Справа № 826/13222/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 вересня 2015 року 08:30 № 826/13222/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Гарника К.Ю., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 2) Державного казначейства України 3) Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( далі - відповідач-1), Державного казначейства України (далі - відповідач-2) та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач-3), у якій просить суд:

- визнати бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконною;

- стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством України на день виплати;

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити відповідні дії для повного фактичного виконання рішення національного суду України (Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 9.10.2009 №2а-1939/09) в частині, що стосується ОСОБА_1 як визначено рішенням Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 №20397/07;

- зобов'язати Державне казначейство України перерахувати ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди дві мінімальні заробітні плати в розмірі встановленому законодавством України на день виплати коштів за рахунок Державного бюджету України;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві надати Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідний документ про здійснення нарахування суми боргу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю позивача за 2005 рік та копію розпорядження про внесення відповідних змін в особову справу ОСОБА_1 про розрахунку пенсійних призначень згідно Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2009 №2а-1939/09.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач-1 та відповідач-3 проти позову заперечили, про що подали відповідні письмові заперечення.

Відповідач-2 заперечень на позов не надав. З заявами/клопотаннями до суду не звертався.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Писарський та інші проти України» від 20.06.2013 № 20397/07 одноголосно постановлено:

(а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю за заявами, наведеними у Додатку 2…, ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

У додатку 2 до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Писарський та інші проти України» наведено заяву ОСОБА_1 від 05.08.2009 № 44807/09. У графі «відповідне рішення національного суду» додатку 2 до вказаного рішення Європейського суду з прав людини, зазначено: Дарницький районний суд м. Києва, 19/10/2009.

В свою чергу, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 19.10.2009 по справі № 1939/09 зобов'язано Головне управління внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ в м. Києві направити документи про виплату недоплачених за 2005 рік коштів Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві: додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, підвищення пенсії на 350 % мінімальної пенсії за віком, як інваліду війни другої групи.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати вказані кошти на пенсійний рахунок ОСОБА_1 та внести відповідні зміни в особову справу розрахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та підвищення пенсії на 350 % мінімальної пенсії за віком.

Постанова Дарницького районного суду міста Києва від 19.10.2009 по справі № 1939/09 набрала законної сили 31.05.2011.

Повнота виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19.10.2009 в частині перерахування коштів, фактично і є предметом розгляду даної справи.

19 липня 2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38918285 по рішенню Європейського суду з прав людини № 20397/07, виданого 20.06.2013.

Грошові кошти у розмірі 21 056,76 грн. (2000 Євро), перераховано позивачу на підставі платіжного доручення № 2832 від 04.09.2013, та платіжним дорученням № 641 від 22.01.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 16,10 грн.

У зв'язку з наведеним, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 03.02.2014 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2014 по справі № 826/6347/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Державної виконавчої служби України ВП № 38918285 про закінчення виконавчого провадження.

Зобов'язано Державну виконавчу службу України продовжити виконавче провадження та вчинити дії, спрямовані на виконання рішення Європейського суду у справі «Писарський та інші проти України» від 20.06.2013 № 20397/07 від 20.06.2013 в частині що стосується ОСОБА_1

Зобов'язано Міністерство юстиції України оформити платіжні доручення про перерахування в користь ОСОБА_1 доплати різниці конвертації в національну валюту присудженої суми виходячи з курсу гривні на 27.09.2013 із нарахуванням, проведеного Державною виконавчою службою України, простого відсотка у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме на період несплати, до якої мас бути додано три відсоткові пункти.

Враховуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2014 по справі № 826/6347/14, постановою начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 від 26.01.2015 відновлено виконавче провадження ВП № 38918285.

В подальшому, 14.04.2015, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38918285, якою виконавче провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини № 20397/07 від 20.06.2013 закінчено.

Не погоджуючись з правомірністю закінчення виконавчого провадження та вважаючи рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 № 20397/07 таким, що не виконано в повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2015 ВП № 38918285 вбачається, що рішення суду (Європейського суду з прав людини) виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2832 від 04.09.2013 у розмірі 21056,76 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 641 від 22.01.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 16,10 грн., платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 686 від 16.03.2015 виплачена доплата різниці конвертації в національну валюту в сумі 552,74 грн. та платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 879 від 01.04.2015 перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині доплати різниці конвертації в національну валюту. Відповідно до інформації, поданої управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, рішення національного суду, винесеного на користь заявника, виконано фактично у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, керуючись п. 8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ст. 8 3акону України «Про виконання рішення Європейського суду з прав людини», державним виконавцем і було закрито виконавче провадження ВП № 38918285.

В той же час позивач в позовній заяві зазначає, що за наслідками виконавчого провадження ВП № 38918285, йому було не доплачено 2808,84 грн., внаслідок чого рішення національного суду в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати вказані кошти на пенсійний рахунок ОСОБА_1 та внести відповідні зміни в особову справу розрахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та підвищення пенсії на 350 % мінімальної пенсії за віком, виконано не повністю.

