Справа № 2а-1803/10
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 60873/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Глушка І.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.12.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої допомоги дітям війни,

встановив:

18.11.2010 року позивач звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни у період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по день розгляду справи.

Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» він є дитиною війни. Згідно з статтею 6 цього закону йому повинна виплачуватись щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога виплачувалась в не повному обсязі. Просив позов задоволити.

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.12.2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі Тернопільської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни починаючи з 18.05.2010 року.

Постанову суду оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовільнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що всупереч вимогам Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дії відповідача не відповідали чинним на момент їх вчинення нормативно-правовим актам, які визначали порядок нарахування та розмір щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни. Позивач посилається на ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України колегія суддів вважає доцільним розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є дитиною війни, оскільки статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, що урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на його користь передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щомісячну державну соціальну допомогу за період з 09.07.2007 року по 17.05.2010 року слід залишити без розгляду.

Щодо посилання апелянта на ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що дані норми у відповідних правовідносинах застосуванню не підлягають, оскільки стосуються виключно нарахованих та невиплачених пенсій, а у справі, що розглядається, спір виник при нарахуванні надбавки до пенсії а не виплаті вже нарахованої.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу нарахування та виплату недоплаченого підвищення до пенсії починаючи з 18.05.2010 року колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, так як Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей" не зупинено. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, відповідач починаючи з 18.05.2010 року і до виникнення обставин, з якими закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" установлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, установлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Отже, вихідним критерієм обчислення розміру підвищення до пенсії, виплат допомоги дітям війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є розмір мінімальної пенсії за віком, визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про законність оскаржуваних вимог правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.12.2010 року у справі № 2а-1803/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_2