Справа № 2а-8098/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 року 8098/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

при секретарі: Савранчук А.В.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача 1 ОСОБА_2,

представник відповідача 2 не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом дочірнього підприємства «Адідас»
до проКиївської обласної митниці, Головного управління Державного казначейства України у Київській області скасування актів митного органу та стягнення надмірно сплачених обовязкових платежів, ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2010 р. дочірнє підприємство «Адідас - Україна»(далі позивач) звернулося до суду з позовом до Державної митної служби України (Бориспільської митниці) (далі відповідач 1), Головного управління Державного казначейства України у Київській області (далі відповідач 2) про скасування рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 16 липня 2010 р. № 122000106/0/01419, яке було оформлене у виді картки відмови (далі картка відмови), рішення про визначення митної вартості товарів від 29 липня 2010 р. № 122000106/2010/002296/1 (далі рішення № 122000106/2010/002296/1) та стягнення надмірно сплачених обовязкових платежів, посилаючись на те, що витребувані відповідачем 1 документи у позивача були відсутні, а, отже, він був позбавлений можливості їх надати.

1 лютого 2011 р. представниками відповідача 1 та відповідача 2 були надані заперечення на адміністративний позов, в яких вони просили відмовити в задоволенні позову. Зокрема, відповідач 1, обґрунтовуючи законність оскаржуваних актів, послався на відмову позивача надати документи, визначені п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщаються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження» № 1766 (далі Порядок № 1766) (а.с. 86-90, 126-127).

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 р. позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2010 р. названу ухвалу Київського окружного адміністративного суду було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 75).

Ухвалою названого суду від 3 лютого 2011 р. було замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 митну службу України (Бориспільську митницю) на належного Київську обласну митницю (а.с. 141).

9 лютого 2011 р. представником позивача були подані додаткові пояснення у справі (а.с. 142-143).

У судове засідання 9 лютого 2011 р. зявилися представники позивача та відповідача 1.

Представник відповідача 2 у судове засідання не зявився. 3 лютого 2011 р. від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 133).

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача 2.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши наявні докази, встановив таке.

1 вересня 2008 р. між позивачем (покупець) та компанією «adidas International Trading BV»Atlas Arena, Afrika Buiding Hoogoorddreef 9a 1101 BA Amsterdam ZO The Netherlands (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт № SMA1 adiUKR-BV2 (далі Контракт) (а.с. 28-35).

Відповідно до названого Контракту продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає та зобовязується оплатити фірмові товари, які відповідають міжнародним стандартам якості (п. 1.1)(а.с. 28).

24 грудня 2009 р. між позивачем (замовник) та приватним підприємством «Агропромресурс»(виконавець) було укладено договір № 01/10 про надання послуг митного брокера, згідно з яким останній зобовязаний надавати послуги по митному оформленню вантажу замовника (а.с. 144-147). Згідно з наказом названого приватного підприємства від 1 лютого 2010 р. ОСОБА_4 було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду митного брокера (далі декларант) (а.с. 148).

16 липня 2010 р. декларантом до відділу контролю митної вартості Бориспільської митниці було подано документи на товар, який надійшов на адресу позивача на виконання Контракту, в тому числі декларацію митної вартості (далі ДМВ), згідно з якою вартість поставлених товарів складає 4491 доларів 25 центів США (а.с. 96).

У цей же день відповідачем 1 винесено картку відмови (а.с. 47).

29 липня 2010 р. відповідачем 1 було винесено рішення № 122000106/2010/002296/1 про визначення митної вартості товарів в сумі 6480 доларів США (а.с. 48).

4 серпня 2010 р. декларантом було подано нову ВМД, у якій заявлено митну вартість товару в сумі 6480 доларів США, сплачено ввізне мито, після чого імпортовані товари було пропущено через митний кордон України (а.с. 149).

При вирішенні справи судом взято до уваги, що відповідно до п. 1, 2, 3 та 9 ч. 3 с. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Порядок визначення митної вартості товарів врегульовано Митним кодексом України (далі МК), а також Порядком № 1766.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 260 МК митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 262 МК митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

При цьому, ст. 264 МК встановлено, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, доведення достовірності заявленої митної вартості товарів, що імпортуються на митну територію України, є безпосереднім обовязком декларанта.

Згідно з вимогами п. 11 Порядку № 1766 для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Зокрема, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі "Для відміток митного органу". Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару.

