Справа № 489/7546/13-а
Суддя: Спінчевська Н. А.
Дата ухвалення: 2013-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/489/438/2013
У Х В А Л А

13 вересня 2013 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевська Н.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського районного суду міста Києва про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 10 травня 2013 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. 13 травня 2013 року зазначений протокол передано до Шевченківського районного суду міста Києва. Проте протокол судом було направлено до Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві для належного оформлення. Згідно листа Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 31 липня 2013 року адміністративні матеріали направлені до Шевченківського районного суду міста Києва.

Проте до теперішнього часу адміністративні матеріали Шевченківським районним судом міста Києва не розглянуті, його, позивача, не повідомлено про час і дату розгляду справи. Позивач вважає такі дії неправомірними та такими, що завдають йому моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, просив суд зобовязати Шевченківський районний суду міста Києва розглянути справу про адміністративне правопорушення за звинуваченням його - ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 травня 2013 року.

Відповідно до ст.. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ст. 3 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями ст.ст. 126, 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 Про незалежність судової влади (далі Постанова № 8) однією з гарантій незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб. Виходячи з того, що незалежність суддів є основною передумовою їх об'єктивності та неупередженості, суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний.

Відповідно п. 3 Постанови № 8 положення ч.2 ст. 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об'єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Згідно п.11 Постанови № 8 втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв'язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Згідно із вище зазначеними положеннями Конституції судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (повязаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст.129 Конституції і законодавством про судочинство.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддівсудам роз'яснено, що у розумінні положень ч.1 ст. 2, пунктів 1, 7 і 9 ст. 3, ст. 17, частини третьої ст. 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

За такого, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Пунктом 10 Постанови №8 розяснено, що виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У відповідності до положень п.1 ч. 1 ст. 109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст.15, п.1 ч.1 ст.109, 160, 165 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому проваджені або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська