Справа № 804/9195/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2015 р. Справа № 804/9195/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання Литвин Ю.Ю.,
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
Відповідач, СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську МГУ Міндоходів, проти задоволення позову заперечував. Мотиви незгоди зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акту перевірки позивача, яким зафіксовано порушення п.44.1 ст.44, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 214 423,85 грн. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволені позову, навівши доводи, викладені в акті перевірки та в запереченнях.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
За змістом висновків акту від 14.04.15 №196/28-01-48-03-01073828 перевіркою встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПКУ, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 214 423,85 грн. в тому числі по періодах: за серпень 2014 року у сумі 104 038,7 грн.; за вересень 2014 року у сумі 110 385,1 грн.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на їх підставі спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Приписами пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених в п.201.1. ст.201 ПКУ; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що законодавцем безумовно презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку. Таким чином, право платника податку на віднесення вартості товарів (послуг) до складу витрат та включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як: 1) придбання платником податку у інших платників цього податку товарів чи послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку - отримання доходу, тобто досягнення розумної економічної мети; 2) підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку на додану вартість.
Суд відмічає, що ДП «Придніпровська залізниця» - є державним підприємством, а тому закупівлі (без урахування податку на додану вартість) товару (товарів), послуги (послуг), що дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, здійснюється ним відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель», за змістом якого договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Отже, враховуючи наведені обставини укладення між позивачем та ТОВ «СФС» Договору від 27.05.14, зважуючи на відсутність доказів визнання недійсними результатів проведення процедури закупівлі, за якими такий Договір укладений, доводи відповідача щодо відсутності економічної доцільності (ділової мети) відносин за таким Договором є безпідставними та недоречними.
Суд зазначає, що відповідно до п.4.1 Договору від 27.05.14 товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. Таким чином, є хибними доводи відповідача щодо ненадання позивачем під час перевірки відповідної заявка, адже після поставки товару така заявка має бути саме у постачальника ТОВ «СФС», а не у покупця - позивача.
Відповідно до п.4.2 Договору від 27.05.14 датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами Договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином; згідно п.4.3 товар постачається на склад покупця на умовах DDP (згідно з INCOTERMS 2010) у ІІ-ІІІ кварталах 2014 року.
Суд зазначає, що за правилами INCOTERMS 2010, якщо поставка товару відбувається на умовах DDP всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця несе продавець. Отже, зміст Договору від 27.05.14 не дає підстави для висновку, що обовязок з транспортування товару та оформлення відповідних супроводжувальних документів, як-то подорожніх листів, товарно-транспортних накладних покладається на покупця позивача.
На підтвердження отримання товару від ТОВ «СФС» на підставі договору від 27.05.14 та наявності права на податковий кредит в розмірі 214 423,85 грн. позивачем надані до суду податкові накладні від від 07.08.14 №3, від 07.08.14 №7, від 19.08.14 №20, від 26.08.14 №26, від 29.08.14 №35, акти приймання-передачі товару від 07.08.14, 19.08.14, 26.08.14, 29.08.14, видаткові накладні №251, 267, 274, 255, 283 відповідних дат, приймальні акти, а також товарно-транспортні накладні (а.с. 78-109).
Суд зазначає, що зміст наведених первинних документів, які виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку та копії яких наявні в матеріалах адміністративної справи, в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме, містять назву документа, дату і місце складання, назви підприємств, від імені яких складено документи, відомості про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд відмічає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців видами діяльності ТОВ «СФС» є, зокрема оптова торгівля іншими машинами й устаткуваннями, оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальними устаткуванням і приладдям до нього.
Доводи відповідача про оформлення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог наказу Міністерства транспорту України від 29 грудня 1995 року N 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», наведення в них неповної та недостовірної інформації суд не бере до уваги при розвязанні даного спору з огляду на таке.
Як зазначено вище, обовязок з транспортування товару та оформлення відповідних супроводжувальних документів, як-то подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, не покладений на покупця позивача умовами Договору від 27.05.14, отже останній не має нести відповідальність за оформлення відповідних документів.
Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, товарно-транспортна накладна чи подорожній лист не можуть бути тими первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції за договорами купівлі-продажу, договорами поставки, оскільки не відображають відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображають відомості про господарську операцію з перевезення (транспортування). Більш того, правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язку платника податків підтверджувати право на формування витрат та податкового кредиту товарно-транспортними накладними, відповідно неналежне оформлення товарно-транспортних накладних не може спростовувати товарність операції.
З приводу доводів відповідача про те, що податкову накладну № 3 виписано 07.08.2014 року (звітний період - серпень 2014 року), а постачання товару згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних відбулось 29.07.2014, у липні 2014 року (тобто, у попередньому звітному періоді) суд зважує на те, що за умовами договору від 27.05.14 датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами та вручення товарно-транспортної накладної покупцю, а не дата, якою виписана товарно-транспортна накладна.
Безпідставними є доводи відповідача щодо того, що ДП «Придніпровська залізниця» не скористалось правом, наданим п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, та не включило податкові накладні, які оформленні з порушенням вимог (виписано податкову накладну не за першою подією), отримані від ТОВ «СФС», до Додатку 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)», що передбачено п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України. По-перше, за змістом вказаних законодавчих приписів включення податкових накладних, оформлених з порушенням вимог, до Додатку 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» є правом, а не обовязком платника податків. По-друге, як засвідчують документи, наявні у позивача, а саме видаткова накладна та акт прийому-передачі товару від 07.08.14 (копії яких є в матеріалах справи), товар за податковою накладною від 07.08.14 №3 отриманий позивачем 07.08.14, тобто не раніше дати виписки вказаної податкової накладної.
Стосовно доводів відповідача про те, що на момент укладення договору від 27.05.14 свідоцтво платника ПДВ, зазначене в такому договорі було анульовано, дата анулювання 08.05.14, суд зазначає, що законодавець повязує право платника на виписку податкової накладної з датою його реєстрації платником ПДВ на дату виписки податкової накладної, а не на дату укладення господарського договору. Крім того, як встановлено в ході розгляду справи та не заперечується відповідачем, ТОВ «СФС» на дату виконання договору від 27.05.14 та виписки податкових накладних, на підставі яких сформовано спірну суму податкового кредиту, був зареєстрованим платником ПДВ, а саме з 07.08.14.
Судом також встановлено, сторонами визнано, що на момент проведення перевірки у позивача були наявні платіжні доручення від 17.09.2014 №1486, 17.09.2014 №1487, в яких зазначається безготівкова форма розрахунку, СДПІ в акті перевірки засвідчує факт існування платіжних доручень , які належним чаном відображені в бухгалтерському обліку на підставі оплати постачальнику за поставлені запчастин.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують факт придбання товару у ТОВ «СФП» та виникнення у позивача права на віднесення до податкового кредит спірної суми за такими взаємовідносинами.
Суд відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).
Суд також зважує на те, що в листі ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області зазначено про те, що неможливо підтвердити реальності операцій при придбанні товарів та продажу цих товарів, що є цілком логічним, адже зустрічну звірку ТОВ «СФС» провести було не можливо у звязку з відсутністю останнього за податковою адресою. Разом з тим, ДПІ й не спростовує/не заперечує реальність таких операцій з посиланням на певні докази, а навпаки зазначає, що за даними звітної форми щодо автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів платником - ТОВ «СФС» відображені податкові зобовязання за серпень 2014 р. за взаємовідносинами з ДП «Придніпровська залізниця» в сумі 232 513,40 грн.
Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують реальність здійснення господарських операцій у серпні, вересні 2014р. між позивачем та ТОВ «СФС», а також правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з ПДВ суми в розмірі 214 423,85 грн., відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.
З огляду на відсутність порушення позивачем порядку формування податкового кредиту з ПДВ, відсутні підстави для донарахування позивачу податку на додану вартість та відсутні підстави для застосування контролюючим органом штрафних санкцій.
Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 14.09.15.

Суддя ОСОБА_6