Справа № 809/1946/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 р. Справа № 876/11188/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження розглянувши в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 р. по справі за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любисток ІФ» про припинення юридичної особи -

встановив:

07.10.2014 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області звернулася в суд з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любисток ІФ» про припинення юридичної особи.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням, що у відповідності до частини 2 статті 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" є підставою для припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки до компетенції ДПІ в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів не віднесено контроль за дотриманням законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Позивач може звернутися до суду з вимогами щодо припинення юридичної особи з підстав передбачених абз. 5 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" - неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності, так як контроль за своєчасним поданням яких, покладено на податкові органи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі (аналогічних тим, що були наведені у позовній заяві). Зокрема, апелянт посилається на п.20.1.37 п.20.1 ст.20, п.67.2 ст.67 ПК України, пп.11.30 п.11 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом МФУ № 1588 від 09.12.2011 р. та просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, та згідно п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Любисток ІФ» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, 20.09.1995 року зареєстроване як юридична особа та взяте на облік як платник податків в Державній податковій інспекції у м. Івано-Франківську.

Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Любисток ІФ» Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області внесено запис про "про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням".

У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просив суд припинити юридичну особу - ТОВ «Любисток ІФ» з підстав, визначених частиною 2 статті 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, що підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, є, зокрема, наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням.

Відповідно п. 20.1.12 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання.

Положеннями п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо: припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців; відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців; скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Звернення суб'єкта владних повноважень із позовом у передбачених законом випадках мають бути обумовлені необхідністю виконання покладених на них завдань та функцій, а використовувати свої повноваження державні органи можуть лише з метою, з якою це повноваження надано.

Враховуючи викладене, з огляду на положення ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів зазначає, що звернення органів державної податкової служби з позовами, що передбачені, зокрема, нормами п. 67.2 ст. 67 ПК України, повинно кореспондувати із покладеними на податкові органи функціями.

Функції органів державної податкової служби визначені статтею 19-1 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 19-1.1.1 Податкового кодексу України органи державної податкової служби здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У свою чергу, способи здійснення податкового контролю встановлені статтею 62 Податкового кодексу України. До таких способів належать: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відтак, здійснення податковими органами повноважень, передбачених нормами п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу України, повинно бути зумовлено виконанням цими органами функцій щодо податкового контролю.

Враховуючи, що основною метою податкового контролю є забезпечення належного виконання податкових обов'язків щодо визначення та сплати грошових зобов'язань, звернення податкового органу із позовом на підставі норм п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу України повинно бути спрямоване на запобігання та припинення податкових правопорушень, які пов'язані із неналежним визначенням та сплатою грошових зобов'язань платником податків або невиконанням ним інших податкових обов'язків.

Позивачем не обґрунтовано, на виконання якої конкретно функції подано позов.

Колегія суддів зазначає, що наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням дійсно є підставою припинення юридичної особи, але це є крайній захід.

Податковим органом не доведене виконання ним приписів ст. 62 Податкового кодексу України. Матеріалами справи не підтверджується застосування до відповідача такого заходу відповідальності, як штраф за неподання звітності, що передбачено ст. 120 ПК України. Також не надано жодних доказів проведення перевірок за час діяльності відповідача, відповідно, не з'ясовано належним чином наявність чи відсутність податкового боргу у відповідача.

Слід зазначити, що податковому органу надано право звертатися до суду з вимогами про припинення юридичної особи з підстав, визначених абзацом 4 частини 2 статті 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" - неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке не підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 р. по справі № 809/1946/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.О. Яворський

І. М. Обрізко