Справа № А38/450-07
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ К/800/45926/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014

та постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013

у справі № А38/450-07

за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстраційний завод»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

за участю Прокурора м. Дніпропетровська

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», яке в подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстраційний завод», звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську від 19.01.2007 № /0/1305, від 28.03.2007 № /1/9121 та від 13.06.2007 № /2/18398.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі акту від 09.01.2007 № 1-08-03/2-00374385 «Про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість ЗАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» за жовтень 2006 року та за результатами розгляду скарг позивача у процедурі апеляційного узгодження податкового зобов'язання податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.01.2007 № /0/1305, від 28.03.2007 № /1/9121 і від 13.06.2007 № /2/18398, якими визначено суму податкового зобов'язання позивача з податку на додану вартість в розмірі 1 989 981 грн., в т.ч.: 1 895 220 грн. основного платежу та 94 761 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Збільшуючи податкове зобов'язання з податку на додану вартість податкова інспекція посилається на те, що розмір суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, зазначеного товариством у декларації за жовтень 2006 року є меншим на 1 895 220 грн., ніж визначено за результатами документальної невиїзної (камеральної) перевірки. Актом виїзної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень, вересень 2006 року у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів (акт від 15.12.2006 № 486-08-03/2-00374385) встановлено, що підприємством завищено рядок 26 податкової декларації з податку на додану вартість на суму 1 895 220 грн. За результатами перевірки визначено, що значення рядка 26 дорівнює 0 грн. Підприємством не враховані зауваження, вказані в актах виїзних позапланових документальних перевірок з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ за попередні періоди 2006 року (липень, серпень 2006 року - акт перевірки від 16.11.2006 № 453-08-03/2-00374385) щодо зменшення значення р. 26 декларації, що призвело до необґрунтованого включення до р. 23.2 декларації за жовтень 2006 року суми 1 895 220 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2007 по справі № А27/239-07 було задоволено позов ЗАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» та визнано недійсними податкові повідомлення-рішення № /0/28973 від 20.11.2006, № /1/869 від 16.01.2007 та № /2/5496 від 21.02.2007, з підстав неправомірності висновку податкової інспекції, викладеного в акті перевірки від 16.11.2006 № 453-08-03/2-00374385 щодо порушення позивачем пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у вигляді завищення податкового кредиту на 317 789 грн. Постанова суду першої інстанції залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.05.2010.

Також, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2011 по справі № А36/356-07, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013, задоволено позов ЗАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» та визнано недійсними податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Дніпропетровську № /0/33387 від 28.12.2006, № /1/7202 від 12.03.2007, № /2/15816 від 22.05.2007.

Постановою суду першої інстанції встановлено помилковість висновку податкової інспекції про порушення позивачем пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та правомірність формування товариством бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2006 року в розмірі 1 185 043 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи ту обставину, що донарахування податку на додану вартість в розмірі 1 895 220 грн. за жовтень 2006 року ґрунтується виключно на розрахунках за результатами попередніх перевірок та рішеннях які були скасовані в судовому порядку, тому висновки податкового органу щодо порушення позивачем пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є помилковими та такими, що спростовані дослідженими судами обох інстанцій матеріалами справи.

Відповідно до встановлених обставин, за відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 та постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний