Справа № 7685/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2010 року 7685/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Виноградової О.І.,

при секретарі: Варданян О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління внутрішніх військ МВС України

про визнання недійсним рішення від 28 квітня 2010 р. № 3, зобов'язання

вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2010 р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління внутрішніх військ МВС України (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення відповідача, оформленого протоколом від 28 квітня 2010 р. № З засідання Комісії відповідача з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій щодо неможливості визнання позивача учасником бойових дій та зобов'язання керівництва відповідача визнати позивача учасником бойових дій та видати йому посвідчення встановленого зразка.

У судове засідання з'явилися позивач та представники сторін.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, мотивуючи це тим, що під час навчання в Орджонікідзевському вищому військовому командному червонопрапорному училищі імені Кірова МВС СРСР (на даний час Владикавказське ВВККУ ім. С.М. Кірова МВС РФ) в 1990 р. як курсант відомчого, спеціалізованого навчального закладу системи освіти МВС СРСР позивач виконував службові обовязки, що не повязані з навчанням у вищому навчальному закладі МВС СРСР в складі спеціального батальйону училища, створеного з числа особового складу для виконання поставлених спеціальних завдань на території Нагірно-Карабахської автономної області (далі - НКАО), а, отже, має право бути визнаним учасником бойових дій.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, обґрунтовуючи це тим, що перелік держав, в яких велися бойові дії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 8 лютого 1994 р. № 63 (далі - постанова № 63), проте у даному переліку не міститься територія держави та період, які зазначені у рапорті позивача, а інших документів, які підтверджують його участь у бойових діях, ним відповідачу надано не було, а, отже, відсутні підстави для визнання позивача учасником бойових дій.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких

ґрунтується позов, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У період з 1988 р. по 1992 р. позивач навчався в Орджонікідзевському вищому військовому командному червонопрапорному училищі імені Кірова МВС СРСР (а.с. 23).

У 1990 р. позивач виконував службові обовязки, що не повязані з навчанням у вищому навчальному закладі МВС СРСР. У складі спеціального батальйону училища, створеного з числа особового складу для виконання поставлених спеціальних завдань на території НКАО (а.с. 28).

29 березня 2010 р., у зв'язку з тим, що наведені обставини позивач вважає підставами для визнання його учасником бойових дій, він звернувся до першого заступника командувача внутрішніх військ МВС України генерала-полковника ОСОБА_4 з рапортом, в якому просив прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій як особі, яка у складі військового оперативного резерву Орджонікідзевського вищого військового командного червонопрапорного училища імені Кірова МВС СРСР у 1990 р. виконувала службово-бойові завдання з охорони громадського порядку при надзвичайних обставинах, повязаних з масовими антигромадськими проявами на території НКАО колишнього СРСР, а саме: з 6 червня по 20 липня 1990 р.

28 квітня 2010 р. на засіданні Комісії відповідача з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій було розглянуто рапорт позивача та прийнято рішення про відмову у визначенні позивача учасником бойових дій у звязку з відсутністю у переліку, затвердженого постановою № 63, території держави та періоду, які зазначені у рапорті позивача, та тим, що інших документів, які підтверджують його учарть в бойових діях, він не надав (а.с. 9).

Порядок визнання особи учасником бойових дій визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII (далі -Закон № 3551-XII).

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 зазначеного Закону учасниками бойових дій визнаються особи, які працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії і брали участь чи забезпеченні бойової діяльності військ, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова № 63 містить перелік держав і періодів бойових дій на їх території та перелік осіб, на які поширюється її дія.

Зі змісту примітки 6 до зазначеного переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 р., та не названі у даному переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних сил колишнього СРСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Судом встановлено, що території та періоди бойових дій, на які посилається позивач, не віднесені до зазначеного переліку, а, отже, положення Закону № 3551-XII не можуть бути застосовані до позивача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач дія у межах своїх повноважень, а, отже, прийняв рішення згідно з вимогами п. 2 ст. 6 Закону № 3551-XII та постанови № 63.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 9, 69 - 71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління внутрішніх військ МВС України відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку, встановленому ст.ст. 185- 187, 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19 листопада 2010 р.

Суддя Виноградова О.І.