Справа № 125/953/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 125/953/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Переверзєв С.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

23 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області на постанову Барського районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області про визнання дій незаконними та зобов'язати призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Барського районного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Барському районі Вінницької області про визнання його дій незаконними та зобов'язання призначити пенсію згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до постанови Барського районного суду від 23.06.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Барського районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Позивач про причини неявки в судове засідання не повідомив, відповідач у поданому клопотанні просив розгляд справи проводити без його участі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, з 13.06.1983 року позивач ОСОБА_2 працював водієм на АТП-10561 (у 1986 році змінено індекс на АТП-10562).

Будучи військовозобов'язаним, позивач на підставі наказу директора АТП 10552 №40 від 10.04.1987 року разом з іншими водіями з закріпленими автомобілями був направлений в м. Іванково Київської області для участі в ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС.

Згідно наказу №40 від 10.04.1987 року позивача направлено в м. Чорнобиль, де він фактично відпрацював з 12.04.1987 року по 12.05.1987 року, за що йому нараховано заробітну плату з урахуванням коефіцієнта 3 в сумі 719,11 руб. Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали, що в період з 12 квітня по 12 травня 1987 року ОСОБА_2 працював водієм в зоні ЧАЕС.

Відповідно до чинного законодавства позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків ліквідації на ЧАЕС у 1987 році від 28 січня 1993 року - 2 категорії, серія НОМЕР_1. При перереєстрації видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» комісією Вінницької обласної державної адміністрації від 17.06.1997 року було підтверджено правильність видачі посвідчення 2 категорії учасника ліквідації наслідків Аварії на ЧАЕС.

Згідно п.З Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (затверджене Постановою КМ України 20.01.1997 року №51), посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» серія А видавалось особам, віднесеним до категорії 1,2, які працювали в зоні відчуження в 1987 році не менше 14 календарних днів. Саме таким є посвідчення позивача. Даний факт свідчить про перебування ОСОБА_2 на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження не менше 14 днів, а саме з 12.04.1987 року по 12.05.1987 року.

Таким чином, позивач отримав статус постраждалого відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та отримував відповідні пільги та компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - зі зменшенням пенсійного віку на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - на 5 років.

Факт перебування та участі позивача ОСОБА_2 в ліквідації наслідків на ЧАЕС підтверджується копією наказу про відрядження, копією посвідчення учасника ліквідації на ЧАЕС, відомостями про нарахування і підвищеної заробітної плати, копіями шляхових листів на виконання робіт по перевезенню матеріалів в зоні ЧАЕС, показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування встановленими пільгами, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження пре евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Така правова позиція була висловлена Верховноим судом України у рішенні від 21 листопада 2006 року. Відтак, відмова органу Пенсійного фонду України у призначенні пенсії позивачу є протиправною.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Барського районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.