Справа № 2-а-1407/11
Суддя: Місюра К. В.
Дата ухвалення: 2011-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1407/11
Провадження № 2-а/432/2467/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у

складі:

головуючого судді: Пелипенко К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін: від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

за позовом ОСОБА_1 (с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області)

до Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації (смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області)

про стягнення коштів щорічної допомоги на оздоровлення

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2007 року ОСОБА_1 (с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області) звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації (смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області) щодо невиплати на його користь компенсації на оздоровлення та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації (смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області) нарахувати щорічну допомогу на оздоровлення за період 2004-2005 р.р. у розмірі 7061,50 гривень, згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі закон № 796-ХІІ) має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, проте відповідач не виконує вимог Закону, не нараховує та не сплачує позивачу допомогу в передбаченому законодавством розмірі чим порушує права та законні інтереси позивача. Відповідачем на його користь було виплачено в період з 2004 по 2005 р.р. занижені суми компенсації на оздоровлення, які не відповідають вимогам ст.48 Закону № 796-ХІІ.

Позивач в судове засідання не з»явився про розгляд справи повідомлений належним чином.

По

Представник відповідача в судове засідання не з»явився надав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що позов не визнає в повному обсязі та пояснив, що позивач звернувся до Петропавлівського районного суду з позовом 16.10.2007 року, ним пропущено строк позовної давності щодо перерахунку допомоги на оздоровлення за період з 2004 по 2005 р.р., та заперечує, щодо поновлення строку звернення до суду за даним позовом згідно ст. 99 КАС України допомога в 2004-2005 роках виплачувалась в розмірі, передбаченому діючим законодавством. Крім того, відповідач наполягає на застосуванні ст. 99 КАС України, зазначивши, що позивач пропустив строк звернення до суду.?

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, в зв'язку з чим перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с. 2,3).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Відповідно до Закону України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2000 рік» розмір мінімальної заробітної плати був встановлений з 01 липня 2000 року у розмірі 118, 00 грн. на місяць.

Законом України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2002 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2002 року встановлений у розмірі 140, 00 грн. на місяць, а з 01 липня 2002 року у розмірі 165, 00 грн.

Законом України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 01 січня 2003 року у розмірі 185, 00 грн. на місяць, а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205, 00 грн.

В подальшому, розмір мінімальної заробітної плати змінювався наступним чином:

- з 01.09.2004р. -237, 00 грн. на місяць;

- з 01.01.2005р. - 262, 00 грн. на місяць;

- з 01,04.2005р. - 290, 00 грн. на місяць;

- з 01.07.2005р. - 310, 00 грн. на місяць;

- з 01.09.2005р. - 332, 00 грн. на місяць.

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що розмір мінімальної заробітної плати зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані закони не містили будь-яких обмежень щодо застосування ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі викладеного, оскільки будь-яких рішень в цей період щодо обмежень для застосування ст. 48 вказаного Закону не приймалось, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зазначені вище Закони України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на певний рік».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Отже, позивач має право на отримання компенсації на оздоровлення, відповідно до - Закону України ««Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач, в свою чергу, повинен був зробити перерахування відповідної допомоги позивачу за 2004-2005 роки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, пов'язаних з нарахуванням допомоги позивачу у необхідних розмірах у 2004-2005 роках не здійснював, а також не проводив виплату.

За таких обставин суд вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати допомоги в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».?

Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством на певний період часу.

Вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача нарахувати недоплачену щомісячну державну допомогу у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на який законодавством покладено такі повноваження. Конкретний розрахунок зазначеної соціальної допомоги повинен провести відповідач відповідно до своїх функцій з урахуванням фактично здійснених виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Водночас, згідно- ст.100 КАС України пропущенім строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову, зокрема з підстави пропущення позивачем строку звернення до суду.

Позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав 18.10.2007року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не навів поважних причин пропуску строку, відповідно суд не визнає причину пропуску строку поважною і не знаходить підстав для його поновлення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач, не навів ніяких доказів на підтвердження вищевказаного. Будь-які. об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважає, що діями чи бездіяльністю порушуються його права та законні інтереси. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак, позивач, знав розмір цих виплат і, у разі незгоди, мав право звернутися до суду у встановленні законом строки.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 6, 9,11, 14, 17, 70, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до адміністративного суду апеляційної інстанції через Петропавлівський районний суд.

Суддя К. В. Місюра