Справа № 2-а-1466/11
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2011-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1466/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2011 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора 2-го взводу БРПС УДАІ УМВС України у Чернігівській області прапорщика ОСОБА_2, УДАІ УМВС України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -

в с т а н о в и в:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого інспектора 2-го взводу БРПС УДАІ УМВС України у Чернігівській області прапорщика ОСОБА_2, УДАІ УМВС України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.03.2011 о 11:42 позивач, керував автомобілем «Кіа Черато», державний номер НОМЕР_1 на ділянці дороги Кіпті Глухів Бацівськ. На 44 кілометрі вищевказаної дороги був зупинений інспектором УДАІ УМВС України в Чернігівській області Божком М.О., який повідомив, що позивач рухався зі швидкістю 92 км/год. та склав відносно нього протокол і виніс постанову серії СВ1 № 032034 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 260 грн., в яких зазначив, що ОСОБА_1 не виконав вимогу п. 12.4. Правил дорожнього руху України, який дозволяє рух транспортного засобу у населених пунктах зі швидкістю не більше 60 км/год.

Позивач вважає, що дана постанова є незаконною і необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів, з грубим порушенням чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме: зазначена постанова винесена без зазначення у ній обставин та доказів фіксації порушення ПДР передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП технічним приладом або засобом фото та відео фіксації.

У звязку з цим позивач просить скасувати постанову серії СВ1 № 032034 від 09.03.2011 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 260 грн. та закрити провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 9-10). Причини неприбуття до суду не повідомили, заперечення проти позову, будь-яких заяв чи клопотань не направили.

Суд за згодою позивача ухвалив продовжити судовий розгляд справи за відсутності відповідачів в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 09.03.2011 відповідачем ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Кіа Черато», державний номерний знак НОМЕР_1, на ділянці дороги Кіпті Глухів Бацівськ на 44 кілометрі, де обмежена швидкість руху до 60 км/год., рухався із швидкістю 92 км/год, чим порушив вимогу п. 12.4. Правил дорожнього руху України, який дозволяє рух транспортного засобу у населених пунктах зі швидкістю не більше 60 км/год.

Відповідачем ОСОБА_2 09.03.2011 винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 260 грн. (а.с. 3).

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Уповноваженою посадовою особою, що має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП є посадова особа органу внутрішніх справ (ст. 255 КУпАП). Згідно з ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, також покладено на органи внутрішніх справ (міліцію). Отже, адміністративне стягнення накладене на позивача правомочним органом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що належними доказами можуть бути також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак відповідачі жодних доказів, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, і які б спростовували твердження позивача, суду не надав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення, не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався ОСОБА_1

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Невинуватість позивача також підтвердила свідок ОСОБА_3, яка в судовому засіданні пояснила, що 09.03.2011 вона знаходилась в автомобілі позивача і перед зупинкою автомобіля працівником ДАІ ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 60-65 км/год.

Враховуючи те, що при винесенні постанови від 09.03.2011 інспектор ДПС припустився порушень порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, зазначена постанова підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то вони задоволенню не підлягають, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення. Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється лише на спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, також беручи до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 222, 251, 254, 255, 256, 268, 280, 283, 289 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», статтями 2, 69-71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення СВ1 3032034 від 09 березня 2011 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу скасувати.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий