Справа № 2а-2212/12/1070
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/66774/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом заступника Фастівського міжрайонного прокурора Київської області до Фастівської районної державної адміністрації Київської області про скасування розпорядження, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У травні 2012 року заступник Фастівського міжрайонного прокурора Київської області звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив скасувати розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації № 1312 від 19.12.2011 «Про надання дозволу ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок під не витребуваними земельними частками (паями) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пришивальницької сільської ради Фастівського району Київської області».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 5 червня 2012 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана», посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій прийшли до неправильного висновку про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки він не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14) та від 9 грудня 2014 року (справа № 21-308а14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 157, 211, 220-1, 228, 230, 231 КАС України,

ухвалив:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 5 червня 2012 року і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року - скасувати.

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом заступника Фастівського міжрайонного прокурора Київської області до Фастівської районної державної адміністрації Київської області про скасування розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації № 1312 від 19.12.2011 «Про надання дозволу ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок під не витребуваними земельними частками (паями) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пришивальницької сільської ради Фастівського району Київської області».

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: