Справа № 2а-1794/11/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2011-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2011 року 1794/11/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

при секретарі: Савранчук А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві
до провідкритого акціонерного товариства «Техмашремонт» стягнення заборгованості у сумі 67 776 грн 35 коп.,
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві (далі позивач) з позовом до відкритого акціонерного товариства «Техмашремонт»(далі відповідач) про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій у сумі 67 776 грн 35 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача існує заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій у сумі 67 776 грн 35 коп., яка підлягає стягненню.

Представник відповідача в судовому засіданні зробив усну заяву про визнання позову в частині вимог позивача про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій за листопад-грудень 2010 р. на загальну суму 8648 грн 88 коп.

Про визнання позову частково також вказав у запереченнях відносно решти позовних вимог. Зокрема, в ньому відповідач зазначив, що розрахунок витрат позивачем складено невірно, оскільки до розрахунку включено таких осіб, відносно яких відповідач не має обовязку відшкодовувати витрати на виплату і доставку пенсій, або включено такі витрати, які не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Так, до розрахунку включено осіб, яким призначено пенсії до 1 січня 2004 р., тобто, до набрання чинності Законом України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»№ 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Відповідач вважає, що законодавчі підстави для відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій на користь таких осіб відсутні.

До розрахунку також включено осіб, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким згідно із законом надано певні пільги вік виходу їх на пенсію порівняно з віком, встановленим на загальних підставах, знижено на пять років. Витрати, повязані з наданням пільг особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в силу закону здійснюються за рахунок державного бюджету і не можуть покладатися на відповідача.

Крім того, відповідач зазначив, що фактичні витрати на виплату і доставку пенсій визначено позивачем виходячи не лише з розміру основної пенсії, призначеної кожному з пенсіонерів, а з урахуванням додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень, що здійснюються відповідно до законодавства. На думку відповідача, суми вказаних доплат, надбавок та підвищень не підлягають відшкодуванню відповідачем, а мають відшкодовуватись за рахунок коштів Державного бюджету України (т. 3 а.с. 123-128).

Суд у судовому засіданні, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

10 червня 1993 р. відповідач зареєстрований Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом (т. 1 а.с. 21).

Позивачем даний позов подано з посиланням на п. «а»ст. 13 Закону № 1058-IV (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників). Зокрема, керуючись ч. 2 Прикінцевих положень названого Закону, визначено розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у звязку з виплатою та доставкою пенсій за листопад-грудень 2010 р. на загальну суму 67 776 грн 35 коп., з яких: 30 587 грн 75 коп. за листопад 2010 р. та 28 057 грн 64 коп. за грудень 2010 р. витрати на виплату і доставку пенсій пенсіонерам, які проживають у м. Білій Церкві (основний список); 4565 грн 48 коп. за листопад 2010 р. та 4565 грн 48 коп. за грудень 2010 р. іногороднім пенсіонерам, що зазначено у розрахунку боргу (т. 1 а.с. 6, 14).

Під час судового розгляду встановлено, що позивачем до розрахунку витрат на виплату і доставку пенсій помилково включено осіб, яким пенсії призначено до 1 січня 2004 р. (до набрання чинності Законом № 1058-IV, осіб, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, вік виходу на пенсію яких знижено на пять років порівняно із загальним віком виходу на пенсію (для чоловіків - 60 років, для жінок 55 років). Крім того, розмір витрат позивачем розраховано з урахуванням основної пенсії, додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень, що здійснюються відповідно до законодавства.

Так, до розрахунку витрат на виплату і доставку пенсій, відшкодування яких вимагає здійснити позивач, включено 34 пенсіонера (т. 1 а.с. 7-10, 15-18), з яких:

15 осіб, які набули права на пенсію до 1 січня 2004 р. (сума витрат на виплату і доставку пенсій цим пенсіонерам, що включена позивачем до розрахунку, становить 34 775 грн 58 коп.);

10 осіб, які набули права на пенсію після 1 січня 2004 р. ( сума витрат на виплату і доставку пенсій цим пенсіонерам, що включена позивачем до розрахунку становить 13 944 грн 78 коп.);

9 осіб, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи і набули права на пенсію за віком, з урахуванням їх соціального статусу (для чоловіків 55 років; для жінок 50 років) (сума витрат 19 055 грн 99 коп.).

Правову оцінку відносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, судом надано з урахуванням наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV покриття витрат на виплату і доставку пенсій, що призначені особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 1 січня 2004 р.).

Коло осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, визначено ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 р. «Про пенсійне забезпечення»№ 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Так, згідно з вимогами п.п. «а»ч.1 ст. 13 Закону України № 1788-XII мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До 15 березня 2000 р. згідно з ч. 2 ст. 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону України від 16 травня 1996 р. N 198/96-ВР) підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду України плату, що покриває витрати на виплату і доставку пенсій відповідно до п. п. «б»- «з»цієї статті до досягнення працівником пенсійного віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, в розмірі 50 процентів по пенсіях, призначених у 1991 році, 60 процентів - у 1992 році, 70 процентів - у 1993 році, 80 процентів - у 1994 році, 90 процентів - у 1995 році і 100 процентів - з 1996 року.

У лютому 2000 р. ч. 2 ст. 13 Закону № 1788-XII виключено згідно із Законом України від 17 лютого 2000 р. № 1461-III. Цим же Законом, внесено зміни до Закону України від 26 червня 1997 р. «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»№ 400/97-ВР (далі Закон № 400/97-ВР), згідно з якими фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. п. «б»- «з»ст. 13 Закону № 1788-XII до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону № 1788-XII, віднесено до об'єкту оподаткування збором на обовязкове державне пенсійне страхування.

До січня 2004 року порядок відшкодування підприємствами фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. «б»- «з»ст. 13 Закону № 1788-XII до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону № 1788-XII, визначався п. 3.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 жовтня 2001 р. за № 16-6, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2001 р. за № 998/6189 (далі Інструкція).

Щодо осіб, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та мають право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. «а»ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII, то до набрання чинності Законом № 1058- IV (тобто, до 1 січня 2004 р.) витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій цим особам підприємствами не відшкодовувалися.

Така ж оцінка положень ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV оприлюднена Пенсійним фондом України в листі від 27 червня 2006 р. № 8215/03-20.

Крім того, суд зазначає, що поширення положень Закону № 1058-IV на відносини з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій особам, які набули права на пенсію до 1 січня 2004 р., означатиме надання цьому закону зворотної дії в часі, що суперечить положенням ст. 58 Конституції України.

Це означає, що правові підстави для відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій особам, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, та отримали право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. «а»ч.1 ст. 13 Закону № 1788-XII до 1 січня 2004 р., відсутні. Таким чином, суми витрат позивача на виплату і доставку пенсій вказаним особам до розрахунку включені безпідставно і відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Щодо осіб, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та отримали право на пенсію з 1 січня 2004 р., то, починаючи з цієї дати, згідно з вимогами абз. 5 ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2004 р. законом покладено на відповідача обовязок відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, що виплачуються на користь вказаних вище осіб, з поступовим збільшенням таких витрат до набуття особою права на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Судом враховано, що терміни «пенсійний вік», «вік виходу на пенсію», «вік призначення пенсії», «право на пенсію»у законодавстві не визначено. Із системного аналізу ст. ст. 12, 14 Закону № 1788-XII, положень ст. 26 і Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, ст. 55 Закону України від 28 лютого 1991 р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-XII (далі Закон № 796-XII) вбачається, що всі зазначені терміни стосуються однієї певної дати, із настанням якої законодавство повязує настання передбачених наслідків право особи на отримання пенсії за віком. При чому, дата набуття особою права на отримання пенсії визначається в кожному випадку окремо по відношенню до кожної особи.

Відповідно до вимог ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій в залежності від категорії особи. Призначення та виплата пенсій цим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-IV і цього Закону.

Так, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю (постраждалі від Чорнобильської катастрофи 4 категорії) з урахуванням положень ст. 55 Закону № 796-XII, набувають право на пенсію: чоловіки - в 55 років; жінки - в 50 років.

При цьому, згідно із ст. 63 Закону № 796-XII фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Це означає, що фінансування витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, на користь осіб, яким пенсійний вік знижено як постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, у звязку з таким зниженням має здійснюватись за рахунок коштів державного бюджету. Включення позивачем таких витрат до розрахунку з метою їх відшкодування за рахунок відповідача, є неправомірним і безпідставним.

Крім того, згідно з ч. 6 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 6.6 Інструкції додаткові пенсії, додаткові витрати на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», доплати, надбавки та підвищення призначені відповідно до законодавства України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підлягають відшкодуванню.

Це означає, що на страхувальників, законом покладено обовязок здійснювати відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку сум основної пенсії. Відшкодування витрат на виплату і доставку додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень, призначених відповідно до законодавства України понад розмір основної пенсії, не можуть покладатися на страхувальників, тим більше, що джерелом таких виплат закон визначив Державний бюджет України.

Таким чином, включення до розрахунку витрат на виплату додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень з метою їх відшкодування за рахунок відповідача, є неправомірним та безпідставним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Як вже зазначалось судом, підстави для відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до вимог п. п. 6.4 та 6.5 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій. Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Проте, у ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV покриття витрат на виплату і доставку пенсій використовується термін «покриття витрат на виплату і доставку», «фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам».

Це також вбачається із змісту п. 6.8 вказаної Інструкції, згідно з яким підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій мають бути фактичними, тобто такими, що були реально понесені.

Судом також враховано, що витрати Пенсійного фонду складаються з витрат на безпосередню виплату пенсій та витрат на доставку цих пенсій, і що відповідно до Закону відшкодуванню підлягають лише фактичні витрати.

Доставка пенсій здійснюється Пенсійним фондом України через банківську систему або через мережу відділень Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта».

Згідно з вимогами п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. «Про заходи щодо виконання ст. 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 р. № 734»№ 1596 операції з відкриття поточних рахунків, зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги з них (у тому числі з доставкою додому) здійснюються уповноваженими банками безоплатно.

Тобто, у разі доставки пенсій пенсіонерам на їх пенсійні рахунки через банківську систему Пенсійний фонд жодних витрат не несе.

Згідно з наказом Міністерства транспорту та звязку України від 19 вересня 2007 р. № 828, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 р. за № 1090/14357, тарифи на оплату послуг, пов'язаних з виплатою і доставкою державних пенсій та грошової допомоги, застосовуються підприємствами (операторами) поштового зв'язку, що надають ці послуги, встановлено в таких розмірах, у відсотках від суми: у місті 0,8 %, у селі (с.м.т.) - 1,95 %.

Розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що складені позивачем згідно з додатком 7 до п. 6.4 Інструкції не містять інформації про витрати Пенсійного фонду на виплату пенсії (розмір основної пенсії та інших витрат - додаткової пенсії, доплат, надбавок чи підвищень, призначених відповідно до законодавства України), а також про витрати на доставку таких пенсій. Крім того, такі розрахунки не можуть вважатися доказами понесення фактичних витрат.

Ці обставини мають істотне значення для вирішення питання про відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, адже, в силу ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV держава фактично переклала фінансовий тягар щодо виплати пенсій з Пенсійного фонду на підприємства страхувальників.

За таких обставин страхувальник, який не тільки сплачує страхові внески до солідарної системи загальнообовязкового пенсійного страхування, але й на якого законом покладено тягар додатково компенсувати фактичні витрати субєкта владних повноважень (Пенсійного фонду) на виплату і доставку пенсій (враховуючи ту обставину, що компенсація таких витрат повинна здійснюватись з різних джерел в залежності від виду пенсійних виплат (за певних обставин з державного бюджету) повинен мати інформацію про обґрунтованість і розмір таких витрат.

Згідно із вимогами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. В силу ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, це не означає, що суд зобовязаний взяти на себе тягар доказування розміру фактичних витрат на виплату і доставку пенсій та правомірності їх формування замість субєкта владних повноважень.

Положення ст. 11 КАС України слід розуміти так, що витребування доказів з ініціативи суду може стосуватися лише особи, яка не є субєктом владних повноважень, адже, в публічно-правових відносинах фізична чи юридична особа ніколи не бувають рівними з субєктом владних повноважень, тому ініціатива суду у збиранні доказів замість субєкта владних повноважень чи на його користь призведе до порушення конституційного принципу судочинства - неупередженості суду та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції України).

Наявні матеріали справи свідчать, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами розміру та складу фактичних витрат позивача на виплату та доставку пенсій, а також правомірності їх нарахування.

У той же час, відповідач надав детальні розрахунки, які дозволяють відокремити від загальної суми витрат позивача на виплату і доставку пенсій (67 776 грн 35 коп.), витрати, які підлягають відшкодуванню, а саме, на виплату і доставку пенсій пенсіонерам, пенсії яким призначено після 1 січня 2004 р. без врахування сум додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень та враховуючи фактичний стаж роботи 8648 грн 88 коп. (т. 3 а.с. 123-128).

Крім того, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 51, ст. ст. 112, 136 КАС України щодо визнання відповідачем позову повністю або частково, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково (в частині вимог, визнаних відповідачем).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 р. (т. 3 а.с. 180-181).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідачем не було надано суду доказів понесення судових витрат, вимог про їх відшкодування суду він не заявляв. Таким чином, судові витрати присудженню на користь відповідача з Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Техмашремонт»на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області 8648 (вісім тисяч шістсот сорок вісім) гривень 88 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів в порядку, встановленому ст.ст. 185-187, 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 25 червня 2011 р.

Суддя О.І. Виноградова