Справа № 2а-3388/10/2570
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2010-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3388/10/2570
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2010 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Падій В.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, визнання наказу незаконним та стягнення матеріальної допомоги, -
В С Т А Н О В И В :

01.07.2010 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визнання наказу від 09.02.2009 року №26 в частині визнання недійсним пункту 1 наказу від 14.01.2009 року № 8, яким позивачу була передбачена виплата матеріальної допомоги незаконним, стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1834,25 грн. та судового збору в розмірі 21,75 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з липня 2007 року та на підставі п. 33.2 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 звернувся з рапортом до командира військової частини про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який був задоволений та 14.01.2009 року видано наказ № 8, пунктом 1 якого позивачу була передбачена виплата вказаної допомоги в розмірі 1834,25 грн. Однак 09.02.2009 року наказом №26 п. 1 вказаного наказу був визнаний недійсним на підставі наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік». Позивач вважає, що при скасуванні наказу про надання йому допомоги командиром військової частини не враховано той факт, що він був прийнятий до прийняття наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року №30, та вважає, що він звужує права військовослужбовців, а тому не має зворотної сили. Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 скасувавши п.1 наказу від 14.01.2009 року № 8 порушив вимоги чинного законодавства України, а тому наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2009 року в частині скасування пункту наказу про виплату позивачу матеріальної допомоги являється незаконним.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову відповідно до яких пояснив, що пунктами 1 та 12 наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік» передбачено здійснювати відповідні видатки за загальним фондом тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами; видання наказів на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснювати після розгляду заяв військовослужбовців, поданих за підпорядкованістю, та прийняття за ними рішення заступниками Міністра оборони України, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України та командувачами видів Збройних Сил України. Оскільки, вказаний наказ Міністра оборони України змінював порядок виплати матеріальної допомоги і поширював свою дію на 2009 рік, тому і був скасований п. 1 наказу від 14.01.2009 року № 8. Відповідач вважає, що не порушував вимоги чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Враховуючи, що сторони надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, суд, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження на основі наявних в справі матеріалів.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2007 року і по теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією книги алфавітного обліку офіцерів, прапорщиків, мічманів та військовослужбовців поза строкової служби, наказом про зарахування в списки особового складу військової частини та не заперечується відповідачем у письмових запереченнях.
Згідно ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Слід зазначити, що саме на виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України була видана Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 (далі Інструкція).
Відповідно до п. 30.3. Інструкції, виплата грошової допомоги військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Пунктами 33.1 33.3 Інструкції встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у відповідності до вимог вищевказаної Інструкції 12.01.2009 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подав рапорт з проханням виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. На підставі рапорту ОСОБА_1 пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 14.01.2009 року № 8 передбачена виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1834,25 грн., що підтверджується копією наказу від 14.01.2009 року № 8, наявного в матеріалах справи.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2009 року № 26 по стройовій частині пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 14.01.2009 року № 8 визнано недійсним на підставі наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік».
Пункт 12 наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік» передбачає, що видання наказів на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється після розгляду заяв військовослужбовців, поданих за підпорядкованістю, та прийняття за ними рішення заступниками Міністра оборони України, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України та командувачами видів Збройних Сил України.
З доводами відповідача суд не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статей 12 та 2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Суд вважає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань судом не приймається до уваги.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідачем не надано до суду жодних належних доказів відсутності відповідного фонду грошового забезпечення в кошторисі за 2009 рік.
З матеріалів справи вбачається, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 8, яким позивачу передбачено виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1834,25 грн. виданий командиром військової частини 14.01.2009 року, тобто до видання наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік», а тому суд вважає, що вказаний наказ не може мати зворотної сили в часі. Крім того, вказаний наказ Міністра оборони України звужує права військовослужбовця.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що наказ Міністра оборони України від 24.01.2009 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік» не може застосовуватися до тих правовідносин, які наступили до його видання, а тому дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є неправомірними, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2009 року № 26 в частині визнання недійсним п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2009 року № 8, яким була передбачена виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу є незаконним.
Суд також бере до уваги, що згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, а саме в сумі 21,75 грн.
Згідно ч.2 ст. 89 КАС України судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує здійснені неї документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, суд вважає, що з Державного бюджету України повинна бути відшкодована на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 3,40 грн.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є законними та обґрунтованими, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1907,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - задовольнити повністю.
Визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, неправомірними.
Визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 26 від 09.02.2009 року в частині визнання недійсним п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2009 року № 8, яким передбачалась виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , незаконним.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань розмірі 1834 (одна тисяча вісімсот тридцять чотири) грн. 25 коп. зі статті «грошове забезпечення».
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 3 (три) грн.40 коп.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, шляхом подання через суд першої інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Падій В.В.