Відповідно до вимог до п. 13, 14 зазначеного Порядку декларант зобовязаний подати додаткові документи, визначені у п. 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

У разі відмови подати додаткові документи, декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Наявні матеріали справи свідчать, що 16 липня 2010 р. відповідачем 1 у письмовому виді було запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження вартості товару, а саме: експертну ВМД, прас-лист, інші цінові документи та попередні митні оформлення (обовязковість їх надання визначено п. 11 Порядку № 1766) та встановлено строк для їх подання (а.с. 96).

Як убачається з копії ДМВ, декларанта під підпис було повідомлено щодо необхідності подання додаткових документів (а.с. 96).

22 липня 2010 р. позивачем було подано до відповідача 1 заяву про продовження терміну подання витребуваних додаткових документів до 30 липня 2010 р. (а.с. 95).

Проте, 29 липня 2010 р. від декларанта до відповідача 1 надійшла заява згідно з якою, надати зазначені документи він не має можливості (а.с. 96).

Як убачається з пояснень представника позивача у судовому засіданні, декларант діяв від імені позивача і був наділений повноваженнями щодо вирішення питання узгодження митної вартості товарів.

У звязку з тим, що декларантом не було надано витребуваних документів на підтвердження заявленої митної вартості, 29 липня 2010 р. відповідачем 1 було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів у сумі 6480 доларів США, з яким декларанта було ознайомлено під підпис (а.с. 48).

4 серпня 2010 р., як вже зазначалося, декларантом добровільно було подано нову ДВМ на суму 6480 доларів США та сплачено ввізне мито з цієї суми (а.с. 45).

Наведене свідчить, що відповідачем 1 не було порушено процедуру визначення митної вартості імпортованого позивачем товару та його митного оформлення, а, отже, рішення від 16 липня 2010 р. (оформлене як картка відмови) ним було прийнято правомірно.

Щодо позовних вимог в частині визначення у рішенні від 29 липня 2010 р. митної вартості товарів, судом встановлено таке.

Відповідно до вимог ст. 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Отже, з урахуванням того, що декларантом не було надано документів, необхідних для визначення митної вартості за першим методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідачем 1 згідно з вимогами ст. 266 Митного кодексу України було застосовано другий метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Зокрема, митну вартість товарів відповідачем 1 було визначено з урахуванням «Цінової інформації при визначенні митної вартості з Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи Держмитслужби»(а.с. 122).

Наведене свідчить, що відповідач 1 діяв в межах своїх повноважень та згідно з вимогами чинного законодавства, а, отже, його рішення № 122000106/2010/002296/1 є правомірними.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання застосувати митну вартість товарів в сумі, задекларованій позивачем (4491 долари 25 центи США), судом встановлено таке.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з вимогами ст. 264 Митного кодексу України передбачає право на оскарження рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до суду. Отже таке рішення митного органу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Наведене свідчить, що суд може надати оцінку правомірності дій органу державної митної служби при проведенні процедури визначенням митної вартості товару під час митного оформлення, проте, не має права брати на себе повноваження цього органу державної виконавчої влади, зокрема з питання визначення митної вартості.

З урахуванням наведеного суд вважає, що розгляд питання щодо зобовязання відповідача - 1 визначити митну вартість товару за ціною, вказаною позивачем, тобто за іншою ціною ніж встановлена відповідачем - 1 у рішенні, фактично є втручанням у дискреційні повноваження митного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Наведене свідчить, що позовні вимоги в частині зобовязання застосувати митну вартість товарів в сумі, задекларованій позивачем, задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги, викладені у п. 5-6 прохальної частини позовної заяви (про стягнення з відповідача 2 надмірно сплаченого ввізного мита в сумі 1883 грн 33 коп. та податку на додану вартість в сумі 3515 грн 55 коп.), не підлягають задоволенню.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що відповідачами не було надано суду доказів понесення ними витрат, повязаних з розглядом справи, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову дочірнього підприємства «Адідас»до Київської обласної митниці, Головного управління Державного казначейства України у Київській області про скасування актів митного органу та стягнення надмірно сплачених обовязкових платежів відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів в порядку, встановленому ст.ст. 185-187, 254 КАС України.

Постанову у повному обсязі виготовлено та підписано 14 лютого 2011 р.

Суддя О.І. Виноградова