Справа № 522/11357/15-а
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/1135715-а
Провадження № 2а/522/560/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року Приморський районний суд м Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, якому просить визнати противоправним та скасувати пункт 87 додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 1316 від 25 листопада 2008 року в частині передачі обєкта, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 17, який в цілому складається з приміщень загальною площею 163,0 кв.м., основною площею 44,9 кв.м. у комунальну власність територіальної громади в особі Одеської міської ради та визнати противоправним та скасувати пункт 2.1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 717 від 24 червня 2009 року в частині передачі обєкта, який розташований за адресою: м.Одеса, вул. Пастера, 17, який в цілому складається з приміщень загальною площею 89,1 кв.м., основною площею 52,4 кв.м. у комунальну власність територіальної громади в особі Одеської міської ради.

В судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з заявою про закриття провадження по справі, в порядку ст. 157 КАС України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивачки заперечувала щодо закриття провадження по справі, оскільки заявлені вимоги є публічно - правовим спором.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про визначення судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України справою адміністративною юрисдикції (далі - адміністративна справа) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно- правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданих документів ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, на підставі яких Одеською міською радою набуто право власності на спірні обєкти нерухомого майна.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», за змістом частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

У пункті 3 Пленуму зазначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення термінів нормативно-правовий акт та правовий акт індивідуальної дії.

За усталеними в теорії права підходами до класифікації актів нормативно-правовий акт - виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного субєкта (суб'єктів), якому він адресований.

Юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ встановлено ст. 17 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Предметом спору у даній справі є рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, на підставі яких Одеською міською радою набуто право власності на спірні обєкти.

На підставі оскаржуваних позивачем рішень виконавчим комітетом Одеської міської ради видані:

- свідоцтво про право власності від 13 серпня 2009 року на нежитлові приміщення цокольного поверху № 513, яким посвідчено, що обєкт який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 17, в цілому, дійсно належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності;

- свідоцтво про право власності від 18 грудня 2008 року на нежитлові приміщення цокольного поверху № 502 , яким посвідчено, що обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 17, в цілому дійсно належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності.

Припинення правовідносин власності відповідача на спірні обєкти нерухомого майна можливе шляхом припинення дії правового титулу, як підстави виникнення такого права, тобто скасування свідоцтв про право власності на спірні обєкти та скасування державної реєстрації права власності на них Одеської міської ради.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України своїх рішеннях по справам №21-228а13 від 01.10.2013р., №21-291а11 від 09.04.2012р„ №3-34гс12 від 22.10.2012р., відповідно до яких «після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності ... виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статті 16 Цивільного кодексу України».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand vs. Austria» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <.. .> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <.. .>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої, статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак, предметом даної справи є рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, яким спірні обєкти нерухомого майна передано до комунальної власності Одеської міської ради та на підставі яких таке право власності було зареєстровано за Одеською міською радою у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України територіальні громади є учасниками цивільних правовідносин на рівні з іншими їх учасниками.

Захист судом прав власності у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21 ЦК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно- правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке наведене у п.1 ч. 1І ст. 3 КАС України і компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17 Кодексу, на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, що виключає розгляд в порядку адміністративного судочинства, а повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради оскаржуваних рішень не змінює правову природу спірних правовідносин і не надає спору публічно-правового характеру.

Саме таку позицію викладено Верховним Судом України в постановах від 08 вересня 2009 року (справа №21-1212во09), від 24 лютого 2015 року (справа № 21-34а15), та Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 13 серпня 2015 року (справа № 2а-493/09/1916; в суді касаційної інстанції: № К/800/40129/14) та від 01 вересня 2015 року (справа № 2а-11118/12/2670; в суді касаційної інстанції № К/800/25472/13, К/800/33925/13).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправний характер, а отже, виконавчий комітет органу місцевого самоврядування виступає в цих відносинах як субєкт права власності, а не як субєкт владних повноважень.

Прийняття зазначеним органом оспорюваного рішення не змінює правову природу спірних правовідносин і не перетворює спір у публічно правовий.

В звязку з чим, заявлені вимоги не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 157 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня ії проголошення.

Суддя Л. М. Чернявська

23.09.2015