Справа № 2а/0470/7556/12
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2013 р. Справа № 2а/0470/7556/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потолової Г.В.

при секретарі Шайді О.В..

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонкор, ЛТД» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонкор, ЛТД» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 26.06.2012р., а саме: №, яким позивачу збільшене грошове зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 97730грн. 00коп. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 19585грн. 75коп.; №, яким позивачу збільшене грошове зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем на суму 249022грн. 00коп. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 61415грн. 00коп.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, у звязку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, при розгляді справи виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Бонкор, ЛТД» зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 24.09.1993р. (а.с.9) та перебуває на обліку як платник податків у Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області.

Отже, позивач належним чином зареєстрований як юридична особа та платник податків, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють сплату податків в Україні.

Так, на підставі направлень від 15.05.2012р. №217/225, №218/225 та №216/225, згідно п.п.20.1.6, 20.1.23 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), відповідно до наказу №264 від 11.05.2012р. фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ «Бонкор, ЛТД» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.12.2011р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.12.2011р.

За результатами перевірки складено Акт №1268/225/20266912 від 30.05.2012р. (далі Акт перевірки) (а.с.39-79), за висновками якого встановлені порушення:

-п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п.п.1.20.1 п. 1.20 ст. 1, п.1.32, п.п.11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України

«Про оподаткування прибутку підприємств» (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 97730 грн.00коп. у тому числі за IV квартал 2009 року в сумі 28488 грн.00коп., за II квартал 2010 року в сумі 2527 грн.00коп., за ІІІ квартал 2010 року в сумі 2634 грн.00коп., за IV квартал 2010 року в сумі 42650 грн. 00коп. за І квартал 2011 року в сумі 21431 грн.00 коп.;

- п.4.1 ст. 4. п.п.7.4.1. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 249 022,00 грн., у тому числі: за червень 2009 року у сумі 1 662 грн.00коп., липень 2009 року у сумі 22 172грн. 00коп.., листопад 2009 року у сумі 6 869грн. 00коп., грудень 2009 року у сумі 23 739грн. 00коп., січень 2010 року у сумі 6 008грн. 00коп., лютий 2010 року у сумі 10 782грн. 00коп., березень 2010 року у сумі 11757грн. 00коп., квітень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., травень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., червень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., липень 2010 року у сумі 45 097грн. 00коп., серпень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., вересень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., жовтень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., листопад 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., грудень 2010 року у сумі 11 757грн. 00коп., січень 2011 року у сумі 1 122грн. 00коп., лютий 2011 року у сумі 1 122грн. 00коп., березень 2011 року у сумі 1 122грн. 00коп.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.06.2012р., а саме: №, яким позивачу збільшене грошове зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 97 730грн. 00коп. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 19585грн. 75коп.; №, яким позивачу збільшене грошове зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем на суму 249022грн. 00коп. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 61415грн. 00коп.

Не погодившись з такими діями та рішеннями податкового органу, позивач звернувся з відповідною позовною заявою до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що податкові декларації направляв поштою рекомендованими листами та надавав письмові докази у своїх запереченнях до Акту перевірки. Також, як зазначає позивач, будь-яких письмових повідомлень щодо неприйняття податкових декларацій на адресу останнього від ДТП у Жовтневому районі м.Дніпропетровська не надходило.

Тому, позивач не погоджується з твердженням відповідача щодо незадекларування ТОВ «Бонкор, ЛТД» валового доходу у загальній сумі 1536 792грн. 00коп., у тому числі за IV квартал 2009 року в сумі 732 744грн. 00коп. та за І квартал 2011 року у сумі 804 048грн. 00коп., у звязку з неподанням останнім декларацій до ДПІу Жовтневому районі м.Дніпропетровська за 2009 рік, І півріччя 2010 року, 9 місяців 2010 року, І квартал 2011 року, на підставі чого встановлено його заниження у загальній сумі 1 078 395грн. 00коп., у тому числі за 2009 рік - у сумі 356 162грн. 00коп., за 2010 рік - у сумі 705 402грн. 00коп. та за І квартал 2011 року - у сумі 16 831грн. 00коп.

Як пояснює позивач, перевіркою встановлено, що ТОВ «Бонкор, ЛТД» надає послуги з оренди власних нежитлових та виробничих приміщень, орендарями яких є:

- ТОВ фірма «Мушкетер» на підставі договорів оренди майна №02/10-2 від 20.12.2010 року (нежитлове приміщення площею 1 227,2 м , орендна плата якого складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ -0,83 грн.) за 1 м ), №01/08-2 від 01.01.2008 року (нежитлове приміщення площею 1 227,2 м2, орендна плата якого складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ -0,83 грн.) за 1м2), №02/10-3 від 20.12.2010 року (нежитлове приміщення площею 4 846 м , орендна плата якого складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ -0,83 грн.) за 1 м ), №01/08-3 від 01.01.2008 року (нежитлове приміщення площею 4 846 м , орендна плата якого складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ -0,83 грн.) за 1 м ),№02/10-1 від 20.12.2010 року (нежитлове приміщення площею 321,9 м , орендна плата якого складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ -0,83 грн.) за 1 м ), №01/08-1 від 01.01.2008 року (нежитлове приміщення площею 321,9 м2, орендна плата якого складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ -0,83 грн.) за 1 м2). Окремо відшкодовувались всі комунальні витрати, в т.ч. за електроенергію, опалення, газ, воду, каналізацію згідно показників лічильника (у випадку пошкодження лічильників оплата здійснюється згідно рахунків, виставлених комунальними службами);

- фізична особа-підприємець ОСОБА_4 на підставі договору оренди нежитлових приміщень №04/11 від 01.01.2011 року (нежитлове приміщення площею 25,16 м , орендна плата якого складає 151 грн. (в т.ч. ПДВ);

- фізична особа-підприємець ОСОБА_5 на підставі договору оренди нежитлових приміщень №05/11 від 01.01.2011 року (нежитлове приміщення площею 43,16 м2, орендна плата якого складає 259 грн. (в т.ч. ПДВ);

- ТОВ «Самара Техно» на підставі договорів оренди нежитлових приміщень №02/11 від 01.01.2011 року (нежитлові приміщення площею 1 227,5 м2, орендна плата якого складає 7,2 грн. (в т.ч. ПДВ ) за 1 м), від 01.09.2004 року (нежитлові приміщення площею 1 227,5 м).

Позивач не погоджується з твердженням відповідача, що орендна плата за усіма вищезазначеними договорами не є вигідною для позивача та у 2009 році повинна була бути більшою на 356 162грн. 00коп., у 2010 році - на 705 402грн. 00коп. та у І кварталі 2011 року на 16 831грн. 00коп., так як дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни, а саме собівартості, на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Позивач зазначає, що при проведенні перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства на підприємствах орендарів порушень таких виявлено не було. Та, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, зазначає, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем є такими, що не відповідають дійсності, суперечать чинному законодавству України, тому підлягають скасуванню.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що перевіркою повноти визначення скоригованого валового доходу за період з 01.01.2009р. по 01.04.2011р. встановлено його заниження всього у сумі 1078395,00 грн., у тому числі за 2009 рік - в сумі 356162,00 грн., за 2010 рік - в сумі 705402,00 грн. та за І квартал 2011 року - в сумі 16831,00 грн. в результатіпорушеньп.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, з врахуванням п.п.1.20.1 п.1.20 та п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинний на момент виникнення правовідносин).

Відповідач вважає, що TOB «Бонкор, ЛТД» застосовані ставки орендної плати за надані в оренду основні засоби, які нижче звичайної ціни (собівартості реалізованих робіт і послуг).

Як пояснює відповідач, в ході перевірки встановлено, що позивач надає послуги з оренди власних нежитлових та виробничих приміщень, орендарями яких є ТОВф «Мушкетер» ();TOB «Самара Техно»();фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (код НОМЕР_1); фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (код НОМЕР_2).

Також, відповідач зазначає, що TOB «Бонкор, ЛТД» уклало договори оренди майна з ТОВф «Мушкетер» (Орендар), який приймає в тимчасове платне користування на умовах, викладених в договорах, нежитлові приміщення - будівлі і споруди, розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, 6. Мета використання: обслуговування господарської діяльності Орендаря. Орендна плата складає 5 грн. (в т.ч. ПДВ - 0,83 грн.) за 1 кв.м.

Загальна площа нежитлових приміщень, наданих в оренду ТОВф «Мушкетер», складає 6 395.1кв.м.

Посилаючись на зазначений договір оренди, відповідач пояснює, що ТОВф «Мушкетер» відшкодовує TOB «Бонкор, ЛТД» всі комунальні витрати, в т.ч. за електроенергію, опалення, газ, воду, каналізацію. Оплата здійснюється згідно показників лічиль ника (у випадку пошкодження лічильників оплата здійснюється згідно рахунків, виставлених комунальними службами). В розмір орендної плати дані платежі не входять.

Крім того, відповідач зазначає, що TOB «Бонкор, ЛТД» уклало договори оренди нежитлових приміщень з TOB «Самара Техно»(код 32083250) (Орендар), який приймає в орендне користування нежитлові примі щення: Б - виробниче приміщення; Г - ангарний склад; Е - будинок охорони - загальною площею 1227,5 кв.м, розташовані за адресою: м.Новомосковськ, вул.Артема, 61. Мета використання: обслуговування господарської діяльності Орендаря. Орендна плата складає 7грн. 20коп. (в т.ч. ПДВ) за 1 кв.м.

Таким чином, відповідач доходить висновку, що TOB «Бонкор, ЛТД» при укладанні договорів з пов'язаними особами про оренду нежитлових та виробничих приміщень узгоджує вартість послуг оренди значно нижче чим собівартість придбання та отримує збитки. Надання в оренду нежитлових та виробничих приміщень зі свідомо значимим від'ємним фінансовим результатом впливає на прибутковість господарської діяльності підприємства. Підприємство не отримує доходу та інших економічних вигод у своїй підприємницькій діяльності від зазначеної операції.

Дослідивши матеріали справи, надані представниками сторін докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VІ, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Проте, оскільки правовідносини у даній адміністративній справі виникли до набрання чинності ПК України, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, при розгляді справи, слід застосовувати, також норми раніше діючого законодавства. При цьому, згідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до п. 1.18 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.94 №334/94-ВР (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 334/94-ВР), лізинговою, або орендною, операцією вважається господарська операція фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних фондів у користування іншим фізичним або юридичним особам (орендарям) під відсоток і на певний термін. Усі лізингові (орендні) операції поділяються на два види: фінансовий лізинг (оренда); оперативний лізинг (оренда).

Підпунктом 1.18.1 п. 1.18 ст. 1 Закону № 334/94-ВР визначено, що оперативним лізингом (орендою) є господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає за умовами договору оперативного лізингу (оренди) передачу орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно зі ст. 8 цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем на умовах інших, ніж передбачено фінансовим лізингом (орендою). На відміну від фінансового лізингу при оперативному лізингу (оренді) перехід права власності на майно, надане орендодавцем у користування орендарю, не відбувається.

Відповідно до п.п.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону №334/94-ВР будівлі віднесено до групи 1 основних фондів.

Операції з лізингу (оренди) є операціями особливого виду. Тому при визначенні валових доходів і валових витрат застосовується порядок, встановлений ст. 7 Закону №334/94-ВР, а не загальні правила цього Закону.

Під час оперативної оренди майна здійснюється не одна, а дві господарські операції: передача об'єкта оперативної оренди від орендодавця орендарю, тобто передається балансова вартість такого об'єкта, надання послуг з оперативної оренди майна.

У податковому обліку операція з передачі орендодавцем об'єкта оперативної оренди (тобто його балансової вартості) орендарю до будь-яких наслідків (нарахування чи зменшення податків) не призводить.

Згідно з абзацом першим п.п.7.9.6 п. 7.9 ст. 7 і п.п.8.5.1 п. 8.5 ст. 8 Закону № 334/94-ВРпередача в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця й орендаря, а балансова вартість відповідної групи основних фондів не зменшується (не збільшується) на вартість основних фондів, що передаються (отримуються) платником податку орендодавцем (орендарем) в оперативний лізинг (оренду).

Отже, валовий дохід у орендодавця і валові витрати у орендаря виникатимуть не за першою з подій, як це визначено п.п.11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону № 334/94-ВР для звичайних операцій, а в порядку, встановленому п.п.7.9.6 п. 7.9 ст. 7 цього Закону, який регулює особливий порядок оподаткування лізингових (орендних) операцій. Зокрема, орендодавець збільшує суму валових доходів, а орендар збільшує суму валових витрат на суму нарахованого лізингового платежу за результатами податкового періоду, у якому здійснюється таке нарахування. Тобто момент виникнення валових доходів (витрат) у випадку здійснення орендних операцій пов'язано з фактом нарахування лізингового платежу (орендної плати) за договором лізингу (оренди).

Згідно п.1.26 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» пов'язаними особами є: юридична особа, що здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або знаходиться під загальним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени родини фізичної особи, що здійснюють контроль над платником податку; посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії.

