Справа № 2а-914/10
Суддя: Семенов О. А.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іллічівський міський суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі: головуючого - судці Семенова O.A., при секретарі - Кравченко М.А., за участю:

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іллічівську Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату недоотриманої допомоги по догляду за дитиною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, стверджуючи, що Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області (далі - Управління) протиправно відмовляє У перерахунку розміру державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку на ОСОБА_3, за період з 03 липня 2006 року по 03 липня 2009 років та на ОСОБА_4, за період з 09 липня 2008 року по 16 вересня 2010 років. Просить визнати протиправним відмову Управління по нарахуванню і виплаті сум допомоги; зобов'язати відповідача: визначити та призначити решту суми допсмоги в розмірі 14156,06грн. на ОСОБА_3 та 14564,40грн. на ОСОБА_4; зобов'язати відповідача призначити та сплачувати позивачці щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку у майбутньому в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років щомісяця до закінчення строку передбаченого законом виплати та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, які обґрунтувала тим, що на момент подання даного позову відповідачем не доплачена їй вказана допомога у зазначеній сумі, дана допомога виплачувалася в меншому розмірі ніж встановлений законом прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років. Фактично вона отримувала вказану допомогу в 2006-2010 роках 90,00 грн. - 130,00 грн., в супереч розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, передбаченому ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». На її письмове звернення отримала від відповідача письмову відмову 12 квітня 2010 року, таким чином, вважає, що саме з цього часу вона дізналася про порушення її прав. Просить поновити строк звернення до суду у зв'язку із змінами у процесуальному законодавстві у 2010 році.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що Управлінням вірно виплачено позивачці вищевказану допомогу за 2006 - 2010 роки, оскільки відповідно до ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Крім того, вважає, що позивач пропустила процесуальний строк звернення до суду, так як зміни в законодавстві доступні та широко опрілюднкються в засобах масової інформації.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Позивач є матір'ю малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.8,9).

Відповідно до абз.1 п.18 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (затв.Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, далі - Порядок) позивачу з дня настання відпустки по догляду за дітьми - нараховується та виплачується допомога, в розмірі передбаченому ст.15 ч.І Закону України «Про державну

допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон) з урахуванням Законів України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік» (а.с.18-21).

Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законам прожиткового мінімуму для дітей віком до 3-х років.

Дія вказної статті зупинялася п.19 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного суду України №б-рп/2007 від 09 липня 2007 року вказану норму було визнано неконституційною та положення абз.З ст.56 вказаного Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було визнано неконституційним.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий

мінімум на одну особу в розрахунку на місяць був встановлений у розмірі для дітей віком до 6 років: з 1 квітня 2007 року - 463 гривні, з 1 жовтня 2007 року - 470 гривень.

Проте, позивачці виплата допомоги протягом 2007 року здійснювалась у відповідності до ст.56 цього Закону, яка визначала, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею

трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для

незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для

працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп позивачка мала право на отримання державної допомоги в розмірі, передбаченому Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з 18 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення реалізації права позивача є необгрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Такі доводи апелянта не відповідають як нормам національного законодавства, так і міжнародного, зокрема ч.І ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини як джерела права (справи «Кечко проти України» (заява №63134/00).

Пунктом 23 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», зміни які були чинними у 2008 році.

Згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції п.23 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України») - ч.І ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим .для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім' ям з дітьми» передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 15- відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та

середньомісячним сукупним доходом сім' ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Такі ж розміри виплат передбачені п.22 Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці протягом 2006 року допомога виплачувалася в розмірі 90,00грн., у 2008 року - у розмірі 130,00 грн. щомісячно, що відповідає вимогам Закону, у зв'язку з чим, позовні вимоги за 2008 рік не підлягають задоволенню. Такі ж самі відносини склалися і в 2009, 2010 роках.

Вирішуючи позов щодо зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати нарахування та обчислення допомоги в розмірі прожиткового мінііфму для дітей віком до 6 років, суд виходить з того, що зазначена вимога не відповідає зміст/ законодавства тому, що судове рішення має

бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавчого органу в

майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Таким чином позиція, представника відповідача, щодо пропущення позивачем строку на

звернення до сулу, яка грунтується на тому, що зміни в законодавстві доступні та широко

опрілюднюються в засобах масової інформації, за своєю суттю хибна та фактично протирічить

вимогам ст.З Конституції України, що саме Держава відповідає перед людиною за свою

діяльність.

Суд приймає до уваги вимоги ч.2 ст.99 КАС України, відповідно до якої для звернення до

адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється

шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися

про порушення своїх прав.

Суд вважає, що на час отримання позивачем відмови від Управління діяла вказана стаття

цього кодексу в попередній редакції, яка передбачала річний термін звернення до суду. Крім

того, юрисдикція розгляду справ на той час та до 09 вересня 2010 року відносилась до судів

загальної юрисдикції за цивільно-процесуальними нормами. Зміна юрисдикції розгляду вказаної

категорії справ із зміною строків звернення до суду у лютому та вересні 2010 року є поважною

причиною пропуску строку звернення позовачем та підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 14, 99, 161, 163, 186 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду по справі

за її позовом до Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області

про визнання неправомірними дії та зобов'язання здійснити нарахування та виплату

недоотриманої допомоги по догляду за дитиною.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної політики Іллічівської міської

ради Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та

виплати недоотриманої допомоги по догляду за дитиною, ОСОБА_6, відповідно

до ч.І ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в розмірі, встановленому

ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» для дітей віком до 6 років.

Зобов'язати Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області

зиплатити ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною, ОСОБА_7

Романівною, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в

юзмірі, встановленому ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» для

:ітей віком до 6 років, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В решті позовних вимог - ВІДМОВИТИ.

Апеляційну скаргу може бути подано до Одеського апеляційного адміністративного суду

ізрез Іллічівський міський суд Одеської області в десятиденний строк після проголошення

встанови.

Суддя