Справа № 2а/1570/5638/2011
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2011-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/5638/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

суддів: Катаєвої Е.В.

ОСОБА_1

при секретарі : Казарян С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лєпрікон»до Південної митниці; Державної митної служби України, за участю прокуратури міста Одеси про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Південної митниці № №125; 126 від 05 травня 2011 року та рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 12.07.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Лєпрікон» до Південної митниці; Державної митної служби України, в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Південної митниці № №125; 126 від 05 травня 2011 року та рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 12.07.2011 року.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки задакларовна позивачем митна вартість імпортованого товару за вказаною в ВМД товарною номенклатурою за ціною угоди 0,18 доларів США/кг на загальну суму 90,000 дол. США, що згідно з діючим курсом НБУ склала 436473,00 була погоджена Відповідачем 1, позивач сплатив до бюджету всі митні платежі при ввезені товару на територію України, зазначена ВМД, щодо якої проводилась перевірка, містить відбиток особитих номерних печаток посадових осіб Південної митниці про завершення митного оформлення та контролю. Таким чином, контролюючий орган не виявив порушень у декларуванні і кодуванні товарів та не вносив будь-яких змін щодо заявлених декларантом відомостей, однак за результатами невиїзної документальної перевірки відповідач необґрунтовано прийшов до висновку щодо зміни коду товару за УКТЗЕД з НОМЕР_1 на код НОМЕР_2 та зміни рівня митної вартості товару, що в свою чергу призвело до виникнення у платника податків податкового зобовязання по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість, сума якого була самостійно визначена митницею.Окрім того, позивач зазначив, що відсутні правові підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень про нарахування податкового зобовязання, оскільки процедура митного контролю завершена та декларант позбавлений можливості вносити будь-які зміни чи доповнення під час митного оформлення.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники Південної митниці Державної митної служби та Державної митної служби України в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні, зазначивши, що відповідно до вимог Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №71 від 02.02.2011 року та на підставі наказу Південної митниці Про створення робочої групи № 262 від 22.03.2011 року проведено невиїзну документальну перевірку стану дотримання законодавства України з питань митної справи ТОВ Лєпрікон на предмет повноти нарахування та сплати до Державного бюджету України податків та зборів при митному оформленні товарів рис в режимі «імпорт»за кодом згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1 за період 2008-2010рр. Перевіркою встановлено, що за ВМД №500060736/2008/001082 від 27.06.2008 року було здійснено митне оформлення товару битий рис товарна позиція 1006 за кодом 1006 40 0000 згідно УКТЗЕД . Відповідач зазначив, що суміш битого рису з іншими видами рису також включається до товарної позиції 1006, класифікація таких сумішей у межах цієї товарної позиції здійснюється з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТЗЕД додаткової примітки до товарної групи 1006 та якщо вміст битого рису у сумішах з іншими видами рису складає менше 50 % то такий продукт не вважається битим рисом і класифікується в інших підкатегоріях товарної позиції 1006, крім 1006 40 00 00 згідно УКТЗЕД, при цьому відповідно до висновку експерта Одеської служби з експертного забезпечення митних органів №16-756 від 24.06.2008 року товар позивача являє собою суміш битого рису, вміст битого рису складає 29.16-+0,05% (менше 50%). Окім того відповідач заначив, що товари, які класифікуються у різних товарних підкатегоріях товарної позиції 1006 можуть мати різні характеристики, які впливають на ціну таких товарів та відповідно на їх митну вартість, разом з тим позивачем задекларовано митну вартість вказаного товару 0,18 дол. США/кг, а середні значення коригування на рис неочищений на біржі станом 18.02.2008 року, тобто на час ввезення товару позивача складали 0,3547-0,3736 дол. США/кг, отже у позивача виникло податкове зобовязання по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість, сума якого відповідно до Податковго кодексу України була самостійно визначена контролюючим органом. Окрім того, відповідач зазначив, що відповідно ст. 37 Податкового кодексу України завершення митного оформлення товарів не є підставою для припинення податкового обовязку платника податків.

До участі у справі вступила прокуратура міста Одеси.

Представник прокуратури у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, суд встановив наступні обставини та факти.

Товариство з обмеженою відповідальністю Лєпрікон зареєстровано 01.12.2000 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 506078 (а.с.8).

07.07.2007 року ТОВ Лєпрікон уклало з компанією Novaro Limited зовнішньоекономічний контракт № UA777-NZ (а.с. 27-28), згідно якого здійснювалось ввезення на митну територію України товару відповідно до інвойсу, який є невідємною частиною даного контракту.

Відповідно до інвойсу №4651/08 від 21.02.2008 року до контракту № UA777-NZ від 07.07.2011 року. (а.с. 30), позивач придбаває рис битий (сечка) 30% битості урожаю 2007-2008рр. в п/п. мішках.

27.06.2008 року позивачем за ВМД №500060736/2008/001082 було здійснене митне оформлення товару рис битий шліфований (білий) сорт дроблений (29.16%бою) ГОСТ 6292-93 урожаю 2007-2008рр., дата пакування 02.2008, 10000 мішків по 50 кг. (а.с.25-26). Південною митницею його було класифіковано за кодом УКТЗЕД 1006 40000.

При здійсненні митного оформлення вантажної митної декларації №500060736/2008/001082 від 27.06.2008 року позивач виконав вимоги, передбачені Митним кодексом України. Працівниками Південної митниці здійснені необхідні процедури щодо прийняття вантажних митних декларацій до оформлення шляхом поставлення відбитку штампу Під митним контролем, що підтверджується відповідними відмітками в вантажній митній декларації та здійснено перевірку правильності класифікації та кодування товарів відповідно з поданими документами та згідно п. 21 перевірку правильності зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх платі у відповідності з законодавством.

Згідно рішення про визначення коду товару №КТ-500-108-08 від 25.05.2008 року, на підставі товаросупровідної та експертної документації встановлено, що рис битий шліфований (білий) з обрушеним зерном, вміст дроблених (битих) зерен: (29,16+-0,05 %) наданий зразок товару відповідає ГОСТ 6292-93. У відповідності з Основними правилами Інтерпретації УКТ ЗЕД надані зразки передбачено класифікувати в товарній під категорії 1006 40000 (а.с.39).

Відповідно до вимог Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року та на підставі наказу Південної митниці Про створення робочої групи № 262 від 22.03.2011 року посадовими особами Південної митниці проведено невиїзну документальну перевірку стану дотримання законодавства України з питань митної справи ТОВ Лєпрікон на предмет повноти нарахування та сплати до Державного бюджету України податків та зборів при митному оформленні товарів рис»в режимі «імпорт»за кодом УКТЗЕД 100640000 за період 2008 - 2010 років у зоні діяльності Південної митниці за ВМД №500060736/2008/001082 від 27.06.2008 року.

За наслідками проведеної перевірки складений акт № 0019/11/500000000/НОМЕР_3 від 19.04.2011 року (а.с. 9).

В акті зазначено, що відбулася зміна коду товару за УКТЗЕД з 10064000 (ставка мита- 5%) на код НОМЕР_2 (ставка мита -5%) та зміна рівня митної вартсті, що в свою чергу призвело до виникнення у платника податків податкового зобовязання по сплаті візного мита та податку на додану вартість, сума якого відновідно до п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України самостійно визначена митницею.

На підставі вищазаначеного акту прийнято наступні податкові повідомлення рішення: № 125 від 05.05.2011 року, згідно якого визначено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у розмірі 40 919, 38 грн.; №126 від 05.05.2011 року, згідно якого визначено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що возяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у розмірі 171 861, 37 грн. (а.с.22-23).

Зазначені податкові повідомлення-рішення та акт перевірки були надіслані позивачу листом №17/28-06/6316 від 05.05.2011 року. (а.с.18-19).

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся зі скаргою (вих. №17 від 20.05.2011 року) до Державної митної служби України, в якій просив скасувати останні. Рішенням про результати розгляду скарги від 12.07.2011 року (вих. №11-1/2-15.1/10138), скаргу ТОВ «Лєпрікон»залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (а.с.31-38).

Не погоджуючись з заначеними рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить їх визнати протиправними та скасувати, як такі, що порушують його права.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів та представника прокуратури міста Одеси, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову, з урахуванням наступного.

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 35 статті 1 МК визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, повязаних відповідно до пункту 19 тієї самої статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Відповідно до Закону України Про митний тариф України № 2371-III від 5 квітня 2001 року (надалі Закон № 2371), митний тариф України - це систематизований згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності перелік ставок ввізного мита, яке справляється з товарів, що ввозяться на митну територію України. Товарною номенклатурою Митного тарифу України є Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), яка базується на Гармонізованій системі опису та кодування товарів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1863 від 12.12.2002 року затверджено Порядок введення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, який визначає процедуру ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД). УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України", що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі, здійснення митного оформлення товарів. Ведення УКТЗЕД забезпечує Держмитслужба.

Розділом 3 Митного кодексу України врегульовано процедуру митного оформлення.

Згідно ст. 70 МК України метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів. Митне оформлення здійснюється посадовими особами митного органу та відповідно ст. 72 митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.

Пунктом 12 статті 1 Митного кодексу України передбачено, що митна декларація - це письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення. При цьому згідно з пунктом 14 статті 1 Митного кодексу України, митне оформлення - це виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, які перемішуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що митна декларація містить лише відомості про товар, який переміщується через митний кордон, а не визначає податкові зобов'язання.

Відповідно до ст. 159 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 260 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Порядок визначення митної вартості товарів поширюється на товари, які переміщуються через митний кордон України. Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 261 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України. Митні органи зобов'язані забезпечити в установленому порядку доступ до інформації про закони, інші нормативно-правові акти, нормативні документи та судові рішення загального застосування щодо питань, пов'язаних з визначенням митної вартості товарів.

Згідно ст. 262 Митного Кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Статтею 265 Митного кодексу України встановлено, що митному органу надано право здійснення контролю правильності визначення митної вартості.

Згідно зі статтею 78 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Частинами 2,3 статті 90 зазначено, що зміна, доповнення чи відкликання можуть бути здійснені лише до моменту прийняття митним органом митної декларації до митного оформлення. Зміна, доповнення та відкликання митної декларації після її прийняття митним органом до митного оформлення не допускаються. Внесення до митної декларації змін чи доповнень, які мають істотне значення для застосування процедур митного контролю щодо товарів і транспортних засобів або впливають на умови оподаткування товарів чи застосування до них заходів нетарифного регулювання, здійснюється шляхом подання митному органу нової митної декларації, якщо це дозволяється відповідно до цього Кодексу.

Наслідком завершення митного оформлення є пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України (пункти 19, 35 статті 1 Митного кодексу України).

Судом встановлено, що під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб відповідача зауваження до вантажної митної декларації, поданої позивачем, були відсутні, а тому відповідач підтвердив правильність та достовірність заповненої ВМД та проставив відбиток печатки у відповідній графі, що підтверджує завершальну стадію митного оформленняі, в свою чергу позивач на виконання вимоги Південної митниці про визначення коду товару, що підлягав митному оформленню, здійснив його саме за цим кодом та сплатив в повному обсязі митні тарифи.

Відповідно до підпункту б пункту 10.1 статті 10 Закону України Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 року (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 168/97-ВР), особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є митний орган при справлянні податку з осіб, визначених у пункті 2.4 статті 2 цього Закону.

Пунктом 10.3 статті 10 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР встановлено, що платники податку, які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, відповідають за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) митним органам.

При цьому, платники податку, які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, згідно з пунктом 10.3 статті 10 Закону України № 168/97-ВР ,відповідають за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) особі, визначеній у підпункті "б" пункту 10.1 цієї статті.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України у тому випадку, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону Про порядок погашення зобовязань, платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-III від 21.12.2000 року (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 2181-III), якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобовязання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом. Так, згідно з цим підпунктом контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі, якщо внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобовязання. Оспорювані податкові повідомлення-рішення не є наслідком згаданих помилок, виявлених у поданій позивачем податковій декларації.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобовязань у звязку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажних митних деклараціях недостовірних відомостей.

Вищезазначене встановлено постановою Верховного суду України від 12 вересня 2011 року по справі № 21-176а11.

Відповідно ст. 2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Судом встановлено, що Митниця не довела наявність у поданих деклараном документах на момент митного оформлення товару «рис»в режимі «імпорт»неправдивих відомостей.

Пропуск товарів через митний кордон України означає завершення митного оформлення і виконання митним органом митних процедур, у тому числі й сплату податків і зборів, що пов'язуються з імпортом товарів на митну територію України.

Таким чином, суд вважає, що якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувався з відомостями про товар, то відповідно до статті 17 Закону України Про Єдиний митний тариф», пунктів 10.1 та 10.3 статті 10 Закону України Про податок на додану вартість, п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобовязань.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на зазначене суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Південної митниці № №125;126 від 05.05.2011 року є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 12.07.2011 року, судова колегія вважає, що вони підлягають задоволеню, враховуючи те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення із наведених вище підстав визнані судом протиправними та скасовані.

Частиною другою ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Лєпрікон» правомірні, обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,71, 94, 86,122, 160-163,167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Лєпрікон»до Південної митниці; Державної митної служби України, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Південної митниці № №125; 126 від 05 травня 2011 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 12.07.2011 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07 грудня 2011 року

Головуючий суддя: ____________________ Г.П. Самойлюк

Судді: ____________________ Е.В.Катаєва

____________________ ОСОБА_1