Справа № 826/14319/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 вересня 2015 року № 826/14319/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів Кобилянського К.М., Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавної служби України з надзвичайних ситуацій Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області
про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області, в якому просить:

- скасувати рішення Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яким було відмовлено у знатті статусу «службове житло» із квартири АДРЕСА_2 оформлене листом від 09 лютого 2015 року № 02-1959/214;

- зобов'язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій вчинити дії, якими надати письмове погодження, щодо зняття статусу «службове житло» із квартири АДРЕСА_2

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/14319/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 19 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 14 липня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі, представник відповідача заперечив проти позову. Третя особа участі повноважного представника не забезпечила, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 26 січня 2015 року позивач звернувся до Державної служби України з надзвичайних ситуацій із клопотанням про виключення із числа службових та приватизації квартири АДРЕСА_2

Листом від 09 лютого 2015 року № 02-1959/214 відповідач повідомив заявника про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання.

Позивач вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що порушує конституційні права його та членів сім'ї на житло та суттєво обмежує право на користування жилим приміщенням, яке виділене йому як службове під час проходження військової служби, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 119 Кодексу цивільного захисту України, особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та члени їхніх сімей забезпечуються жилими приміщеннями за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які мають вислугу на службі не менш як 20 років, у разі звільнення із служби за станом здоров'я, віком, у зв'язку із скороченням чисельності або штату, а також особи, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безоплатне одержання в приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду, відповідно до закону (частина 12 статті 119 Кодексу цивільного захисту України).

Статтею 4 Житлового кодексу Української РСР (далі по тексту - Житловий кодекс) визначено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

При цьому, відповідно до статті 6 Житлового кодексу, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 52 Житлового кодексу жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Поряд із цим, згідно із статті 118 Житлового кодексу службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Між тим, статтею 121 Житлового кодексу встановлено, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Так, постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 «Про службові жилі приміщення» було затверджене Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі по тексту - Положення №37), яке визначає порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними.

Пунктом 6 Положення № 37 встановлено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, підполковник служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнений зі служби відповідно до наказу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області від 14 березня 2014 року № 74 о/с згідно з підпунктом 3 (за станом здоров'я) пункту 176 Положення про проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593.

Станом на час розгляду справи, вислуга років на момент звільнення позивача зі служби становить 23 роки 8 місяців.

З травня 1996 року позивач разом із своєю родиною проживає у службовій квартирі АДРЕСА_2

Підставою для заселення в зазначену квартиру став ордер на житлове приміщення від 22 травня 1996 року № 3, виданий відділом державної пожежної охорони управління Міністерства внутрішніх справ в Чернівецькій області.

У свою чергу, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач з 2005 року перебуває на квартирному обліку в Управлінні державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області.

З метою отримання у постійне користування службової квартири АДРЕСА_2 та зняття її з обліку, позивач звернувся до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області з відповідною заявою.

Листом від 15 січня 2015 року № 9/12/236 Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області повідомило позивача, що заявлене останнім службове житло є державною власністю та перебуває на балансі 1 Державного пожежно-рятувального загону Управління ДСНС України у Чернівецькій області, у зв'язку з чим Управління та підпорядкований підрозділ - ДПРЗ - 1 мають право здійснювати передбачені законодавством повноваження відносно заявленого позивачем клопотання лише після письмового погодження з уповноваженим органом - Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Одночасно Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області до вказаного листа додано копію листа-відповіді Державної служби України з надзвичайних ситуацій, з якого вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2009 року НОМЕР_2, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 вересня 2009 року № 68/18, будівля (підвальні приміщення, спортивно-тренувальні смуги, службові квартири) за адресою: АДРЕСА_2 належить державі та перебуває в оперативному управління Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Чернівецькій області.

Згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 31 жовтня 2008 року ЯЯ № 350977 цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 у місті Чернівцях є обслуговуванням спортивного комплексу (1.12.2 - землі оборони).

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Крім того, вказаним листом зазначено, що у системі Державної служби України з надзвичайних ситуацій спеціальні органи приватизації, на які було б покладено обов'язки з підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир, не створено.

Саме із зазначених підстав, відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання від 26 січня 2015 про виключення із числа службових та приватизації квартири АДРЕСА_2 оформлене листом від 09 лютого 2015 року № 02-1959/214.

Однак, колегія судів не погоджується з такою позицією відповідача, з огляду на те, що вищезазначені норми чинного законодавства точно регламентують порядок виведення житла з числа службового.

Крім того, в матеріалах справи наявні листи Міністерства України з питань надзвичайний ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 03 квітня 2007 року № 9/10/1833 та 18 квітня 2007 року № 03-4640/211, з яких вбачається, що листом Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради зазначає про рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 листопада 2007 року № 864/21, відповідно до якого, квартиру АДРЕСА_2 було надано статус службової, а рішенням від 12 лютого 2008 року № 92/3 вказаний статут було знято.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21.09.2006 № 185-V, управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

У свою чергу, згідно Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 № 20/2013, ДСНС України виконує функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери її управління.

Відтак, враховуючи, що у 2007-2008 роках відповідачем розглядались питання щодо зняття статусу «службове житло» з квартир АДРЕСА_2 у місті Чернівцях, порушене позивачем питання є виключною компетенцією відповідача.

Враховуючи, що протягом усього часу проходження військової служби позивач не отримав іншого житла, крім службового, для постійного проживання разом з членами сім'ї, суд приходить до висновку, що останні мають право на забезпечення житлом для постійного проживання, а саме шляхом виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службових, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж позовних вимог та з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яким було відмовлено у знатті статусу «службове житло» із квартири АДРЕСА_2 оформлене листом від 09 лютого 2015 року № 02-1959/214.

3. Зобов'язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій вчинити дії, якими надати письмове погодження, щодо зняття статусу «службове житло» із квартири АДРЕСА_2

4.Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (58007, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 146 (сто сорок шість) грн. 16 коп.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді: К.М. Кобилянський

А.Б. Федорчук