Справа № 2а-4438/09/1370
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 р. Справа № 65418/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Макарика В.Я., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Шаблій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстахосервіс" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстахосервіс" до Виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстахосервіс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення Виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення №580 від 8 квітня 2009 року.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачем неправомірно прийнято оскаржуване Рішення №580 від 8 квітня 2009 року; дане рішення прийнято на підставі акту №276 від 19 березня 2009 року, з яким позивач належним чином не ознайомлений.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Виконавчою дирекцією Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 8 квітня 2009 р. стосовно ТзОВ «Транстахосервіс» винесено рішення №580 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф-4-ФССТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (в подальшому - Рішення 580).

В оскаржуваному Рішенні 580 на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням» директор виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з ТВП ОСОБА_1 визначив суму платежу та вирішив зарахувати до бюджету Фонду у вигляді пені та неправомірних витрат ТзОВ «Транстахосервіс» платежі та фінансові (штрафні) санкції у розмірі 2455,15 грн. (пеня-31,38 грн. штраф за несвоєчасну сплату страхових внесків - 323,77 грн., не прийнято до заліку витрат - 1400 грн., штраф за порушення порядку витрачання страхових коштів - 700 грн.).

Дане рішення оскаржувалось позивачем до вищестоящих інстанцій в адміністративному порядку, але скарга позивача не була задоволена.

Так, за результатами перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Транстахосервіс», що проводилась з 18.03.2009 р. по 19.03.2009 р. за період з 01.10.2007 р. по 01.03.2009 р. складено акт про результати перевірки правильності нарахування, сплати, обліку та використання коштів Фонду соціального страхування від 19.03.2009р. №276, відповідно до якого встановлено порушення вимог п.2 ст. 23, ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001р. № 2240.

Твердження представників позивача щодо неознайомлення ТзОВ «Транстахосервіс» із складеним актом не відповідають дійсності, а відтак не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься подана відповідачем копія акту про відмову посадових осіб позивача від підписання акту перевірки. Крім того, в матеріалах справи міститься надана позивачем копія листа на адресу відповідача (з відміткою про його отримання відповідачем 31.03.2009 р), у якому позивач визнає факт отримання акту перевірки №276 від 19.03.2009 р.

Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Зазначені правовідносини врегульовані Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001р. № 2240 (у подальшому - Закон № 2240).

Відповідно до ч.2 ст. З Закону № 2240 завданням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, є встановлення гарантій щодо захисту прав громадян на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг у разі тимчасової непрацездатності.

Частиною ст. 4 Закону №2240, передбачено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України і це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Проведеною перевіркою виявлено, що у 2008 р. позивачем своєму працівнику п. Мартинюк С.М. надано допомогу на поховання її повнолітнього непрацюючого сина ОСОБА_2 за рахунок коштів Фонду в сумі 1400,00 грн., а також, несвоєчасну сплату страхових внесків до Фонду на суму 647, 54 грн.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону №2240 допомога на поховання надається у разі смерті застрахованої особи, а також членів сім'ї, які перебували на її утриманні:

1)дружини (чоловіка);

2)дітей, братів, сестер та онуків, які не досягли 18 років або старших цього віку, якщо вони стали інвалідами до 18 років (братів, сестер та онуків - за умови, що вони не мають працездатних батьків), а студентів та учнів середніх професійно-технічних та вищих навчальних закладів з денною формою навчання - до 23 років;

3)батька, матері;

4)діда та баби за прямою лінією спорідненості.

Із змісту наведеної статті вбачається, що даний перелік осіб є вичерпний.

ОСОБА_2, згідно Свідоцтва про смерть, помер у віці 31 рік (Свідоцтво про смерть від 22.02.2008 р. - в матеріалах справи), та на момент смерті ніде не працював, про що свідчить довідка видана ЛКП «Підзамче 404» від 15.03.2008 р. №2 (в матеріалах справи), отже не належав до жодної з категорій членів сім'ї - утриманців застрахованої особи, зі смертю яких виникає право на отримання допомоги на поховання за рахунок коштів Фонду.

Покликання позивача на норми сімейного законодавства судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки Сімейний кодекс України регулює особисті та майнові відносини між членами сім'ї, зокрема встановлює права та обов'язки членів сім'ї щодо взаємного утримання (сфера приватноправових відносин). У даному випадку мають місце відносини, що складаються між фізичною особою і державою в особі уповноваженого органу (відповідача) з приводу одержання передбаченої законом допомоги, тобто такі відносини є публічно-правовими, і не можуть регулюватися нормами сімейного права.

Таким чином, застрахована особа ОСОБА_3 не мала права на одержання допомоги на поховання свого повнолітнього непрацюючого сина за рахунок коштів Фонду.

Проте, це не позбавляло її права на отримання допомоги, але в іншому порядку. Так, відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні, виплачується особам, які здійснили поховання, у розмірі прожиткового мінімуму. У випадку, коли померла особа на момент смерті ніде не працювала, не перебувала на службі, не зареєстрована у центрі зайнятості як безробітна, допомога на поховання призначається у відповідності до Порядку надання допомоги на поховання деяких категорій осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов'язалася поховати померлого, затвердженого постановою КМУ від 31.01.2007 р №99 (далі - Порядок №99) та надається за останнім місцем її проживання з коштів місцевого бюджету (п. 4 ч. 1 Порядку №99).

Згідно частини 2 Порядку №99 допомога на поховання померлої особи надається виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов'язалася поховати померлого. Позивач вважає, що ОСОБА_3 є мамою померлого (родичем), а не виконавцем волевиявлення померлого або особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Проте, саме ОСОБА_3 здійснила поховання померлого (свідоцтво про поховання №803 від 22.02.2008р. - в матеріалах справи), і те що вона є його мати, не суперечить тому, що вона була особою, яка зобов'язалася здійснити поховання померлого і таки здійснила його.

Твердження позивача про те, що померлий ОСОБА_2 раніше працював, тому він є застрахованою особою є безпідставним, оскільки згідно п.2 ч. 1 ст. 2 Закону №2240 застрахована особа - найманий працівник, а також інші особи на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 на момент смерті був найманим працівником, сплачував страхові внески до Фонду та на його користь здійснювалося загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, отже він не був застрахованою особою.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 2240 страховик має право здійснювати перевірку правильності нарахування і повноти сплати страхових внесків та використання страхових коштів на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

За порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності до страхувальника застосовуються штрафні санкції, передбачені ст. 30 Закону №2240. Право застосовування фінансових санкцій, передбачених цією статтею, мають керівники виконавчої дирекції Фонду та його відділень, їх заступники.

Частиною 2 ст. 30 Закону №2240 передбачено, що строк давності в разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій, передбачених цією статтею не застосовується.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстахосервіс" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року по справі № 2а-4438/09/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий: І.В. Глушко

Судді: В.Я. Макарик

ОСОБА_4