Справа № 500/519/14-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/519/14-а
Провадження № 2-а/500/40/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Ботнар А.О.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_3 міську раду під час розгляду цивільної справи № 2-83/10 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 міська рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод, заявити клопотання про зобовязання ОСОБА_6 демонтувати незаконно встановлений паркан та позапланову будівлю, посилаючись на те, що представник відповідача під час судового засідання по вищевказаній цивільній справі за № 2-83/10 висловив свою позицію, яка суперечить законодавству України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення з огляду на їх безпідставність та невідповідність чинному законодавству.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач вимагає зобовязати відповідача вчинити певні дії з огляду на висловлення протиправної, на його думку, правової позиції по іншій цивільній справі, що розглядається судом в рамках цивільного судочинства.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому

цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В контексті приписів КАС України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку, а обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Таким чином, виходячи з положень, викладених у ч. 1 ст.2 та ст.6 КАС України, право на судовий захист полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позивачем не зазначено, в чому полягає порушення його прав, свобод та інтересів діями відповідача в публічно-правових відносинах та не зазначено, в чому саме та яким нормативно-правовим актам вони суперечать або не відповідають.

В даному випадку судом не встановлено, що відповідач діяв з порушенням законодавства, не в межах своєї компетенції та не в межах наділених повноважень, чим би були порушені будь-які права та законні інтереси позивача в рамках наголошених позивачем правовідносин.

Також суд зазначає, що згідно приписів ЦПК України усі учасники цивільного процесу є рівними, розгляд і вирішення справ здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів. Згідно обсягу прав сторін, якими вони наділені згідно приписів процесуального законодавства, в рамках цивільної справи №2-83/10 ОСОБА_3 міська рада згідно ухвали суду притягнута в якості третьої особи і може на свій розсуд надавати пояснення та висловлювати свою позицію по суті спору, а в свою чергу позивачі та відповідач можуть доводити суду необґрунтованість правової позиції представника ОСОБА_3 міської ради, висловленої у судовому засіданні.

Висловлена правова позиція представника ОСОБА_3 міської ради по справі є його субєктивною думкою та не має для суду наперед встановленої сили, надані стороною докази оцінюються судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що висловлені пояснення представника ОСОБА_3 міської ради в рамках цивільної справи №2-83/10, про що зазначає ОСОБА_7, жодним чином не порушують його права та не можуть їх порушувати, з огляду на те, що не мають для сторін цивільного процесу обовязкового характеру та не несуть жодних правових наслідків.

Крім того, аналіз ч.1 ст.2 КАС України, дає можливість зробити висновок, що вимога позивача про зобовязання відповідача вчинити певні дії - заявити клопотання визначеного змісту в рамках іншої цивільної справи, що розглядається судом, виходить за межі завдань адміністративного судочинства та суперечить загальним принципам судочинства щодо рівності учасників процесу, змагальності сторін та свободи в наданні ними пояснень та доказів. Адміністративний суд не наділено повноваженнями впливати на хід розгляду справи в іншому судовому процесі.

Викладені у позовній заяві твердження щодо порушення земельного законодавства не є предметом доказування по даній справі, розглядаються в межах іншої справи, а отже не досліджуються судом в рамках даної адміністративної справи.

За змістом статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані

встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак судом не встановлено будь-якої протиправності дій відповідача, на якій наполягає позивач та позивачем не надано жодних доказів в підтвердження обґрунтованості своєї позиції та правомірності своєї вимоги про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про зобовязання вчинити певні дії необхідно відмовити з огляду на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9-11, 17, 69-72, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. О. Бурнусус