Суд встановив, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.02.2014 № 3598/12, адресованого підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві (вх. № ГУ юстиції у м. Києві від 25.02.2014 № 2042/01-03-28), який наявний в матеріалах справи, орган Пенсійного фонду України повідомив державного виконавця про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві, на вимогу державного виконавця № 289/6 від 30.01.2014, згідно виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 08.12.2011 № 2а-1939/2009 повідомлено, що ОСОБА_1 проведено перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю на суму 2808,84 грн. та підвищення до пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком на суму 13107,72 грн.

До матеріалів справи ОСОБА_1 внесено відповідні зміни, розрахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та підвищення до пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком. Проведено виплату підвищення до пенсії на 350% в сумі 13107,72 грн. та долучено до пенсійної справи повідомлення до доручення на одноразову виплату пенсії (допомогу) пенсіонеру.

Для проведення виплати нарахованої додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 2808,84 грн. оформлено доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру від 17.12.2012.

На думку державного виконавця, вказаний лист є належним доказом виконання рішення суду в повному обсязі та одночасно є належним доказом перерахування позивачу коштів в сумі 2808,84 грн.

Однак, суд встановив, що в матеріалах справи міститься Повідомлення до доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру на суму 2808,84 грн., в якому відсутня інформація про платіжний документ та дату здійснення платежу.

Таким чином, суд приходить висновку, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження, належним чином не пересвідчився в перерахуванні позивачу коштів в сумі 2808,84 грн., що і зумовило порушення майнових прав позивача у формі недоотримання вказаної суми коштів.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон 606-ХІV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ст. 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Водночас, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які підтвердження виконання рішення суду від 14.11.2014 по справі № 826/15909/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В той же час, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «Войтенко проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

Суд звертає увагу на те, що у Рекомендації Rec (2003) 16 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у галузі адміністративного права, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи на 851 засіданні заступників міністрів 9 вересня 2003 року, Комітет Міністрів на підставі статті 15 (b) Статуту Ради Європи, уважає, що примусове виконання судових рішень в галузі адміністративного права, зокрема в тому разі, коли вони спрямовані на адміністративні органи, є вимогою ефективного правосуддя.

У додатку до Рекомендації Rec (2003) 16 визначено, що Держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили.

Враховуючи фактичні обставини справи, з урахуванням норм чинного українського та міжнародного законодавства, суд дійшов висновку про те, що орган виконавчої служби належним чином не пересвідчився у факті виплати позивачу коштів в сумі 2808,84 грн., внаслідок чого позовна вимога про зобов'язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити відповідні дії для повного фактичного виконання рішення національного суду України (Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2009 №2а-1939/09) в частині, що стосується ОСОБА_1, як визначено рішенням Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 № 20397/07, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, оскільки відновлення порушеного права, в даному випадку, можливо виключно в рамках виконавчого провадження № 38918285, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2015 ВП № 38918285 Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Встановлені вище судом обставини вказують на те, що наслідком прийняття неправомірної постанови про закінчення виконавчого провадження та недоотримання позивачем коштів в сумі 2808,84 грн. є неправомірна бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині виплати на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 2808,84 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності також підлягають задоволенню.

Позовна вимога про стягнення за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством України на день виплати, задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналіз частини другої статті 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку щодо немайнового характеру моральної шкоди, оскільки вона полягає у немайнових втратах для особи, а саме:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем втрат, визначених в ст. 23 Цивільного кодексу України. При цьому, позивач не обґрунтував, чому саме в дві мінімальні зарплати ним оцінено моральну шкоду.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

З аналогічних підстав не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання Державне казначейство України перерахувати ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі дві мінімальні заробітні плати в розмірі, встановленому законодавством України на день виплати коштів за рахунок Державного бюджету України.

Позовна вимога про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві надати Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідний документ про здійснення нарахування суми боргу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю позивача за 2005 рік та копію розпорядження про внесення відповідних змін в особову справу ОСОБА_1 про розрахунку пенсійних призначень згідно Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2009 №2а-1939/09, задоволенню, в даному випадку, не підлягає, оскільки саме в рамках виконавчого провадження державний виконавець, в межах власної компетенції, зобов'язаний пересвідчитись в повному виконанні судового рішення, в тому числі, шляхом направлення вимог на боржників з метою отримання належного підтвердження виконання судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині виплати на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 2808,84 грн.

3. Визнати протиправною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2015 ВП № 38918285 Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

4. Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити відповідні дії для повного фактичного виконання рішення національного суду України (Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2009 №2а-1939/09) в частині, що стосується ОСОБА_1, як визначено рішенням Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 № 20397/07.

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді К.Ю. Гарник

А.Б. Федорчук