Справа № 500/2776/14-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/2776/14-а
Провадження № 2-а/500/102/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Ботнар А.О.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області та виконавчого комітету в особі комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам про визнання протиправними дій та визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить суд визнати протиправними дії виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради та виконавчого комітету в особі комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачів щодо складання акту № 4 про визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам від 12 березня 2014 року, а також визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 287 «Про затвердження акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 4 від 12.03.2014» від 27.03.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в особі комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачів є протиправними, а рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради незаконним враховуючи наступне. Так, однією з умов нанесення збитків, відповідач вказує невиконання умов договору сплати орендної плати за користування земельною ділянкою №114 від 16.06.2011 року, в той час, як вказаний договір є нечинним, у зв'язку з тим, що його не було зареєстровано у встановленому порядку, а отже вимоги виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо відшкодування неодержаних доходів від орендної плати за землю є безпідставними. Необґрунтованим є і посилання відповідача як на підставу прийняття спірного рішення щодо визначення та відшкодування розміру збитків від неукладення договору оренди на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, з огляду на те, що відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів від орендної плати за землю зазначеним Порядком не передбачено. Також позивач зазначає про необґрунтованість визначення розміру відшкодування шкоди. Позивач вказує, що розмір земельної ділянки, якою вона користується, визначений відповідачем без належних доказів. Відсутність переоформлених правовстановлюючих документів на земельну ділянку, не може кваліфікуватись як самовільне зайняття земельної ділянки, а тому підстав для відшкодування збитків чинним законодавством не передбачено. При користуванні земельною ділянкою не було завдано шкоди територіальній громаді, оскільки до

місцевого бюджету сплачувався земельний податок у встановлених розмірах, що підтверджується відповідною квитанцією. Також, на думку позивача, під час визначення розміру збитків та винесення рішення про затвердження акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам відповідач діяв з перевищенням повноважень.

Представник відповідачів просить у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3 відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, зокрема посилаючись на наступне. Позивачем право оренди земельної ділянки площею 1,1624 га по вул. Пушкіна, 149 у м. Ізмаїл у відповідності до положень діючого законодавства не оформлено, у зв'язку з чим земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою, чим спричинено збитки власнику землі. Розрахунок розміру втрат міського бюджету по земельній ділянці площею 1,1624 га був зроблений відповідачем відповідно до діючого законодавства України. Враховуючи викладене, оскаржені позивачем дії та рішення є законними та відповідають нормам діючого законодавства.

В судовому засіданні представники сторін підтримали викладені позиції по суті спору.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування частини комплексу від 18.05.2009 р. ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках по 37/750 частин комплексу кожному, що знаходиться за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, 149.

Земельна ділянка за вказаною адресою належить територіальній громаді м.Ізмаїла в особі Ізмаїльської міської ради.

03.06.2011 р. між Ізмаїльською міською радою та ОСОБА_7 Семенівною було укладено договір сплати орендної плати за користування земельною ділянкою площею 1,1624 га по вул. Пушкіна, 149 в м.Ізмаїлі, яким визначено розмір плати за землю у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі за рік. Вказаний договір зареєстровано в книзі записів договорів сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за №114 від 16.05.2011р.

27 березня 2014 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було прийнято рішення за № 287 про затвердження Акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 4 від 12.03.2014 р.

Вказаним рішенням виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради на підставі розгляду документів, представлених комісією з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджено збитки, нанесені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за час використання земельною ділянкою площею 1,1624 га, яка розташована за адресою: м. Ізмаїл, вулиця Пушкіна, 149, у зв'язку з ухиленням від сплати за користування земельною ділянкою відповідно до умов договору № 114 від 16.06.2011 р., за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., в розмірі 115949,41грн. та затверджено Акт про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 4 від 12.03.2014р.

Згідно акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 4 від 12.03.2014р. зазначається, що ФОП ОСОБА_3 завдано збитків власнику землі або землекористувачу відповідно до фактичного використання земельної ділянки, що визначається відповідно до розрахунку розміру втрат місцевого бюджету, який проведений фінансовим управління Ізмаїльської міської ради і складає 115949,41 грн. та встановлено строк сплати завданих збитків у місячний термін. Розмір втрат місцевого бюджету визначено згідно відповідного Розрахунку - додатку до акту №4

У звязку із прийняттям вказано рішення, на адресу ФОП ОСОБА_3 надіслано повідомлення голови комісії з питань визначення розміру збитків власникам землі та

землекористувачам в місті Ізмаїлі, в якому, зокрема, визначено про необхідність відшкодування збитків, спричинених у зв'язку з використанням земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону, використання земельної ділянки з порушенням земельного законодавства, законодавства про плату за землю та невиконання умов договору сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за № 114 від 16.06.2011 року.

Не погоджуючись з правомірністю вказаних дій відповідачів та рішенням про затвердження акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, право розпоряджатися землями територіальних громад, надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV, самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З огляду на те, що позивачем отримано на спірній земельній ділянці у власність нерухоме майно, то з урахуванням положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, то і в розумінні положень ч.1 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» дії позивача є правомірними.

При цьому, набуття позивачем на праві власності частин комплексу, що знаходиться в м.Ізмаїлі по вул. Пушкіна, 149 не надає позивачу права користуватися земельною ділянкою без сплати за неї. Таким чином, законодавством покладено обовязок здійснювати оплату за користування визначеною земельною ділянкою, що не заперечується сторонами.

Частиною 1 ст.124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки..

Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Однак, як встановлено судом, в зв'язку з тим, що рішення про передачу в оренду земельної ділянки не приймалось, між позивачем та органом місцевого самоврядування договір оренди не укладався та він не зареєстрований у відповідності до вимог закону, тому правові підстави для сплати орендної плати відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам визначено постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, відповідно до пункту 1 якого власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть к відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Згідно з п.3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Порядком визначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для

використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до п. 287.6 ст. 286 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок на земельні ділянки на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини) з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, на думку суду, неодержаним доходом в розумінні Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. за №284, який міг одержати відповідач, як орган, який розпоряджається земельною ділянкою у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Земельного кодексу України є земельний податок, а підстави для нарахування збитків на рівні орендної плати є необґрунтованими і не може вважатись неодержаним доходом.

Отже, відповідачем правомірно визначено обовязок позивача здійснювати плату за користування земельною ділянкою. Однак відповідачем безпідставно та необґрунтовано визначено розмір понесених збитків, розраховуючи його з розміру несплаченої орендної плати (3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), а не на рівні ставки земельного податку, визначеного згідно ст.274 ПК України. При користуванні земельною ділянкою, на якій розташована будівля, яку отримала ФОП ОСОБА_3 у власність, у позивач автоматично виникає лише обовязок сплати земельного податку на цю ділянку. В той час як обовязок сплати орендної плати за відсутності відповідного договору оренди землі, оформленого згідного чинного законодавства, автоматично виникнути не може. Необхідною умовою справляння плати за землю у вигляді орендної плати є наявність договірних відносин, оформлених відповідно до чинного законодавства.

Крім того, що стосується розміру збитків, то при їх розрахунку не враховано, що згідно договору дарування частини комплексу від 18.05.2009р. ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках по 37/750 частин комплексу кожному, отже не досліджено, яку саме часту земельної ділянки за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, 149, використовує саме ФОП ОСОБА_3

При цьому, суд зазначає, що в межах даного спору не підлягає дослідженню дійсність та виконання договору сплати орендної плати за користування земельною ділянкою від 03.06.2011р., з огляду на те, що такі відносини є господарсько-правовими та це питання повинно вирішуватись господарським судом у разі оскарження ФОП ОСОБА_3 дійсності укладеного договору або у разі звернення Ізмаїльської міської ради до господарського суду із позовом щодо невиконання цього договору та стягнення несплачених за ним коштів. Питання виконання сторонами вказаного договору жодним чином не стосується правовідносин, урегульованих Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року.

При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача в частині визнання протиправними дії відповідача щодо складання акту № 4 про визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам від 12 березня 2014 року, з огляду на те, що виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області наділений таким повноваженням згідно чинного законодавства, у тому числі Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам. Отже складаючи вказаний акт №4 відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи

прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 71 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. За правилами частини 2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач частково довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, натомість відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, правомірність прийнятого рішення не доведено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 9-11, 17, 69-72, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області та виконавчого комітету в особі комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам про визнання протиправними дій та визнання незаконним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 287 від 27.03.2014 року «Про затвердження акту про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 4 від 12.03.2014 року».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. О. Бурнусус