Справа № 2а-3391/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2012-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2012 р. Справа № 2a-3391/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 1100,50 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську (надалі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1100,50 грн., мотивуючи тим, що відповідачем станом на 19.01.2011 року добровільно не сплачено до бюджету зобовязання по сплаті єдиного податку в розмірі 1100,50 грн., у звязку з цим, просить стягнути заборгованість в судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання в черговий раз не з'явився, хоча про дату час та місце судового розгляду адміністративної справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями з відміткою про причини невручення (а.с. 36, 37, 39, 40).

Згідно з частиною 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 22), державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведена 08.09.2004 року.

Згідно із заявою про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (а.с.7), відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування, порядок нарахування та сплати податків щодо якої регулюється положеннями Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва"№727/98 від 03.07.1998р., із змінами та доповненнями, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (надалі також - Указ), що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку на 2010 рік Серія Ж №893320 (а.с. 9).

Відповідно до частини 2 вищенаведеного Указу, суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць (абз. 2, п. 3 Указу).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи відповідач обрав основним видом господарської діяльності "виготовлення та реалізація меблів в роздріб" (а.с. 7).

Судом встановлено, що ставка податку, що підлягає сплаті до бюджету щомісячно, з урахуванням виду діяльності, становить 100 грн.

Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами пункту 2 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва встановлено, що субєкти малого підприємництва фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Субєкти малого підприємництва-фізичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державної казначейської служби України.

Відповідно до п. 5 вищезазначеного Указу, субєкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасності подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої податкові зобовязання належним чином не виконував та не сплачував до бюджету встановлену ставку єдиного податку, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 19.01.2011 рік становить 1100,50 грн., що підтверджується довідкою від 19.01.2011 р. №38 про борг за платежами, що контролюються органами державної податкової служби і обліковуються в картках особових рахунків (а.с. 6).

Приписами частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Законом України від 02.12.2010 року № 2756-VI прийнятий Податковий кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2011 року. Даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Судом встановлено, що відповідачем на момент судового розгляду справи непогашеною залишається заборгованість в сумі 1100,50 грн.

Пунктом 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з п.95.3. ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини .

Пунктом 95.4 ст.95 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що на момент розгляду справи, відповідачем не надано підтвердження сплати заборгованості в розмірі 1100,50 грн., а в судовому засіданні доведено порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо сплати єдиного податку внаслідок чого виникла заборгованість по його сплаті, суд дійшов висновку, що сума зазначеного боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідн. код НОМЕР_1) в дохід бюджету заборгованість по сплаті єдиного податку в розмірі 1100 (ОСОБА_2 тисяча сто гривень) 50 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 10.01.2012 року.