Справа № 2а-0770/2872/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м.Київ К/800/9177/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Швед Е.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ужгородського міжрайонного управління водного господарства на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Закарпатського міжрайонного природоохоронного прокурора - молодшого радника юстиції Погоріляк М.Й. до Ужгородського міжрайонного управління водного господарства про визнання протиправним та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ:

Закарпатський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся з адміністративним позовом до Ужгородського міжрайонного управління водного господарства, в якому просив визнати протиправним та скасувати висновок головного інженера Ужгородського міжрайонного управління водного господарства від 20 січня 2011 року №22 про встановлення прибережної захисної смуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про протиправність оскаржуваного висновку, винесеного з порушенням норм Водного та Земельного кодексів України, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано висновок головного інженера Ужгородського міжрайонного управління водного господарства Морського В.І. від 20 січня 2011 року №22 про встановлення прибережної захисної смуги.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із протиправності оскаржуваного висновку відповідача, оскільки його видано з порушенням норм чинного законодавства, без виготовлення проекту встановлення водоохоронної зони.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Ужгородське міжрайонне управління водного господарства звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Закарпатською міжрайонною природоохоронною прокуратурою у серпні-вересні 2011 року, на виконання завдання прокуратури області від 21 липня 2011 року №07/4-336, проведено перевірку дотримання вимог Земельного та Водного кодексів України при використанні та охороні земель водного фонду на території Закарпатської області.

Вказаною перевіркою встановлено, що висновком головного інженера Ужгородського міжрайонного управління водного господарства від 20 січня 2011 року №22 встановлено прибережну захисну смугу шириною 15 м від урізу води (в меженний період) на земельній ділянці наданій гр.ОСОБА_4 для обслуговування дачного будинку; вказаний висновок видано з порушенням вимог ст.ст.88, 89 Водного кодексу України, п.п.5, 10 постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», без виготовлення проекту встановлення водоохоронної зони.

07 вересня 2011 року Закарпатською міжрайонною природоохоронною прокуратурою винесено протест з вимогою визнати незаконною дію головного інженера відповідача щодо видачі оспорюваного висновку та вжити заходів щодо відкликання вказаного висновку, який листом 19 вересня 2011 року № 401 Ужгородського міжрайонного управління водного господарства відхилено.

Згідно ч.1 ст.58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Як передбачено ч.2 ст.58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до ч.ч.1, 4, 5 ст.87 Водного кодексу України для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено ч.ч.1, 7, 8 ст.88 Водного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 затверджений Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них.

Відповідно до п.4 вказаного Порядку у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 Водного кодексу України.

Згідно п.5 Порядку (в редакції чинній на час винесення оскаржуваного висновку) розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад.

Враховуючи, що для встановлення розміру прибережної захисної смуги обов'язковим є визначення розмірів та меж водоохоронної зони, яке здійснюється лише на підставі розробленого на основі нормативно-технічної документації та узгодженого у встановленому порядку зі спеціально уповноваженими органами проекту землеустрою, оскаржуваний висновок Ужгородського міжрайонного управління водного господарства Морського В.І. від 20 січня 2011 року №22 про встановлення прибережної захисної смуги є протиправним, оскільки його видано з порушенням норм водного та земельного законодавства, без виготовлення проекту встановлення водоохоронної зони.

Виходячи з визначених ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України меж перегляду судових рішень, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі та позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а також закріплених статтею 224 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін у разі, якщо суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, у судової колегії відсутні підстави для спростування встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, тоді як доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про правомірність пред'явлення прокурором даного позову в інтересах держави з належним обґрунтуванням підстав звернення, необхідності захисту інтересів держави та повноважень на здійснення представництва.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ужгородського міжрайонного управління водного господарства залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді