Справа № 2969/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2010-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2010 року 2а-2969/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

при секретарі: Варданян В.О.

представник позивача не зявився,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до проГоловного управління юстиції у Київській області визнання дій незаконними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання дій незаконними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2010 р. замінено неналежного відповідача підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на належного Головне управління юстиції у Київській області (далі відповідач) (а.с. 16).

Відповідачем було подано до суду заперечення, в яких він просив у задоволенні позову відмовити у звязку з тим, що оскаржувана постанова є законною. Крім того, заперечення містили прохання про залучення до розгляду справи управління Державного казначейства у Вишгородському ГУДКУ в Київській області (далі ? управління Державного казначейства) та управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (далі ? управління праці та соціального захисту населення) (а.с. 12 - 13).

Ухвалою суді від 12 березня 2010 р. у задоволенні даного клопотання було відмовлено (а.с. 20).

У судове засідання позивач та представник відповідача не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. ас. 13, 22).

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.

Суд у судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, встановив таке.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2008 р. було стягнуто з управління праці та соціального захисту населення на користь позивача недоотриману у 1999 2007 р.р. суму коштів щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в сумі 10 374 грн 80 коп.

На виконання даного рішення 6 травня 2008 р. було видано виконавчий лист № 2/2а-1188 (а.с. 6), який позивачем було предявлено відповідачу для виконання.

Постановою старшого державного виконавця відповідача від 26 березня 2008 р. виконавче провадження ВП № 12048549 було відкрито та боржнику встановлено 7 денний строк для виконання рішення у добровільному порядку (а.с. 21).

Постановою цього ж державного виконавця від 6 жовтня 2010 р. накладено арешт на кошти боржника у межах суми боргу ?10 374 грн 80 коп. (а.с. 22, 25).

30 листопада 2009 р. відповідачем на відповідний рахунок праці та соціального захисту населення було виставлено платіжну вимогу № Ѕ (далі платіжна вимога від 30 листопада 2009 р.), в який зазначено призначення платежу ? стягнення згідно з виконавчими листами Вишгородського районного суду Київської області. У цій вимозі серед інших було зазначено і виконавчий лист № 2/2а-1188 від 6 травня 2008 р. (а.с. 26).

Дану вимогу управління Державного казначейства отримало 1 грудня 2009 р., а 4 грудня 2009 р. повернуло відповідачу без виконання у звязку з порушенням вимог п.п. 4, 7 ст. 21 та ст. 32 постанови Кабінету Міністрів України від 9 липня 2008 р. № 609 „Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ (далі ? постанова № 609).

Постановою головного державного виконавця відповідача від 11 грудня 2009 р. про повернення виконавчого документа виконавчий лист № 2/2а-1188 було повернуто стягувачу ? позивачу в даній адміністративній справі з посиланням на ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі ? Закон № 606-XIV).

При вирішенні справи судом взято до уваги, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії в межах прав, наданих йому названою статтею.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 30 Закону № 606-XIV, якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону № 606-XIV виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обслуговувалися кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органом Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 9 липня 2008 р. № 609 „Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ (далі постанова № 609) орган Державного казначейства не здійснює безспірне списання коштів та протягом трьох робочих днів повертає стягувачу без виконання платіжну вимогу та супровідні документи, якщо: відсутні оригінали виконавчих документів (у тому числі постанови про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат у разі, коли суми за такими постановами включені до суми платіжної вимоги) (абз. 4 п. 21); відсутні відкриті асигнування за відповідним кодом програмної класифікації видатків бюджету (кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів), кодом економічної класифікації видатків бюджету (загальним фондом бюджету та іншими коштами спеціального фонду) та власні надходження (за спеціальним фондом бюджету) (абз. 7 п. 21).

Як убачається з п. 32 постанови № 609, постанова про арешт та за наявності копії виконавчого документа і рішення суду надсилається органу Державного казначейства, який обслуговує боржника, для визначення коду економічної класифікації видатків бюджету, на який накладатиметься арешт.

Арешт накладається на відкриті асигнування, які обліковуються на рахунках загального та спеціального фонду бюджету за відповідними кодами економічної класифікації видатків, та на кошти, які обліковуються на рахунках спеціального фонду в частині власних надходжень у межах загальної суми їх залишку на рахунку.

Орган Державного казначейства приймає до виконання постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, оформлену в порядку, встановленому Мін'юстом, із зазначенням найменування боржника та суми коштів, яка підлягає арешту та списанню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наявні матеріали справи свідчать, що виконавче провадження ВП № 12048549 було відкрито 26 березня 2009 р. Згідно з постановою про його відкриття боржнику ? управлінню праці та соціальної політики було надано 7 днів для виконання рішення суду у добровільному порядку (а.с. 21), чого останнім зроблено не було.

Як убачається з наданих відповідачем суду копій документів виконавчого провадження ВП № 12048549, у строк, визначений ч. 2 ст. 25 Закону, відповідачем жодної дії, скерованої на примусове виконання рішення суду, вчинено не було.

Лише 6 жовтня 2009 р., тобто більше ніж через шість з половиною місяців після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 22).

30 листопада 2009 р., тобто через місяць і двадцять днів після винесення даної постанови, відповідачем було виставлено платіжну вимоги № Ѕ про стягнення суми боргу з розрахункового рахунку управління праці та соціального захисту населення (а.с. 26).

4 грудня 2009 р. управлінням Державного казначейства зазначену платіжну вимогу було повернуто відповідачу без виконання (а.с. 26).

На цій вимозі зазначеним управлінням було зроблено запис, згідно з яким однією з підстав повернення платіжної вимоги без виконання було порушення вимог п.п. 4, 7 ст. 21 постанови № 609 (а.с. 26).

11 грудня 2009 р. старшим державним виконавцем відповідача було винесено постанову про повернення виконавчого документа позивачеві у звязку з поверненням без виконання платіжної вимоги від 30 листопада 2009 р., зокрема, у звязку з відсутністю коштів (а.с. 16 - 17).

Судом взято до уваги, що доказів виправлення недоліків платіжної вимоги від 30 листопада 2009 р. або доказів стосовно відсутності коштів на рахунках Управління праці та соціального захисту населення протягом шести місяців, встановлених Законом № 606-XIV для примусового виконання рішення суду відповідачем суду надано не було.

Наведене свідчить, що підставою повернення платіжної вимоги від 30 листопада 2009 р. без виконання було порушення вимог ст. 21 постанови № 609, згідно з якою орган Державного казначейства не здійснює безспірне списання коштів та протягом трьох робочих днів повертає стягувачу без виконання платіжну вимогу та супровідні документи, якщо: відсутні оригінали виконавчих документів (п. 4 ч. 1 цієї статті) або відсутні відкриті асигнування за відповідним кодом програмної класифікації видатків бюджету (кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів), кодом економічної класифікації видатків бюджету (загальним фондом бюджету та іншими коштами спеціального фонду) та власні надходження (за спеціальним фондом бюджету) (п. 7 ч. 1 цієї статті).

Наведене свідчить, що з метою примусового виконання рішення суду відповідачем лише один раз було виставлено платіжну вимогу, проте, такі дії було вчинено після закінчення встановленого ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV строку для виконання судового рішення у примусовому порядку та з порушенням встановлених ст. 21 постанови № 609 вимог до оформлення платіжної вимоги.

Судом також взято до уваги, що державним виконавцем не вчинялися дії щодо одержання від боржника необхідної інформації для проведення виконавчих дій, не проводилися перевірки для встановлення наявності коштів на відповідних рахунках боржника, не вжиті інші дії для проведення примусового виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника чи заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а також, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже під час виконавчого провадження ВП 12048549 старшим державним виконавцем відповідача не було виконанно вимог ч. 1 ст. 5 Закону № 606-XIV щодо зобов'язання неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії з метою примусового виконання рішень.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача у частині позовних вимог щодо оскарження дій державного виконавця та винесеної ним постанови, відповідач суду не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця відповідача щодо винесенням ним постанови від 11 грудня 2009 р. про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними, як і винесена ним постанова.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 125 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Як вбачається з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів державної виконавчої служби визначенні Законом № 606-XIV та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністра юстиції України від 15 грудня 1999 р. № 74/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. № 865/4158.

За таких обставин та враховуючи, що судове рішення управлінням праці та соціального захисту населення у добровільному порядку виконано не було, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача виконати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2008 р. підлягають задоволенню частково, а саме, в частині зобовязання відповідача під час здійснення виконавчого провадження вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 5 Закону № 606-XIV.

У звязку з тим, що позивачем не надано суду документальних доказів здійснення ним судових витрат, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 69 - 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документа по виконавчому провадженню ВП № 12048549.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 11 грудня 2009 р. про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню ВП № 12048549.

Зобовязати відповідача під час здійснення виконавчого провадження ВП № 12048549 забезпечити виконання вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст виготовлено та підписано 15 березня 2010 р.

Суддя Виноградова О.І.