Справа № 804/7810/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2015 р. Справа № 804/7810/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Василенко К.Е.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван Дніпропетровськ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.02.2015 року,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван Дніпропетровськ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 18.02.2015 року № НОМЕР_1.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Караван Дніпропетровськ» з питань правильності нарахування орендної плати за земельні ділянки розташовані на території Жовтневого району м. Дніпропетровська за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за фактом якої, складено акт перевірки №245/22-04/33159964 від 27.01.2015 року. На підставі вказаного акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми Р від 18.02.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб за основним платежем в розмірі 2508236,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 627059 грн. Позивач вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, безпідставними та необґрунтованими, оскільки вважає, що підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати, є внесення відповідних змін до договору оренди землі саме його учасниками та відповідно, зазначене, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03.06.2008р. № 309-VI не тягне автоматичної зміни умов договору щодо розміру орендної палати, а відтак, відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням. Також, зазначив, що сторонами договору не було укладено додаткових угод щодо збільшення розміру орендної плати як і відсутнє судове рішення щодо зміни розміру орендної плати протягом періоду з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, а тому, винесене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України внаслідок чого, занижено орендна плата за земельні ділянки на суму 2508236,00 грн. Висновки є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому, Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановленно, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Караван Дніпропетровськ» зареєстровано 31.08.2004 року як суб'єкт господарської діяльності, знаходиться на обліку у Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків за неосновним місцем обліку.
В судовому засіданні встановлено, що Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Караван Дніпропетровськ» з питань правильності нарахування орендної плати за земельні ділянки розташовані на території Жовтневого району м. Дніпропетровська за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.
Перевіркою встановлено порушення п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 та п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України внаслідок чого, занижена орендна плата за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року за земельні ділянки, які розташовані на території Жовтневого району м. Дніпропетровська на суму 2508236,00 грн.
За результатами перевірки складено ОСОБА_2 №245/22-04/33159964 від 27.01.2015 року, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення форми Р від 18 лютого 2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб за основним платежем в розмірі 2508236,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 627059 грн.
Щодо твердження позивача про відсутність передбачених законодавством підстав проведення перевірки ТОВ «Караван Дніпропетровськ» з питань правильності нарахування орендної плати за земельні ділянки розташовані на території Жовтневого району м. Дніпропетровська за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, оскільки, така перевірка за приписами ч.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VІІІ, якою визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, не могла бути здійснена, суд зазначає наступне.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також, дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також, отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений статтею 78 Податкового кодексу України, у відповідності до якого, такі перевірки можуть проводитися лише за наявності визначених в цій статті обставин.
Згідно пунктів 78.4 та 78.5 вказаної статті Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
19.01.2015 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було винесено наказ №46 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Караван Дніпропетровськ» терміном на 3 робочі дні з 20 січня 2015 року.
Поряд з тим, податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2014 рік була подана ТОВ «Караван Дніпропетровськ» лише 12.02.2015 року, отже, її показники, а саме, обсяг доходу платника за попередній рік, не могли бути враховані податковим органом при винесені наказу №46 від 19.01.2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Караван Дніпропетровськ».
Слід зауважити, що наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Караван Дніпропетровськ» терміном на 3 робочі було отримано останнім 21.01.2015 року, що свідчить про своєчасне повідомлення позивача про факт проведення перевірки та обумовлює обєктивну можливість у разі необхідності надати до контролюючого органу відповідні пояснення та документальне підтвердження, зокрема, щодо обсягу доходу за попередній рік.
Як вбачається з акту перевірки, відповідач посилається на порушення позивачем п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, відповідно до якого, підприємством занижено податкове зобов'язання зі сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2012 рік, на загальну суму 1303160,69 грн. та за 2013 рік на загальну суму 1205075 грн.
В обґрунтування висновку про порушення, податковий орган зазначає, що відповідно до п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для інших категорій земель, окрім земель сільськогосподарського призначення, не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ Податкового кодексу України.
Таким чином, відповідно до висновку акту перевірки, позивач повинен був сплачувати орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності у трикратному розмірі з урахуванням п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.
Розділом 4 договору зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі « 1 %» від нормативної грошової оцінки землі. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України. Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі, зокрема, змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; і інших випадках, передбачених законом.
Актом приймання-передачі земельної ділянки зафіксовано факт передачі земельної ділянки по договору оренди землі від 04.03.2005 року.
Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.01.2011 року, з урахуванням індексації, передбаченої ст.289 Податкового кодексу України, у 2012-2013 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки за договором оренди землі від 04.03.2005 року складає 65 158034,34 грн.
Проте, 20.02.2012 року ТОВ «Караван Дніпропетровськ» було подано до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якою визначено нормативну грошову оцінку одиниці площі 318,29 грн., суму орендної плати за 2013 рік вираховано із розрахунку 1% від нормативної грошової оцінки, яка становить 651580,34 грн.
08.02.2013 року ТОВ «Караван Дніпропетровськ» було подано до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якою визначено нормативну грошову оцінку одиниці площі 318,29 грн., суму орендної плати за 2013 рік вираховано із розрахунку 1% від нормативної грошової оцінки, яка становить 651580,34 грн.
Досліджуючи правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог чинного законодавства України, земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю з 01 січня 2011 року - Податковим Кодексом України. При цьому статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні, є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73, 14.147 пункту 14.1 статті 14, підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України, плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також, постійних землекористувачів. Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі, на умовах оренди.
Справляння плати за землю, в тому числі, розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням критеріїв, які визначені у розділі ХІІІ «Плата за землю».
Так, згідно статей 269, 270 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі, (яким в даному випадку виступає позивач). Об'єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статтей 13, 48, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Однією із істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату .
Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, як визначено у пункті 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, є договір оренди такої земельної ділянки.
За приписами пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
не може бути меншою:
- для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;
- для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Отже, з 01 січня 2011 року мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3% від їх грошової оцінки.
Статтею 289 Податкового кодексу України вказано, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування, є:
- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін, розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязком для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх суддів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року №21-274а14, від 21 квітня 2015 року №21-131а15.
Також, суд зазначає, що збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у звязку з волевиявленням сторін договору, а у звязку зі зміною ставки податку відповідно до закону та прийнятого Дніпропетровською міською радою рішення, то необхідність сплати орендної плати у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договорів оренди за ініціативою сторін договору оренди землі.
Щодо наданих представником позивача, в якості доказів рішення інших суддів, суд зазначає наступне.
Судова практика надана представником позивача, судом до уваги не може бути прийнята, у звязку з тим, що ці рішення стосуються зовсім інших юридичних осіб, а не безпосередньо позивача, а тому, відповідно до вимог ст.ст. 69, 70 КАС України, не можуть враховуватися судом, як доказ по відповідній адміністративній справі.
Згідно із статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд, згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій та рішень.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення форми Р від 18 лютого 2015 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «Караван Дніпропетровськ» визначено суму грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб за основним платежем в розмірі 2508236,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 627059 грн., відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим, прийняте з дотриманням вимог статті 19 Конституції України, Податкового кодексу України, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011р. № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір 3674-VI від 08.07.2011 р. ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно до ч. 3 ст. 4 вказаного Закону України, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Позивачем, відповідно до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір, сплачено частково судовий збір в розмірі 487,20 грн.
В зв'язку з тим, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, сума судового збору в розмірі 4 384,80 грн. підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван Дніпропетровськ» до державного бюджету України.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
З огляду на сукупність викладених обставин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Караван Дніпропетровськ до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.02.2015 року - відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Караван Дніпропетровськ на користь державного бюджету України решту судового збору в сумі 4 384,80 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Постанова не набрала законної сили 23.09.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_4