Справа № 2а-4520/11/1370
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 64244/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Глушка І.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Шаблій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управліня юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанов,

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ГУЮ у Львівській області), відділу державної виконавчої служби, Головного управління юстиції у Львівській області (далі ВДВС ГУЮ у Львівській області), підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області), за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, в; якому просить суд визнати протиправними дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2011 року ВП № 25572863 та скасувати постанову.

Позивач свої вимоги мотивував протиправністю постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку із невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Також, позивач зазначає, що згідно з ст. 25 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо такий документ відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», в іншому випадку - відмовити у відкритті виконавчого провадження, про що винести відповідну постанову. Крім того, зазначає, що виконавче провадження не підвідомче ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області. Враховуючи викладене вважає, що відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого Документа, який не відповідає вимогам, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» є протиправним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ВДВС ГУЮ у Львівській області належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження» права щодо прийняття виконавчого документа до виконання та винесення, у зв'язку з цим постанови про відкриття виконавчого провадження. Інші підстави для визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження, позивачем не наводяться.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи наступні факти.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.03.2011 року у справі № 2а-543/11 визнано протиправною бездіяльність позивача щодо недоплати з 01.12.2010 року ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язано здійснити донарахування та виплату з 01.12.2010 року і надалі згідно діючого законодавства ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум за заданий період.

За вказаним вище рішенням суду Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист від 29.03.2011 року № 2а-543/11.

Керуючись ст.ст. 17-22, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 25572863 від 01.04.2011 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV.

Відповідно до ст. З Закону України «Про виконавче провадження», примусове

виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих

документів. Виходячи з аналізу цієї статті, одним з видів виконавчих документів, що

підлягають виконанню державною виконавчою службою є виконавчі листи, що видаються

судами.

Зі змісту ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець зобов'язаний: вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в виконавчому документі, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Щодо твердження позивача про невідповідність виконавчого листа № 2а-543/11,

виданого 30.03.2011 року Шевченківським районним судом м. Львова, вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з не відображенням у ньому дати і номеру рішення, за яким видано вказаний вище виконавчий документ, ідентифікаційного коду стягувача, суд зазначає наступне.

Вимоги до виконавчого листа, передбачені ст. 19 Закону України «Про виконавче

провадження». Згідно з положенням п. 2 ч. 1 цієї статті, одними з обов'язкових реквізитів, які зазначаються у виконавчому документі є дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ.

При дослідженні вказаного вище виконавчого листа, судом встановлено, що у ньому містяться всі обовязкові реквізити, зокрема дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ. Так, виконавчий лист виданий 30.03.2011 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 2а-543/11 від 29.03.2011 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобовязання у належному розмірі нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії «Дітям війни».

Відповідно до п. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі, зокрема, зазначаються ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та і боржника за його наявності (для фізичних осіб платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню.

Щодо невідображення у виконавчому листі ідентифікаційних кодів боржника та стягувача. суд зазначає, що вказаний номера зазначається у виконавчому документі за його наявності. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у Шевченківського районного суду м. Львова відомостей про ідентифікаційний коди боржника та стягувача на момент оформлення та видачі виконавчого листа. Крім того, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, державний виконавець позбавлений можливості встановити чи були відомі органу, що видав виконавчий документ зазначені вище номера та коди.

Таким чином, ідентифікаційні коди сторін виконавчого провадження можуть зазначатися у виконавчому документі лише у разі, якщо такі відомі органу, що видає виконавчий документ. Так само й інші відомості, які ідентифікують стягувача та боржника можуть сприяти примусовому виконанню, зазначаються у виконавчому документі, у випадку якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видає виконавчий документ. Отже, зазначення таких реквізитів не є обов'язковим у випадку, якщо вони не відомі органу, що його видає.

Вимоги щодо зазначення у виконавчому документі індивідуальних ідентифікаційних номерів та кодів сторін виконавчого провадження спрямовані на їх ідентифікацію та покликані сприяти державному виконавцю у примусовому виконанні судового рішення. Незазначення у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номера стягувача не становить перешкоди державному виконавцю в його ідентифікації при примусовому виконанні судового рішення та жодним чином не впливає на права та обовязки позивача, як боржника у виконавчому провадженні, а тому не може бути самостійною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивачем не доведено наявності жодних інших обставини, що перешкоджали б відкриттю державним виконавцем виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження підлягають негайному виконанню.

Крім того, як вбачається з положень ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або, яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справа здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, твердження позивача про відсутність в нього обов'язку щодо негайного виконання вказаного вище рішення суду є безпідставним та необгрунтованим, оскільки постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2011 року у справі № 2а-534/11 прийнята в порядку скороченого провадження, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України звернута до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Крім того, доводи позивача про непідвідомчість вказаного виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з положень ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261, пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

З Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 року № 5-5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 року за № 442/6730, вбачається, що управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду. Управління очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з неї начальником відповідного регіонального управління Фонду за погодженням з відповідними місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування та Фондом. Штатний розпис та кошторис видатків на утримання Управління затверджуються начальником відповідного регіонального управління Фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ВДВС ГУЮ у Львівській області належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження» права щодо прийняття виконавчого документа до виконання та винесення, у зв'язку з цим постанови про відкриття виконавчого провадження. Інші підстави для визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження, позивачем не наводяться.

Щодо інших відповідачів у справі - ГУЮ у Львівській області та ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області, то позивачем не заявлено до них жодних самостійних позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2011 року ВП № 25572863 винесена у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а відтак є правомірною, враховуючи викладене, підстави для її скасування відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 3.ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 року по справі № 2а-4520/11/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвалу складено в повному обсязі 02.02.2012 року.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_2