Справа № 2а-615/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 р. Справа № 17747/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

при секретарі судового засідання Ливак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про перерахунок виплат,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 25 жовтня 2010 року звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області в якому просила визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо неперерахування пенсії та зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м.Кузнецовську здійснити перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії як інваліду ІІ групи встановленої ст. 50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12 квітня 2002 року.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2010 року визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії як інваліду II групи інвалідності, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою, у розмірі, встановленому ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12.04.02 р. по 03.05.05 р., з 01.01.06 р. по 31.12.07 р., а також з 22.05.08 р., а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду II групи інвалідності, пов'язаної із Чорнобильською катастрофою, у розмірі, встановленому ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12.04.02 р. по 31.12.07 р., а також з 22.05.08р., зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в м.Кузнецовську здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 12 квітня 2002 року по 03 травня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року, а також з 22 травня 2008 року відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду II групи інвалідності, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою, - у розмірі, не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком та зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в м.Кузнецовську здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 з 12 квітня 2002 року по 31 грудня 2007 року, а також з 22 травня 2008 року відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду II групи інвалідності, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою, - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного Фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає постанову прийнятою з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно з ч. 5 ст. 54 цього Закону порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 63 вище зазначеного Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. В ст. 67 цього Закону зазначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до змін вартості життя.

Постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року було встановлено з 1 липня 2008 року доплату окремим категоріям осіб, щоб їх пенсії (без урахувань надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексацій та інших доплат, встановлених законодавством) досягали таких розмірів для осіб, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по другій групі - 655 гривень. Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, тим, що належать до категорії 1 інвалідам II групи - 20 відсотків.

При цьому апелянт зазначає, що у відповідності з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. В ч. 3 ст. 28 цього Закону зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Тому апелянт вважає, що чинним в Україні законодавством не передбачено мінімального розміру пенсії, який слід застосовувати при обрахунку пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильної катастрофи» та додаткової пенсії згідно ст. 50 цього Закону, а тпідлягають застосуванню положення постанов Кабінету Міністрів України №530 та №654.

На підставі вище викладеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії і після повторного огляду з 12.04.02 р.їй встановлено другу групу інвалідності, захворювання пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи. Позивач отримувала основну пенсію по інвалідності у розмірі фактичних збитків на підставі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у період з 12 квітня 2002 року по 03 травня 2005 року, а також з 01 січня 2006 року і по даний час.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ст.54 ч.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Частиною 4 ст.54 вище зазначеного Закону визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.50 цього ж Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачена інша редакція частини 4 статті 54 та статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Положення пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.08 р. №10-рп/2008. Згідно з п.6 резолютивної частини вказаного рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

З огляду на це суд першої інстанції вірно вважав, що з 22.05.08 року норми ст.54 та ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діють у редакції, чинній у період до внесення змін підпунктом 15 і підпунктом 12 п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що визнані неконституційними.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до ст.8 КАС України, у разі виникнення колізії між підзаконним нормативно-правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону. Тому посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.08 р., № 530 від 28.05.08 р. та № 654 від 16.07.08 р., як на підставу визначення розміру основної та додаткової пенсії позивачки є безпідставними, бо вказані постанови є підзаконними нормативно-правовими актами, і їх норми щодо регулювання розмірів основної та додаткової пенсії особам, які мають II групу інвалідності, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, суперечать вимогам ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому на підставі ст.8 КАС України застосуванню не підлягають.

Також суд першої інстанції обгрунтовано вважав неправильними спроможними твердження відповідача в частині неможливості застосування розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного у ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсій за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки іншими нормативно-правовими актами, в тому числі і спеціальним законом, розмір мінімальної пенсії за віком не визначено. При цьому, положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не може бути взятий до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем права на підвищення пенсії відповідно до закону. Тому базою для розрахунку мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат, є прожитковий мінімум.

Задовольняючи позовні вимоги частково та зобов'язуючи відповідача здійснити перерахунок основної пенсії позивачу відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.04.02 р. по 03.05.05 р., з 01.01.06 р. по 31.12.07 р., а також з 22.05.08 р. як інваліду II групи інвалідності, пов'язаної із Чорнобильською катастрофою, в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду II групи інвалідності, пов'язаної із Чорнобильською катастрофою, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з 12.04.02 р. по 31.12.07 р., а також з 22.05.08 р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Однак така позиція суду першої інстанції є помилковою, бо спірні суми пенсій позивачу не були нараховані, а відтак положення вище вказаних норм не можуть бути застосовані.

Тому в даній спірній ситуації колегія судів вважає, що для правильного вирішення спору слід врахувати вимоги ст. 99 КАС України згідно якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки позивач звернулась до суду з адміністративним позовом 25.10.2010 року, заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду не подала, то відповідно задоволенню підлягають її вимоги за період з 25.04.2010 року, в решті позов слід залишити без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

З огляду на вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушення норм процесуального права, а позовні вимоги задовольнити частково з 25.04.2010 року.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області задовольнити частково, постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2010 року у справі № 2а-615/10 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 неправомірною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії в розмірі, визначеному ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2010 року і до виникнення обставин, з якими закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин із урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. В решті позовні вимоги залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Р.Й. Коваль

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлений 12.07.2011 року