Справа № 607/5366/15а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 р. Справа № 876/6436/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про визнання протиправним рішення №18 від 12.03.2015 року у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи з 11.11.1985 року по 12.11.2001 року в прокуратурі Тернопільської області на посадах інспектора, старшого інспектора, старшого інспектора з кадрових питань, призначивши їй пенсію за вислугою років з 25.02.2015року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2015 року позов задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі, яке, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, та згідно п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури з 5 серпня 1985 року по даний час, у тому числі на посадах в період з 05.08.1985 р. по 11.11.1985 року - кур'єр прокуратури області, у період з 11.11.1985 по 03.07.1986 - інспектор прокуратури області, з 03.07.1986 р. по 06.10.1992 р. старший інспектор прокуратури області, з 06.10.1992 по 14.05.1993 - інспектор прокуратури області, з 14.05.1993 р по 23.12.2002 р. - старший інспектор з кадрових питань прокуратури області. З 24.12.2002 року працює на прокурорських посадах в прокуратурі Тернопільської області.

25 лютого 2015 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі із заявою про призначення їй пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням колегіального органу з призначення пенсій управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі від 12.03.2015року №18 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв'язку з відсутністю в неї 22-річного стажу роботи. При цьому, відповідач зазначив про неможливість зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення такої пенсії, періоду роботи з 05.08.1985 року по 23.12.2002 року в прокуратурі Тернопільської області на посадах кур'єра, інспектора, старшого інспектора з кадрових питань, оскільки в цей період позивач не мала вищої юридичної освіти, а лише в 2002 році закінчила Тернопільську академію народного господарства та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію «юрист».

Відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Аналізуючи вказані приписи колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що лише після введення в дію вищезазначених нормативно правових актів постала вимога щодо обов'язкової наявності вищої освіти у осіб, які займають посади державних службовців.

Такої вимоги, на час, коли на посадах державного службовця, в період з 05.08.1985року по 23.12.2002 року, працювала позивачка не було, а тому, на думку суду, положення ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в частині наявності у осіб, що обіймають посади державних службовців на ті правовідносини не поширюються.

Таким чином, відповідачем неправомірно застосовано нові положення законодавства до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Також ч.3 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На час роботи позивача, у період з 11.11.1985 року по 12.07.2001 року, на посадах державного службовця не вимагалось вищої освіти, а нею виконувались певні завдання та функції, покладені державою та передбачені посадовими обов'язками державного службовця, то період роботи її на посадах державного службовця підлягає зарахуванню до 22-річного стажу роботи, який відповідно до ч.5 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» дає право на пенсію за вислугу років.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно визнав протиправним, скасував рішення №18 від 12.03.2015року управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі та зобов'язав відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», період роботи позивача з 11.11.1985року по 12.07.2001 року в прокуратурі Тернопільської області на посадах інспектора, старшого інспектора, старшого інспектора з кадрових питань, призначивши їй пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з моменту звернення до відповідача з 25 лютого 2015року.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2015 року в справі №607/5366/15а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.О. Яворський

І. М. Обрізко