Справа № 2-а-345/2010
Суддя: Гапоненко Р. В.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Великолепетиський районний суд Херсонської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Гапоненко Р.В.

при секретарі Погорілій О.С.

представника Управління ПФУ у Великолепетиському районі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт ОСОБА_2 адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі Херсонської області про поновлення пропущеного строку та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про поновлення пропущеного строку та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, мотивуючи свої вимоги тим, що він відповідно до статті 1 Закону України № 2195-1V від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону з 01 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках йому така допомога не виплачувалась. ВРУ своїм Законом України від 20.12.2005 року за № 3235-ІУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а саме статтями 77 та 110 та Законом України від 19.12.2006 року № 489-У «Про Державний бюджет України на 2007 рік», статтями 71, пункт 12 призупинила дію ст. 6 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004р. «Про соціальний захист дітей війни». Однак Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року по справі № 1-29/2007, керуючись ст. 147, 150, 152 Конституції України та ст. 45, 51, 61, 63, 65 Закону України «Про Конституційний Суд України», вирішив: п. 1. визнати таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційним положення Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік» пункт 12 ст. 71, яким зупинено дію ст. 6 Закону України № 2195-4 від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни, пункт 3 положення ст. 71 Закону України, «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-5 від 19.12.2006 року визнані неконституційними. Пункт 5 Рішення Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Пункт 6 Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 19 та ч. З статті 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, не виплата йому соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є протиправною і такою, що суперечить Конституції та Законам України. Розмір соціальної допомоги відповідно до ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни» становив 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про

загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 365 гривень. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги за 2006-2007 роки становить: за 2006 рік -1290,60 грн., за 2007 рік - 1442,70 грн. Загалом недоплачена відповідачем соціальна допомога на 01.10.2008 р. становить: 1290,60 + 1442,70 = 2733,30 грн. Про порушення своїх прав дізналася лише тоді, коли прочитала газету «Гривна» № 42 (823) від 14 жовтня 2010 року. Отже, про грубе порушення своїх прав, що на момент винесення рішення Конституційним Судом тривало понад півтора року, йому стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації. Просить суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року; визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі Херсонської області недоплачену як дитину війни щомісячну державну соціальну допомогу з січня 2006 року по грудень 2007 року включно у сумі 2733,30 грн., а також зобов»язати Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі здійснити перерахунок щомісячної соціальної допомоги як «дитині війни», виплачувати відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з наступного календарного місяця.

У відкритому судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та просить суд відновити пропущений строк звернення до суду з 09.07.2007 року та визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі Херсонської області неправомірною та зобов"язати Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі Херсонської області здійснити дії по нарахуванню та виплаті щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 09.07.2007 року та забезпечити виплату за рахунок коштів Державного бюджету України.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 не визнала позовні вимоги та пояснила, що позивач просить суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 09.07.2007 року. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що факт порушення прав став відомим лише після висвітлення зазначених подій у пресі. Проте необхідно зазначити, що відповідні зміни до нормативно-правових актів були опубліковані у відповідних офіційних виданнях. Тобто, вони є загальновідомими, так як особа мала право доступу до цих видань. Саме з опублікуванням в офіційних виданнях, законодавець пов'язує набрання цими змінами юридичної сили. Вважає, що пропуск строку для звернення за захистом своїх прав позивачем є неповажним, тому поновленню судом не підлягає. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду. Позивач ставить вимоги, щодо відшкодування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2007 рік. Разом з тим необхідно зазначити, що правових підстав для задоволення цих вимог не має. Так, Законом України від 19.12.2006 року № 489-У «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих. на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак, Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнані неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, з 01 січня по 09 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19.12.2006 № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийнятті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Отже, вимоги позивача щодо відшкодування несплачених сум щомісячної соціальної державної допомоги за весь 2007 рік не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства. Вважає, що необхідно відмовити позивачу в задоволенні цієї позовної вимоги. Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена в новій редакції, згідно з якою, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Розмір зазначеного підвищення становив: з 01.01.2008 р.- 47 грн. (470 грн. х 10%), з 01.04.2008 р. - 48,10 грн. (481 грн. х 10%). Після ухвалення рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рн/2008, постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 530 встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22.05.2008 р. - 48,10 грн., з 01.07.2008 р. - 48,2 грн., з 01.10.2008 р. - 49,80 грн. Саме у таких розмірах з 01.01.2008 р. по теперішній час позивач одержує підвищення як дитина війни. Вважає, що у Пенсійного фонду України не має ні юридичних, ні фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки Законом України ''Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансування виплат по даному закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує ВРУ, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує КМУ. Крім того, згідно ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Ст. 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України. Виплата підвищення «Дітям війни» потребує фінансування з Державного бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. Також відповідно до ст. 6 Закону № 2195 підвищення визначено в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Разом з тим, визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Проте в ч. З вищезгаданої статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Крім того, ч. 1 цієї статті встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Частина третя цієї ж статті передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до цього Закону. Тобто, для перерахунків або підвищення пенсій він не застосовується. Питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус "дитина війни", має бути вирішено у законодавчому порядку, тобто внесенням змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни". На підставі вищевикладеного вважає, що вимоги щодо визнання бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Великолепетиському районі в

