Справа № 2а-391/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 р. Справа № 3279/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області на постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області в якому просив визнати дії відповідача щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області призначити та провести перерахунок та виплату основної пенсії в розмірі не менше 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 (п'ятдесяти) відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність починаючи з жовтня 2009 року по даний час, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 листопада 2010 року позовні вимоги задоволено частково, визнано дії управління Пенсійного фонду України у Камінь-Каширському районі Волинської області щодо невиплати ОСОБА_1, як особі, віднесеній до категорії І, інваліду III групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії в розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком за періоди з 18 квітня по 11 травня 2010 року, з 13 по 18 жовтня 2010 року та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 18 квітня по 18 жовтня 2010 року згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними, зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, як особі, віднесеній до категорії І, інваліду III групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії в розмірі не менше 6 (шести) мінімальних пенсій за віком згідно ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 18 квітня 2010 року по 11 травня 2010 року, з 13 жовтня 2010 року по 18 жовтня 2010 року з урахуванням виплачених сум та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 (п'ятдесяти) відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 18 квітня 2010 року по 18 жовтня 2010 року з урахуванням виплачених сум, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Крім того, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2010 року позов за період з жовтня 2009 року по 17 квітня 2010 року залишено без розгляду з підстав передбачених ст.ст. 99 100 Кас України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач є інвалідом 3 групи захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів по 3 групі інвалідності, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком та відповідно до ст. 50 вищезазначеного Закону додаткова пенсія повинна становити 50% від мінімальної пенсії за віком .

Однак такий висновок апелянт вважає безпідставним.

При цьому зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» пенсії, особам віднесеним до 1 категорії встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Позивач є інвалідом 3 групи і згідно ст. 50 вище вказаного Закону має право на додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Державна пенсія за ст. 54 цього ж Закону встановлюється в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком для осіб, які віднесені до 1 категорії III групи інвалідності.

Мінімальна пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується для визначення розмірів пенсії, призначених згідно цим Законом. Щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії, визначеного ст. 28 цього Закону для призначення пенсії особам, яких віднесені до 1 категорії III групи інвалідності за нормами Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено. Крім того, ухвалою Конституційного суду від 19.05.2009 року № 27 - у /2009 підтверджено, що в частині третій ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого в абзаці першому частини першої дієї статті,- виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, та непоширення вказаного мінімального розміру пенсії за віком на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього закону. Враховуючи вище викладене, апелянт вважає, що підстав для застосування мінімального розміру пенсії, передбаченого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру підвищення пенсії відповідно до Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» не має.

Позивач з 05.01.2006 року по 11.05.2010 року та з 13.10.2010 року по даний час отримує пенсію на підставі Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 12.05.2010 року по 12.10.2010 року отримував пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до положень ч.5 ст. 54 цього Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» передбачалося внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згодом, положення втратило чинність, як таке, що визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду від 09.07.2007 №6-рп/2007. Відповідно до п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачалося внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п.28 Розділу II вищезазначеного Закону визнано неконституційним. Рішення про відновлення дії вищезгаданого законодавчого акту України у редакції, чинній до внесення змін до нього, Верховною Радою України не приймалося. Внаслідок цього, порядок обчислення пенсій та/або підвищень до них, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» залишився неврегульований.

Згідно із п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» розміри по III групі інвалідності не може бути нижче 530 грн. А також п.4 цієї постанови передбачено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам III групи виплачується у розмірі 15 % прожиткового мінімуму. Відповідно до пп.2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» починаючи з 1 липня 2008 року пенсії інвалідів III групи не повинні бути нижчими 600 грн.

Одночасно ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначає, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції України, актів Президента України. Згідно ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Реалізуючи повноваження, надані йому Конституцією України та зазначеними законодавчими актами, Кабінет Міністрів України видає постанови № 654 від 16.07.08р., № 630 від 28.05.08р. якими визначено розрахункові величини, з якої необхідно виходити призначаючи пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, апелянт зазначає, що відповідно до статті 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Крім того, управління в районах, містах, в області не є власниками, або розпорядниками коштів Державного бюджету України, тому не може здійснити дані вимоги, так як підвищення пенсії може бути проведено після прийняття відповідного законодавчого акту та надходжень коштів з Державного бюджету України через Державне Казначейство України. Фінансування виплат, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України. Тоді як Бюджет Пенсійного фонду України затверджує Кабінет Міністрів України.

Пункт 9 Положення «Про Пенсійний фонд України» визначає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, при цьому згідно п.10 цього Положення кошти Пенсійного фонду України використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

Виходячи з вище викладеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з 31 серпня 1999 року довічно встановлена III група інвалідності, причиною якої визнано захворювання, що пов'язане з проживанням на території, забрудненій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Оскільки ОСОБА_1 з 05 січня 2006 року по 11 травня 2010 року отримував пенсію по інвалідності, з 12 травня по 12 жовтня 2010 року - пенсію по віку, з 13 жовтня 2010 року - пенсію по інвалідності, то суд першої інстанції правильно вважав, що за період з 12 травня по 12 жовтня 2010 року в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії згідно ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» слід відмовити.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач відповідно до ст.49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Розмір основної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам III групи ст.54 вище вказаного Закону визначено у 6 пенсій за віком, додаткової пенсії згідно ст. 50 цього ж Закону - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. При цьому, судом вірно враховано, що розміри як основної так і додаткової пенсій по інвалідності зазнали змін на підставі п.п.12, п.п.15 п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року, який набрав чинності 01 січня 2008 року. Ці положення бюджетного Закону рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними і такими, що втратили чинність з дня ухвалення вказаного рішення.

Відповідач виплачує позивачу основну та додаткову пенсію в менших розмірах, керуючись постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

В даній спірній ситуації судом першої інстанції обгрунтовано враховано принцип пріоритетності законів над підзаконними актами, а тому при визначенні позивачу розміру пенсії застосуванню підлягають ст.ст.50, 54 Закону, а не вище названі постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року та від 16 липня 2008 року №654, бо такі істотно звужують обсяг раніше встановлених законом прав.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки відсутній інший порядок визначення розміру мінімальної пенсії за віком, ніж передбачений ч.2 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то з метою реалізації конституційної гарантії на отримання пенсії, відповідач повинен застосовувати таку правову норму при визначенні розміру мінімальної пенсії за віком, що є базовою величиною для розрахунку основної і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, та дорівнює розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, згідно підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30 квітня 2002 року №80-2, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 року №5-5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року) саме на управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах покладено обов'язок призначення і виплати пенсії, допомоги на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії позивачу саме УПФУ в Камінь-Каширському районі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про призначення йому пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставними, оскільки така пенсія йому вже призначена, а відтак суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

З врахуванням вище викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 листопада 2010 року у справі № 2а-391/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Р.Й. Коваль

ОСОБА_2