Справа № К/9991/8004/12-С
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/8004/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління про стягнення одноразової грошової допомоги

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 січня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

поновити строк звернення до суду;

визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у проведенні перерахунку суми одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, визначеного відповідно до норм статті 26 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року № 661-IV (далі - Закон № 661-IV) та частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

зобов'язати відповідачів здійснити перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення, яке на день звільнення складається з посадового окладу (ПО) - 170,00 грн, окладу за військовим званням (ОВЗ) - 125,00 грн, надбавки за вислугу років (НВР) у розмірі 35% - 103,25 грн, щомісячної надбавки у розмірі 100% (ПО+ОВЗ+НВР) - 398,25 грн, щомісячної надбавки за особливі умови служби, кваліфікацію та виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% (ПО+ОВЗ) - 147,50 грн, щомісячної надбавки у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, в розмірі 15% (ПО) - 25,50 грн, щомісячної надбавки військовослужбовцям, які мають право на пенсію за вислугу років, в розмірі 50% (ПО+ОВЗ) - 147,50 грн, щомісячної надбавки за безперервну військову службу у розмірі 70% - 781,90 грн, щомісячної премії у розмірі 33% - 632,33 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Луганська від 20 жовтня 2011 року позов задоволено повністю.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 січня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 3 серпня 2005 року № 257-ос ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас за станом здоров'я.

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 30 травня 2010 року позивачу встановлено III групу інвалідності у зв'язку з захворюванням пов'язаного з проходженням військової служби.

На підставі прийнятого Державною прикордонною службою України рішення від 20 травня 2010 року № 398 та розрахунку Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 14337 грн із розрахунку 36-місячного грошового забезпечення.

При нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідачі виходили із складових грошового забезпечення, передбаченого пунктом 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців Державної прикордонної служби та інвалідності звільнених з військової служби осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 10 (далі - Порядок), тобто з окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, посадового окладу для військовослужбовців за останньою посадою, яку вони займали на день звільнення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до висновку, що розмір одноразової грошової допомоги визначається із складових грошового забезпечення відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-XII, а не пункту 3 Порядку, який істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий та соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України визначений розділом V Закону № 661-IV.

Відповідно до частини третьої статті 25 зазначеного Закону військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону № 2011-XII, цього Закону, інших актів законодавства.

Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 661-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю Державної прикордонної служби України під час виконання ним обов'язків військової служби, чи в разі встановлення інвалідності внаслідок зазначених ушкоджень, а також інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніш як через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, яку він займав, а в разі його загибелі або смерті членам сім'ї - у розмірі десятирічного грошового забезпечення в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті зазначеного Закону Кабінет Міністрів України постановою від 14 січня 2009 року № 10 затвердив Порядок (чинний на час виникнення спірних правовідносин), згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Частина перша статті 26 Закону № 661-IV та Порядок не суперечать один одному, оскільки цим Законом Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір одноразової грошової допомоги.

Кабінет Міністрів України у Порядку не вийшов за межі вимог статті 26 Закону № 661-IV і встановленими умовами не обмежив права військовослужбовців, оскільки у постанові № 499 деталізовані загальні підходи щодо компенсаційних виплат, встановлених Законом.

Щодо визначення складових грошового забезпечення стосовно виплати одноразової грошової допомоги слід зазначити таке.

Абзацом першим пункту 3 Порядку передбачено, що розмір грошового забезпечення визначається виходячи з окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, посадового окладу для військовослужбовців за останньою посадою, яку вони займали на день загибелі (смерті), втрати працездатності, а для осіб, звільнених із служби, - на день звільнення.

Водночас частина друга статті 9 Закону № 2011-XII складові грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон № 2011-XII, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням військової служби визначається Порядком, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Постановляючи рішення у справі, суд першої інстанції всупереч зазначеним положенням Кодексу самостійно визначив невідповідність положень пункту 3 Порядку Конституції України, чого робити був не вправі.

Проте зазначені обставини не вплинули на обґрунтованість та законність ухваленого судового рішення, а тому підстав для його скасування не вбачається.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 січня 2012 року скасувати, залишивши в силі постанову Жовтневого районного суду м. Луганська від 20 жовтня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.