Операції з пов'язаними особами регламентуються п.7.4 ст.7 вказаного Закону.

Відповідно п.п.7.4.1 передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Згідно п.п.1.20.1 п.1.20 ст.1 звичайною ціною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Підпунктом 1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що для обґрунтування звичайної ціни можна застосовувати правила, встановлені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що при визначенні орендної плати підприємство повинно було застосувати рівень звичайної ціни.

Відповідно до Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2000 року № 181 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2000 року за № 487/4708, мінімальні орендні платежі (за винятком вартості послуг і податків) мають бути збільшені на суму гарантованої ліквідаційної вартості об'єкта оренди (пункт 4). Гарантована ліквідаційна вартість для орендодавця - це частина ліквідаційної вартості, яка гарантується до сплати орендарем або незалежною третьою стороною, здатною за своїм фінансовим станом відповідати за гарантією.

Тобто, сума орендної плати (звичайна ціна зазначеної операції) має покривати витрати орендодавця, пов'язані з утриманням об'єкта оренди, а саме: компенсувати амортизаційні відрахування, страхування об'єкта оренди, сплачену орендну плату за землю, витрати на технічне та сервісне обслуговування, тощо.

Згідно п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею. Амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів (п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 вказаного Закону).

Згідно п.п.8.2.1. 8.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Згідно ст.42 Господарського Кодексу України підприємництво визначене як самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст.3 Господарського Кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Пунктом п.5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу визначені як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із пунктом 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

При здійсненні господарської діяльності та формуванні взаємовідносин зі своїми контрагентами суб'єкти господарювання мають право самостійно визначити ціни на товари (продукцію), на які не розповсюджується державне регулювання цін, при цьому об'єкти оподаткування повинні визначатись із дотриманням вимог податкового законодавства, контроль за чим і здійснюють органи державної податкової служби.

При веденні податкового обліку право платника на самостійне встановлення цін і тарифів здійснюється в межах правил, встановлених податковим законодавством.

Таким чином, сума орендної плати (звичайна ціна зазначеної операції) має покривати витрати орендодавця, пов'язані з утриманням об'єкта оренди, а саме: компенсувати амортизаційні відрахування, страхування об'єкта оренди, сплачену орендну плату за землю, витрати на технічне та сервісне обслуговування, тощо.

При веденні податкового обліку право платника на самостійне встановлення цін і тарифів здійснюється в межах правил, встановлених податковим законодавством.

Отже, в даному випадку валові доходи підприємства мають бути збільшені на 1078395грн. 00коп. - суму збитків, отриманих підприємством за операцією надання в оренду нежитлових та виробничих приміщень за цінами нижчими звичайних (собівартості), оскільки реалізація послуг оренди на таких умовах порушує приписи цивільного та господарського законодавства (ст. ст.42. 88. 89 ГК). суперечить меті господарської (підприємницької) діяльності - отриманню прибутку, а також інтересам держави і суспільства, оскільки має наслідком приховування прибутку від оподаткування.

Суд дійшов висновку, що TOB «Бонкор, ЛТД» при укладанні договорів з пов'язаними особами про оренду нежитлових та виробничих приміщень узгоджує вартість послуг оренди значно нижче чим собівартість придбання та отримує збитки. Надання в оренду нежитлових та виробничих приміщень зі свідомо значимим від'ємним фінансовим результатом впливає на прибутковість господарської діяльності підприємства. Підприємство не отримує доходу та інших економічних вигод у своїй підприємницькій діяльності від зазначеної операції.

У формуванні собівартості реалізованих послуг враховані: амортизація основних фондів; заробітна плата; податки та обов'язкові збори; послуги енергопостачання, газопостачання; технічне обслуговування трубопроводів; інші загальногосподарчі витрати.

В порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, з врахуванням п.п.1.20.1 п.1.20 та и.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» TOB «Бонкор, ЛТД», застосовані ставки орендної плати за надані в оренду основні засоби, яка нижче звичайної ціни (собівартості).

Отже, суд погоджується з висновком податкового органу, викладеними в акті перевірки №1268/225/20266912 від 30.05.2012р., на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Стаття 19 Конституції України, зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішень.

З огляду на вищевикладене, висновки та рішення відповідача є правомірними, а вимоги позивача не знайшли підтвердження та спростовані матеріалами справи, а тому, не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонкор, ЛТД» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 21.01.2013р.

Суддя ОСОБА_6