1, після чого остання набула право на здійснення за собою подальшої державної реєстрації права власності.

Представник позивача 15.01.2015 року звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою від 15.01.2015 року № 9780448 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: для проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1

Заявником разом із заявою подано необхідні документи, що підтверджується карткою прийому заяви №18624418.

Рішенням державного реєстратора Бабійчука С.І. від 31.01.2015р. №18994860 про відмову у задоволенні заяви відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, оскільки заяву про державну реєстрацію прав пов'язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень встановлених щодо цього майна.

Вказане рішення вмотивовано тим, що згідно відомостей з ДРРП на усе майно ТОВ «БІК «Інтербудінвест» накладено арешт.

Зокрема, як зазначив відповідач у письмових запереченнях фактичною підставою для прийняття рішення про відмову була наявність обтяження у вигляді арешту, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (актуальна інформація зі спеціального розділу), яке зареєстроване за №592908 на все нерухоме майно ТОВ "БІК "Інтербудінвест". Підставою виникнення обтяження стала постанова відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 01.03.2013 року, серія та номер: 35822474, а також наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про реєстрацію обтяжень усього нерухомого манна ТОВ "БІК "Інтербудінвест" №11616558 та №11803245.

Підставою обтяження за реєстраційним номером 11616558 стала постанова відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві № 2056/6 від 16.09.2011 року.

Підставою обтяження за реєстраційним номером 11803245 стала постанова підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29333420 від 02.11.2011 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що цей порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 8 Порядку №868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Пунктом 15 Порядку №868 встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. їх обтяженнями, зокрема щодо:

обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Частина четверта статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може мати місце за наявності вичерпних підстав, визначених Законом.

Таким чином в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для відмови позивачу в державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 та правомірність відмови в державній реєстрації прав.

Як свідчать обставини справи, із заявою про проведення державної реєстрації права власності на зазначений об'єкт позивач звернувся на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва.

В матеріалах справи міститься: договір про участь у Фонді фінансування будівництва №29а-2 неж ФК від 10.10.2008 року; договір уступки майнових прав від 05.08.2010 року, укладений між Дочірнім підприємством "Фінансова компанія "Інтербудінвест" та ОСОБА_3, договір відступлення права вимоги від 10.09.2012 року, за яким первісний кредитор (ОСОБА_3.) передає (уступає) всі права і обов'язки по Договору новому кредитору (позивачу), акт прийому-передачі від 10.04.2014 року за яким Спільна діяльність передала позивачу нежитлове приміщення АДРЕСА_1, після чого остання набула право на здійснення за собою подальшої державної реєстрації права власності.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є наявність в Єдиному реєстрі відчуження об'єктів нерухомого майна запису про реєстрацію обтяжень нерухомого майна ТОВ «БІК «Інтербудінвест»

Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України зокрема передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що нерухоме майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_1 належить на праві власності ТОВ «БІК «Інтербудінвест», відповідно докази на підтвердження факту наявності державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо вказаного нерухомого майна відсутні.

Окрім того, підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором визначено: "заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна", однак позивачем подано заяву про державну реєстрацію прав (щодо права власності), а не про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна.

Таким чином, проаналізувавши зазначені правові норми та зміст матеріалів справи, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Бабійчука С.І. №18994860 від 31.01.2015 року про відмову у задоволені заяви прийнято всупереч вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому позовні вимоги в частині скасування спірного рішення підлягають задоволенню.

Поряд з цим суд не погоджується з позовним вимогами про зобов'язання відповідача 2 повторно розглянути подану позивачем заяву та вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, оскільки прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належить до дискреційних повноважень державного реєстратора. Відповідно до п. 29 Порядку №868 орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав.

У разі коли заявник особисто отримує зазначені документи, він пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документи, що зазначені в пункті 10 Порядку № 868. Після приймання документів заявник повертає органові державної реєстрації прав, нотаріусові картку прийому заяви про державну реєстрацію з відміткою про приймання відповідних документів, яка підписується ним із зазначенням дати та часу отримання.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус не повертає заяву про державну реєстрацію, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Отже, всі оригінальні примірники документів повертаються заявнику, що унеможливлює повторний розгляд заяви позивача.

Для повторного розгляду документів заявника необхідно повторно звертатися до органу державної реєстрації прав в установленому законом порядку, адже після прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу у передбаченому законодавством порядку.

За відсутності звернення у встановленому законодавством порядку до відповідної реєстраційної служби за місцезнаходженням нерухомого майна, державний реєстратор не вправі переглядати документи та/або приймати будь-яке рішення щодо реєстрації, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, які є у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчука Сергія Івановича №18994860 від 31.01.2015 року про відмову у задоволені заяви.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко