Справа № 22-а-2412/11
Суддя: Осоцький І. І.
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу Справа № 22-а-2412/11
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22а - 2412/ 11 Головуючий у 1 інстанції: Панченко О.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

«22» листопада 2011 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Давискиби Н.Ф.,

Суддів: Осоцького І.І.,

ОСОБА_2

При секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від ЗО листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради Запорізької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до УПСЗН виконкому Бердянської міської ради Запорізької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою та просить суд скасувати постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2009 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка має дитину ОСОБА_4, (а.с. 12) та є особою, на яку поширюється дія статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (надалі Закон № 2811-XII).

Згідно частини 1 статті 15 вищезазначеного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2811-XII розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої статтею 15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Дію частини 1 статті 15 Закону України №2811-XII та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-XII зупинено пунктом 14 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-V "Про державний бюджет України на 2007" (надалі Закон №489-V).

Статтею 56 Закону №4 8 9-У встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України №2811-XII здійснюється у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 14 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-XII щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У відповідності до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивачка звернулася до суду в жовтні 2009 року, тобто з пропуском річного строку звернення до суду.

Позивачем питань поновлення чи продовження строку звернення до суду заявлено не було.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає судом на законних підставах відмовлено в задоволенні позовних вимог з 09 .07. 2007 року по 31.12.2007 року за пропуском строку звернення до суду позивача.

Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік колегія суддів зазначає про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" від 28 грудня 2007 року N 107-УІ було зупинено на 2008 рік дію частини 15 Закону № 2811-XII в частині встановлення розміру вказаної допомоги.

У відповідності зі статтями 1, 13а Закону України "Про Конституційний Суд України" єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що за вказаним принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Щодо вимог позивачки зобов'язати відповідача зробити перерахунок нарахованих сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" до рівня не менш прожиткового мінімуму на місяць для дітей віком до 6 років, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому судова колегія зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

З огляду на викладене, оскаржувальна постанова у даній справі є законною і обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ст.198, п.1 ст.200, п.2 ст.201, ст.207 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2009 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності

Головуючий:

Судді: