Справа № 806/7037/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ К/800/26728/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників:

позивача - Камінського А.Ф., Степанця В.С.

відповідача - Дідківського А.С.

третьої особи - Нестерова Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014

та постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2014

у справі № 806/7037/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес»

до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області Головного управління Міндоходів у Житомирській області

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПрогресГруп»

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 09.08.2013 № та від 22.10.2013 № 0, № 0 та № 0.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2014, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що є обґрунтованими та законними.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на правонаступника - Бердичівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Житомирській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, складено акт № 200/22-00/00217426 від 24.07.2013, в якому зафіксовані порушення: пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.1, пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150, п. 192.3 ст. 192, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України.

На підставі результатів проведеної перевірки та процедури адміністративного оскарження, відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 09.08.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 974 796 грн., в т.ч.: 649 864 грн. основного платежу та 324 932 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 0 від 22.10.2013 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2011 рік на 750 503 грн.;

- № 0 від 22.10.2013 про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 1 120 842 грн., в т.ч.: 747 228 грн. основного платежу та 373 614 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 0 від 22.10.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 282 321 грн., в т.ч.: 188 214 грн. основного платежу та 94 107 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Донарахування відповідачем зобов'язань зі сплати податку на прибуток, а також зменшення суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток здійснено відповідачем через невизнання ним витрат позивача за такими операціями: 1) із придбання від ТОВ «Оланд» товарно-матеріальних цінностей в сумі 67 592 грн.; 2) по сплаті агентської винагороди на користь ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» в сумі 3 372 647 грн.; 3) завищення витрат по собівартості реалізованої продукції за II-й квартал 2012 року в сумі 680 867 грн., в зв'язку із безпідставним списанням матеріалів в розмірах та по номенклатурних позиціях, наявність яких не передбачена у складі виробу сушарки БН-2,2- 14ну-03-2шт.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, всі первинні документи за спірними господарськими операціями складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Спірні господарські операції спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі позивача. Первинні документи, що були досліджені в судовому засіданні, у їх сукупності підтверджують реальний економічний зміст здійснених господарських операцій.

Судами обґрунтовано не взято до уваги висновки перевірки ТОВ НВЦ «Оланд» з питання підтвердження правомірності формування податкового кредиту по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «ТЕСЕЙ-Н» (акт № 1850/22-00/32931701 від 10.06.2013), оскільки така проводилась не відносно господарських операцій позивача з ТОВ НВЦ «Оланд», а відносно господарських операцій ТОВ НВЦ «Оланд» з ТОВ «ТЕСЕЙ-Н», її результати жодним чином не можуть бути кваліфіковані як належний та допустимий доказ вчинення позивачем порушень податкового законодавства.

Акт № 4917/224/37069775 від 12.11.2012 Лівобережної МДПІ Дніпропетровської обласної ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТЕСЕЙ-Н» також обґрунтовано не взято до уваги в якості належного та допустимого доказу вчинення позивачем неправомірних дій, так як вказана зустрічна звірка жодним чином не стосувалась спірних господарських операцій безпосередньо між позивачем та ТОВ НВЦ «Оланд»; відповідач не був ініціатором зустрічної звірки в рамках здійснюваної ним перевірки позивача згідно вимог ст. 73 Податкового кодексу України, а використав акт зустрічної звірки, складений щодо господарських взаємовідносин попередніх ланцюгів постачання (ТОВ «ТЕСЕЙ-Н» та ТОВ «Стрім Строй»).

Щодо невизнання відповідачем витрат за операціями по сплаті агентської винагороди на користь ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» в сумі 3 372 647 грн., слід зазначити наступне.

Відповідачем не визнані витрати позивача за операціями по сплаті агентської винагороди на користь ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» (правонаступник ТОВ «ПрогресГруп») на підставі інформації, отриманої з мережі інтернет-ресурсу із офіційних сайтів позивача, ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» та деяких покупців за експортними контрактами.

Підставою для використання такої інформації відповідачем визначено пп. 20.1.26 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Разом з тим, згідно вимог вказаної норми Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право користуватися інформаційними базами даних державних органів, державними, у тому числі урядовими, системами зв'язку і комунікацій, мережами спеціального зв'язку та іншими технічними засобами відповідно до закону.

Враховуючи, що сайти позивача, ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» та покупців за експортними контрактами не являються інформаційними базами даних державних органів, не є ні державними, ні урядовими системами зв'язку і комунікацій, мережами спеціального зв'язку та іншими технічними засобами, суди обох інстанцій правомірно визначили, що вказана інформація не може бути належним доказом, незалежно від її змісту.

Як встановлено в судовому порядку, між позивачем (Принципалом) та ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» (Агентом) було укладено агентський договір № 0-92 від 22.12.2010, згідно якого Агент за винагороду зобов'язувався здійснювати по дорученню за рахунок та від імені Принципала такі юридичні і фактичні дії: з метою виявлення потенційних покупців продукції Принципала проводити маркетингові дослідження; укладання угод, договорів, контрактів на поставку продукції Принципала, в т.ч. зовнішньоекономічних; сприяти руху продукції Принципала з використанням рекламних та інформаційних матеріалів, наданих принципалом, вивчати територію (СНД та Далекого Зарубіжжя) з метою виявлення потенційних замовників на продукцію Принципала та здійснювати інші дії, що обумовлені договором, які б сприяли реалізації продукції Принципала. Принципал зобов'язаний виплатити Агенту належну йому винагороду протягом трьох банківських днів після отримання оплати (включаючи передплату) за продукцію, що постачається, на підставі Актів здачі-прийняття робіт (послуг). Принципал зобов'язаний виплачувати агенту належну йому винагороду відповідними частками, після отримання часткової оплати за продукцію, що постачається. Частина агентської винагороди, яку повинен виплатити Принципал, розраховується пропорційно отриманої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

Як встановлено матеріалами справи, за сприянням Агента були проведені переговори з покупцями продукції, в результаті чого Принципалом були укладені експортні договори (контракти) з покупцями - нерезидентами на придбання продукції.

Змістом кожного договору із покупцями підтверджено, що такі договори від імені позивача укладались представниками ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» (Агентом), а не позивачем.

За фактами виконання Агентом своїх зобов'язань за договором ним були складені звіти, а сторонами договору підписані відповідні акти виконаних робіт. Принципалом Агенту була сплачена агентська винагорода, в порядку та розмірах, що були обумовлені сторонами. Факт сплати підтверджується відповідними банківськими виписками.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів.

Від'ємне значення об'єкта оподаткування по підприємству в цілому не є доказом збитковості окремих операцій із ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» та не свідчить про відсутність господарської діяльності підприємства чи розумної економічної мети, а відтак і не потребує коригування витрат. Можливе отримання від'ємного значення оподаткування в цілому за звітний період, і при цьому Податковим кодексом України не передбачено, що в такому випадку платник податку повинен коригувати показник витрат.

Досягнення позитивного фінансового результату за операціями із продажу при посередництві ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» підтверджується також самим відповідачем в акті перевірки, де в табличній формі наведено дані про прибутковий результат в сумі 8 998 390 грн.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Факт надання послуг підтверджується належними первинними документами; контрактами купівлі-продажу з покупцями-нерезидентами на придбання продукції позивача, що були укладені Агентом в результаті виконання його зобов'язань; агентськими договорами, укладеними між позивачем (Принципал) та ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» (Агент); звіти Агента та підписані сторонами договору відповідні акти виконаних робіт; банківські виписки та платіжні документи, що підтверджують факт сплати Принципалом коштів за надані Агентом послуги; податковими накладними.

