Справа № 8405/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2011 року 8405/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

при секретарі: Савранчук А.В.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом приватного підприємства «Геотон»
до проІванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2010 р. приватне підприємство «Геотон»(далі позивач) звернулося до суду з позовом до Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2010 р. провадження у справі відкрито (а.с. 1).

24 листопада 2010 р. представником відповідача до суду було подано письмові заперечення, в яких він посилався на те, що податкова декларація позивача за червень 2010 р. була не визнана як податкова звітність у звязку з тим, що вона була заповнена всупереч правилам (а.с. 27-29).

17 грудня 2010 р. представником позивача було подано додаткові пояснення до адміністративного позову (а.с. 43-44).

У судове засідання 28 січня 2011 р. з`явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на те, що відповідачем рішення про невизнання податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року (далі податкова декларація) було прийнято з порушенням вимог абз. 5 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21 грудня 2000 р. № 2181-ІІІ (далі Закон № 2181-ІІІ) у звязку з чим вважає дії відповідача протиправними.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що податкова декларація оформлена неналежним чином, а тому вона не може бути визнана як податкова звітність.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановив таке.

13 лютого 2001 р. позивач, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість № 13778301, зареєстрований відповідачем як платник податку на додану вартість (а.с. 9).

21 липня 2010 р. позивачем було направлено відповідачу податкову декларацію за червень 2010 р. (а.с. 10 - 14), що підтверджується чеком про відправлення кореспонденції та описом вкладення (а.с. 15 - 16).

Листом від 27 липня 2010 р. відповідачем було відмовлено у визнанні поданої позивачем декларації як податкової звітності (далі лист № 3261/10/28-008) (а.с. 17).

У звязку з незгодою з рішенням відповідача, позивачем подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовано Законом № 2181-ІІІ, Законом України "Про податок на додану вартість" від 3 квітня 1997 № 168/97- ВР (далі Закон № 168/97-ВР) та Порядком заповнення та подавання податкової декларації з податку на додану вартість затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 р. № 166, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 липня 1997 р. за № 250/2054 (далі Порядок № 250/2054).

Відповідно до вимог п. 1.3 Порядку № 250/2054 декларація складається із вступної частини, службових полів чотирьох розділів та обов'язкових додатків, з них платником

заповнюються вступна частина, службові поля, перші три розділи та

додатки, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації).

Згідно з вимогами п. 4.2 названого Порядку у складі декларації повинні подаватися всі необхідні додатки до декларації.

Відповідно до вимог абз. 5 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обовязкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Наведений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Наявні матеріали справи свідчать, що підставою відмови у визнанні декларації податковою звітністю було зокрема те, що, на думку відповідача, податкову декларацію заповнено всупереч правилам, зазначеним у зазначеному порядку (дослівно): не зазначено обовязкового реквізиту: код ЄДРПОУ, КВЕД, КОАТУУ, …, …. Не проставлено прочерк у показниках, які не заповнюються (а.с. 17).

У судовому засіданні сторони пояснили, що існуючий бланк податкової декларації на додану вартість не передбачає зазначення коду КВЕД та КОАТУУ, а надана позивачем копія декларації свідчить, що код ЄДРПОУ позивачем було зазначено у відповідній графі цієї декларації (а.с. 10-14).

Судом враховано, що відмова у визнанні декларації податковою звітністю відповідачем була обґрунтована з посиланням на абз. 5 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ (а.с. 17).

Наведене свідчить, що порушень, які законодавство визначає як підстави невизнання контролюючим органом декларації як податкової звітності в даному конкретному випадку відсутні, а, отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас судом не може бути взято до уваги посилання відповідача на відсутність позивача за місцезнаходженням, оскільки дана обставина не зазначена у листі № 3261/10/28-008 (а.с. 17).

Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що наявні в тексті листа № 3261/10/28-008 крапки, а саме «….»(а.с. 17) треба трактувати як наявність інших підстав для відмови у визнанні податкової звітності, які у названому листі не зазначені.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що направлену відповідачу 21 липня 2010 р. податкову декларацію позивачем заповнено належним чином, зокрема, вона містить обов'язкові реквізити, підписана керівником і скріплена печаткою, а також має належні додатки у письмовому вигляді, а тому підстав, передбачених у п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ, для невизнання зазначеної декларації як податкової у відповідача не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, у даній справі відповідачем цього зроблено не було, зокрема, не було доведено порушення позивачем вимог абз. 5 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ.

Наведене свідчить, що дії відповідача, які полягали у невизнанні податкової декларації, є протиправними, а тому відповідач зобовязаний визнати дану декларацію як податкову звітність.

Водночас суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині проведення податкової звітності, викладеної в податковій декларації, по особовому рахунку позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області щодо невизнання податкової декларації з податку на додану вартість приватного підприємства «Геотон»за червень 2010 р.

Зобовязати Іванківську міжрайонну державну податкову інспекцію Київської області визнати декларацію з податку на додану вартість приватного підприємства «Геотон»як податкову звітність.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України

Повний текст постанови виготовлено та підписано 2 лютого 2011 р.

Суддя О.І. Виноградова