частині не нарахування та не виплати у щомісячної соціальної допомоги в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком неправомірною повністю безпідставні. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 100 КАС України позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративно суду. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку встановленому КАС України.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни, оскільки згідно паспорту серії МР №273696 він народився 28.02.1941 року.

Статтею 6 Закону України № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Закон України № 489-У від 19 грудня 2006 року "Про Державний бюджет України на 2007 рік" пунктом 12 статті 71 призупинив дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", але Конституційний Суд України рішенням № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність, тому суд вважає, що позивач має право на одержання державної соціальної допомоги дітям війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 9 липня по 31 грудня 2007 року.

Законом України № 107-УІ від 28 грудня 2007 року «Про державний бюджет України на 2008 рік» статтю 6 Закону України № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» викладено в новій редакції, а саме: дітям війни (крім тих, на якій поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, які рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (діє з 22.05.2008 року) дітям війни, крім тих, на яких поширюється дія Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України від 23 березня 2000 року № 1584-ІП «Про жертви нацистських переслідувань», до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня -48,2 гривні та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Разом з тим ч.2 ст. З Закону України № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року «При соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, положення п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008

року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (діє з 22.05.2008 року) не

можуть бути застосовані при вирішенні цього спору.

Суд вважає, що позивач має право на одержання державної соціальної допомоги дітям війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Частиною 2 ст. 54 Закону України № 835- VI від 26 грудня 2008 року «Про державний бюджет України на 2009 рік», встановлено, що розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, але ч.2 ст. З Закону України № 2195-1V від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Тому, положення п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (діє з 22.05.2008 року) не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору.

Суд вважає, що позивач має право на одержання державної соціальної допомоги дітям війни в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Частиною 2 ст. 52 Закону України № 2154- VI від 27 квітня 2010 року «Про державний бюджет України на 2010 рік», встановлено, що розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, але ч.2 ст. З Закону України № 2195-1V від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Тому, положення п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (діє з 22.05.2008 року) не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору.

Суд вважає, що позивач має право на одержання державної соціальної допомоги дітям війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2010 року.

Частиною 1 статті 28 Закону України № 1058 -IV від 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Керуючись ст.ст. 2, 7-12, 100, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 6 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-У "Про Державний бюджет України на 2007 рік", рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року, Законом України № 107- VI від 28 грудня 2007 року "Про державний бюджет України на 2008 рік", ч.2 ст. 54 Закону України від 26 грудня 2008 року № 835- VI «Про державний бюджет України на 2009 рік», ч. 2 ст. 52 Закону України № 2154- VI від 27 квітня 2010 року «Про державний бюджет України на 2010 рік», ч.2 ст. З, ст. 6 Закону України № 2195-1V від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1 ст. 28 Закону України № 1058 -IV від 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846), суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі Херсонської області про поновлення пропущеного строку та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі Херсонської області в смт. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, вулиця Щорса, 8 по нарахуванню та виплаті не в повному обсязі

ОСОБА_3, мешканцю с. Миколаївка Великолепетиського району Херсонської області, щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни неправомірною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великолепетиському районі

Херсонської області в смт. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області,

вулиця Щорса, 8 здійснити дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_3,

мешканцю с. Миколаївка Великолепетиського району Херсонської області, ідентифікаційний

номер НОМЕР_1 щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни в розмірі 30 відсотків

мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про

загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 - IV від 9 липня 2003 року за період

часу з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01 січня

2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01.01.2010 року та забезпечити виплату за рахунок

Державного бюджету України.

В іншій частині позову відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена через Великолепетиський районний суд до

Одеського апеляційного суду адміністративного. Апеляційна скарга на постанову суду подається

протягом десяти днів після її проголошення.

Суддя

Великолепетиського районного суду

Херсонської області ОСОБА_4