Справа № 461/14654/14-к
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 1-кс/461/7077/14
УХВАЛА

24.12.2014

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова Мисько Х.М., при секретарі Коружинець Н.В., з участю скаржника ОСОБА_1, прокурора Садлівського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

04 грудня 2014 року до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова звернулась із скаргою ОСОБА_1, в якій просить зобовязати прокурора Львівської області виконати обовязок, встановлений ст.214 КПК України вчинити дії для внесення відомостей про вчинене суддею Львівського апеляційного адміністративного суду Улицьким В.З. кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що 30 жовтня 2014 року вона звернулась до прокуратури Львівської області із повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення суддею Львівського апеляційного адміністративного суду Улицького В.З., в якому вимагала внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 29 листопада 2014 року вона отримала рішення прокуратури Львівської області від 19 листопада 2014 року, з якої вбачається, що прокуратурою не вчинено жодних дій по внесенню відомостей до ЄРДР, тому вона звертається до слідчого судді із скаргою на бездіяльність прокуратури.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала, надала пояснення, аналогічні до наведених у скарзі та просила скаргу задоволити.

Прокурор скаргу заперечив та пояснив, що скарга ОСОБА_1 від 30 жовтня 2014 року не містила даних про вчинення кримінального правопорушення суддею Улицьким В.З., дії судді у справі №876/9343/14 відповідають нормам процесуального права, тому скарга розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Вивчивши скаргу ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань при отриманні заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний здійснити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна; рішення слідчого прокурора про зупинення досудового розслідування потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником тощо.

В судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до прокуратури Львівської області зі скаргою на неправомірні дії судді Львівського апеляційного адміністративного суду Улицького В.З., яким, з перевищенням повноважень, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 у справі № 2а-6447/08/1370, в якій вона просила внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування (а.с.2).

Листом від 19 листопада 2014 року №07/2/2-4213-14 прокуратурою Львівської області на скаргу ОСОБА_1 повідомлено, що підстав для втручання органів прокуратури не вбачається (а.с.3-4).

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.2 ч.1 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобовязаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Згідно з п.4 ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, згідно з вимогами КПК України, внесенню до ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях обєктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Встановлено, що прокуратурою Львівської області 02 жовтня 2014 року до Львівського апеляційного адміністративного суду скеровано апеляційну скаргу про скасування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 про закриття провадження у справі № 2а-6447/08/1370 за позовом Львівського міжрайонного транспортного прокурора до ПП ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Підставою для звернення до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою є порушення Львівським окружним адміністративним судом норми матеріального права внаслідок їх невірного застосування при розгляді вказаного позову Львівського міжрайонного транспортного прокурора про стягнення фінансових санкцій.

Ухвалою від 13 жовтня 2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом відкрито провадження у справі №876/9343/14.

Ухвалою від 02 грудня 2014 року у даній справі колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду під головуванням судді Улицького В.З. задоволено апеляційну скаргу прокуратури Львівської області, скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року у справі № 2а-6447/08/1370, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобовязаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 211 КАС України передбачено, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається.

Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв'язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду.

Відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Як встановлено в ході розгляду скарги, повідомлення ОСОБА_1 щодо винесення завідомо неправосудного рішення базується на її непогодженні з таким. Разом з тим, відсутні будь-які відомості про його оскарження чи перегляд вищестоящим судом, хоча така процедура передбачена чинним законодавством України.

Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Не зважаючи на зазначені положення КПК України особою, яка подала скаргу під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобовязання припинити дію; зобовязання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку, що прокурором Львівської області не порушено вимог КПК України, прав та законних інтересів скаржника, її повідомлення було розглянуто з врахуванням норм діючого законодавства, в тому числі з врахуванням вищезазначених положень Конституції України, а тому скарга є безпідставною та у задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст.110,214,303,304,306,307,309,318-380 КПК України, ст. 55,124,126 Конституції України, ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.13, 211 КАС України, слідчий суддя

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя (підпис) Мисько Х.М.

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя Мисько Х.М.