Справа № 2-а-263/2010
Суддя: Потапов О. О.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
ПОСТАНОВА справа №2а-265 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року Віньковецький районний суд, Хмельницької області у складі

головуючого судді Потапова О.О. При секретарі Приймак Л.О..

розглянувши у скороченому письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус "Дитина війни" та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" їм повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Але в період 2007 -2010 років відповідач таку допомогу позивачці не виплачував. Позивач вважає дії відповідача протиправними та просить суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав та зобов'язати відповідача нарахувати на її користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2007 - 31 серпня 2010 років включно в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, та стягнути з відповідача державне мито та витрати на інформаційно технічне забезпечення.

Сторони до суду не з'явились, просили розглядати справу за їх відсутністю, про що надали письмові заяви.

Відповідач - Управління ПФУ у Віньковецькому районі Хмельницької області направив до суду письмові заперечення, у яких просив в задоволенні позову відмовити, оскільки у законі Про соціальний захист дітей війни сказано, що виплати проводяться з державного бюджету, а не із бюджету пенсійного фонду.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі відносяться до категорії громадян, яким встановлено статус "Дитина війни" та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" їм повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Але в період 2007 по 31 серпня 2010 року включно відповідач таку допомогу позивачу не виплачував.

Ці обставини підтверджуються довідкою позивачів з відміткою про надання їм статусу "Дитина війни", письмовими запереченнями відповідача.

Вирішуючи вимоги в частині зобов'язання відповідача сплатити позивачу нарахування передбаченого ст.6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 р. підвищення до пенсії, суд спираючись на положення ст.46 Конституції України, ст.7 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 р. та Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2006 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного утримання), прийшов до висновку про неможливість звуження змісту права позивачів на гарантований державною соціальний захист та обов'язку держави в особі відповідача по справі забезпечити належний матеріальний рівень позивачів, які мають статус «дитини війни».

Право позивачів на отримання за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року включно щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 р. підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, що призупиняли на 2007 рік дію ст.6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 р.

Право позивачів на отримання за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 р. підтверджено Рішенням Конституційного Суду України №10 рп від 22.05.2008 р., яким визнані неконституційним положення п.1,2 ст.41 Розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Право позивача на отримання за період з 1 січня 2009 по 31 серпня 2010 року включно (по день ухвалення постанови суду у цій справі) щомісячного підвищення до пенсії підтверджено безпосередньо вимогами ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, які за вказаний період були чинними.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп від 22.05.2008 р., яким визнай неконституційним положення п.1,2 ст.41 Розділу II Закону України Про Державний бюджет -України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, тому суд дійшов до висновку про обов'язок відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно державну соціальну підтримку у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 р.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Враховуючи приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України Прo загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та положення ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, якою встановлено право особи зі статусом дитина війни на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що відповідач зобов'язаний призначати, нараховувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру встановленого у липні-грудні 2007 р., у травні-грудні 2008 р., у січні-червні 2009 року мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин, суд задля забезпечення принципу визначеності та конкретності судового рішення вважає, що резолютивна частина постанови по цій справі повинна містити вказівку на призначення, нараховування та виплату підвищення до пенсії з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у липні-грудні 2007 р., у травні-грудні 2008 р., у січні-грудніі2009 року, та поточний 2010 рік що відповідно забезпечить відновлення порушеного права позивачів.

На правильність висновку суду не впливають вимоги частини третьої статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, і до спірних правовідносин необхідно застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та його права на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Преамбулою Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних

пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей га іншим особам. передбаченим цим Законом,

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління

солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та

підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування

та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням

коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів

застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного

управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного

фонду.

Відповідно до п.15 Положення Про Пенсійний фонд України, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те. що обов'язок по призначенню, нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-ГУ від 18.11.2004 р. - покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачів.

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України - суд вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України роз'яснень щодо неконституційності положень Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та на наступний бюджетний період, і такої можливості на погляд суду відповідач не був позбавлений.

Відповідачем суду не було надано доказів правомірності своєї бездіяльності стосовно позивачів.

Стосовно початку терміну дії положень рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та рішенням Конституційного Суду України № 10рп від 22.05 2008 р., суд приймає до уваги абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого і 999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, зверненню позивачів до суду поза межами визначеного Законом шестимісячного строку також сприяла і бездіяльність самого відповідача по справі, який не роз'яснював позивачеві про його права і не вчиняв будь-яких дій, направлених на надання належної соціальної підтримки.

Враховуючи похилий вік позивачів та встановлені у 2007 р., у 2008 р. на законодавчому рівні обмеження його прав, а також проявлену відповідачем бездіяльність у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.. з 22.05.2008 по 31.12.2008р, та в 2009 році - суд визнає наведені позивачем в позові обгрунтування причин пропуску строку його звернення до суду поважними, що є підставою для задоволення вимог позивача про поновлення строку звернення до суду.

Встановлений судом обов'язок відповідача призначити, перерахувати та виплатити позивачеві підвищення до пенсії за періоди з 09.07.2007 р, по 31.12.2007 р. з 22.05.20.08 по 31.12.2008 р, узгоджується з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/20000 від

14.12.2000 р., яким надано роз'яснення про те, що закони та інші правові акти або їх окрема положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили, чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд також звертає увагу на те,що у Прикінцевих положеннях Закону України Про соціальний захист дітей війни Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачів стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат відповідач був зобов'язаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Посилання відповідача у своїх письмових запереченнях суду на постанову Кабінету Міністрів України №530 від 28,05.2008 року, п. 8 якої було визначено, що «дітям війни» підвищення проводиться в іншому, ніж передбачено це Законом, розмірі. Суд зважає безпідставним, оскільки така постанова є підзаконним нормативним актом, а надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка бере свій початок із вимог Закот України Про соціальний захист дітей війни, які є чинними та домінуючими щодо підзаконних нормативних актів.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 11, 17-19, 69-72, 87-94, 99, 100, 102, 128, 158-163, 167, 186 КАС України, суддя

П останови в:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду у Віньковецькому районі Хмельницької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням різниці, яка була виплачена, за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01 01.2009 р. по 31 . 12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 31 серпня 2010 року включно.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 державне мито у сумі 8.50 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення судового розгляду 37 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного суду протягом 10 днів.

Суддя

-"X