Крім того, третьою особою враховані у складі своїх податкових зобов'язань суми податку на додану вартість згідно податкових накладних, що видані для позивача на підтвердження його податкового кредиту.

Таким чином, є безпідставними висновки відповідача про завищення позивачем витрат за операціями по сплаті агентської винагороди на користь ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» в сумі 3 372 647 грн.

Доводи відповідача про завищення показника собівартості реалізованої продукції за II-й квартал 2012 року в сумі 680 867 грн., в зв'язку із безпідставним списанням матеріалів в розмірах та по номенклатурних позиціях, наявність яких не передбачена у складі виробу сушарки БН-2,2-14ну-03-2 шт. (заводське замовлення № 2033310, вироби № 5, № 6) документами, які регламентують склад виробу, а саме: Паспортом Сушарки БН-2,2-14ну-03 прямоточна ВИ№2/12 2033310/00000 ПС, відомістю специфікацій (вибіркові сторінки), Нормами витрат матеріалів у спеціалізованій номенклатурі по цехам підприємства на виготовлення сушарки, тимчасовими повідомленнями спростовані встановленими судами обох інстанцій обставинами по даній справі.

Позивач, використовуючи своє право, передбачене пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 та п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, в п'ятиденний термін повторно надав відповідачеві: норми витрат матеріалів на замовлення 2033310 - (Сушка БН2,2-14НУ-03) на 6 листах; норми витрат по замовленню 2085440 на 1 листі; норми витрат по замовленню 2085435 на 2-х листах; норми витрат по замовленню 2085430 на 3-х листах; норми витрат по замовленню 2085429 на 2-х листах; норми витрат по замовленню 2085420 на 2-х листах; норми витрат по замовленню 2085419 на 1 листі; норми витрат по замовленню 2085405 на 1 листі; норми витрат по замовленню 2085402 на 3-х листах; норми витрат матеріалів на замовлення 2033310 - (Сушка БН2,2-14НУ-03) на 8 листах; норми витрат матеріалів на замовлення 2033310 на 3-х листах; норми витрат матеріалів на замовлення 2033310 на 1 листі; повідомлення ВИ №10/12 до замовлення 2033310 на 2-х листах; повідомлення ВИ №2/12 до замовлення 2033310 на 3-х листах; службову записку № 378 від 23.02.2012; повідомлення ВІ№ 8-12 на 3-х листах; повідомлення ВІ№7-12 на 3-х листах; повідомлення ВІ№4-12 на 4-х листах; повідомлення ВІ№17-12 на 2-х листах; повідомлення ВІ№9-12 на 2-х листах; службову записку №456 від 05,03,12р на 2-х листах; повідомлення ВІ№9-12 на 3-х листах; повідомлення ВІ№8-12 на 3-х листах; повідомлення тимчасове на 1 листі; повідомлення на 1 листі; повідомлення тимчасове на 1 листі.

Відповідач вказані документи не врахував, а тому дійшов протиправних висновків про завищення показника собівартості реалізованої продукції за II-й квартал 2012 року в сумі 680 867 грн., в зв'язку із безпідставним списанням матеріалів в розмірах та по номенклатурних позиціях, наявність яких не передбачена у складі виробу сушарки БН-2,2- 14ну-03-2шт.

Як встановлено в судовому порядку, придбані позивачем товари, роботи, послуги використані позивачем у господарській діяльності, а відтак суми податку на додану вартість у відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України правомірно віднесені ним до складу податкового кредиту на підставі належним чином оформлених податкових накладних.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

За встановлення в судовому порядку реальності операцій із отримання позивачем товарів, робіт, послуг та факту їх використання в господарській діяльності підприємства та сплати податку в ціні придбаних товарів, робіт, послуг, а також наявності оформлених належним чином податкових накладних, є безпідставними висновки податкового органу про заниження позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Бердичівської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області її правонаступником - Бердичівською об'єднаною держаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області.

Касаційну скаргу Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014 та постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний