Справа № 2-а-21/2010
Суддя: Лихошерст В. В.
Дата ухвалення: 2010-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-21/2010
05 лютого 2010 року м. Щорс
Суддя Щорського районного суду Чернігівської області Лихошерст В.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шорському районі Чернігівської області про зобовязання відповідача нарахувати щомісячну соціальну допомогу як особі, що має статус дитини війни, за 2006-2009 роки,-
В січні 2010 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шорському районі Чернігівської області про зобовязання відповідача нарахувати щомісячну соціальну допомогу як особі, що має статус дитини війни, за 2006-2009 роки.
Позивачка в судове засідання не з'явилась та просив розглядати справу без її участі.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є дитиною війни, і відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в 2006-2009 роках мав право на отримання державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак відповідачем, в порушення вимог цього Закону та рішення Конституційного суду України, Конституції України, вказана допомога їй не виплачувалася.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином. Відповідач надіслав суду письмові заперечення на позов, в яких просить про розгляд справи за відсутності його представника. В задоволенні вимог позивача просить відмовити посилаючись на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» внесені зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни та встановлено підвищення до пенсії у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Це положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» втратило чинність після винесення рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. Тому, при здійсненні нарахувань вони керувалися постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян. Також відповідач в письмових запереченнях зазначив, що позивачка пропустила строк звернення до адміністративного суду та просить відмовити в задоволенні позову на цих підставах.
Враховуючи, що сторони надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, суд відповідно до ч. З ст. І22 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження на основі наявних у справі матеріалів.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Позивачка є дитиною війни, що підтверджується тимчасовою довідкою.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція якого діяла до 1 січня 2008 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, ч. З ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величини визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду, суперечить вимогам ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені з установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживанню пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивачки є Управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає Управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області належним відповідачем по даній справі.
Із змісту позовної заяви та заперечень відповідачів вбачається, що в даному спорі фактична оскаржуються бездіяльність територіального управління Пенсійного фонду України щодо відмови в нарахуванні зазначеного підвищення до пенсії.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, пю включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрата годувальника, безробіття з незалежних від інших обставин, а також у старості та в інших випадки, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячно надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.
Згідно п. 17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено на 2006 рік.
Дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновлено Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року, яким пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено та статтю 110 вказаного Закону викладено в такій редакції: «Установити, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6, -у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету".
Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами і державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.
Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет Україні визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Укрїні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.
Згідно п. 12 ст. 71 Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, зупинено на 2007 рік дію ст і Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст. 111 цього Закону, відповідно якої у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.
Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, було визнано такими, що відповідають Конституції України (є неконституційними) такі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», як п. 12 .ст. 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього закону.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положен щ що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office )принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що .держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже позивачка мала право у 2007 році на підвищення своєї пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлене інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачка в 2006-2007 роках не отримувала пенсію з її підвищуванням на 30 відсотків відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому знав про порушення його прав з дати фактичного отримання щомісячно пенсії без її підвищення на 30 відсотків, але звернувся до суду лише в листопаді 2009 року.

З урахуванням того, що відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, а причини пропущення строку звернення до адміністративного суду, в зв'язку з тим, що позивач дізнавсь про порушення його прав з Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, суд не визнає поважними і на підставі ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

Що стосується вимог позивачки про зобов'язання відповідача виплачувати йому в 2008-2009 роках щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу З Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Щорському районі повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсіїпередбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2 оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», діяв на підставі відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Позивачка в 2008 році не отримувала пенсію з її підвищуванням на 30 відсотків відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому знав про порушення його прав з дати фактичного отримання щомісячно пенсії без її підвищення на 30 відсотків, але звернувся до суду лише в листопаді 2009 року. По жовтень 2008 року його позовні вимоги задоволенню не підлягають в звязку з пропуском стрку звернення до суду.

Клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню підлягають, оскільки позивачка не надала суду доказів поважності причин пропуску строку.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням строку позовної давності, тобто за період з 1 жовтня 2008 року по 1 листопада 2009 року, з врахуванням мінімальної пенсії за віком встановленої протягом цього періоду.

Доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплати особам, які мають статус дітей війни, не можуть бути підставою для їх не здійснення або відмови з задоволенні позову.

Суд вважає необхідним задовольнити позов в частині зобовязання Управління Пенсійного фоку України в Щорському районі Чернігівської області щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 жовтня 2008 року по 1 листопада 2009 року.

Позовні вимоги позивачки щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Щорсько районі нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначену позивачем грошовій сумі, не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функції органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

Відповідно до ч.З ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративну позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно у задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64 Конституції України, ст.ст. З, 6 Закону Україну «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове держави: пенсійне страхування», Законом України «Про виконання рішень та застосування практика Європейського суду з прав людини», ст. ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської облаї здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування відповід до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 01.11.2009 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплат судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

________

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення стро- подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складен - в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подано без попереднього подання заяви про апеляційне оскаржену якщо подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Лихошерст