Справа № 442/8273/13-а
Суддя: Павлів З. С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/8273/13-а
Провадження № 2-а/442/32/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

при секретарі Михавко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Нижньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_2, виконавчого комітету Нижньогаївської сільської ради про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та стягнення коштів на відшкодування завданої шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправними (дискримінаційними) дії голови Нижньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_2, внаслідок яких 27 та 28 травня 2013 року йому було відмовлено в проведенні поховання тіла його покійного батька та здійсненні при цьому ритуального обряду Свідків ОСОБА_3 на території цвинтаря с.Гаї Нижні Дрогобицького району; визнати дискримінаційними встановлені відповідачем обмеження стосовно членів релігійної організації Свідків ОСОБА_3 щодо неможливості здійснення ними поховання та відправленні при цьому ритуального обряду Свідків ОСОБА_3 на території цвинтаря с.Гаї Нижні Дрогобицького району; зобовязати відповідача прийняти рішення про відведення на території цвинтаря с.Гаї Нижні Дрогобицького району сектору для поховання померлих за такою релігійною ознакою як Свідки ОСОБА_3; стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду 447,39 грн. та 4000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в ніч на 27.05.2013 року трагічно загинув його батько ОСОБА_4. Серед родичів в останнього залишився лише він та дві його сестри. Так як після смерті батько не залишив жодного волевиявлення, то він взяв на себе обовязок поховати його тіло. У цьому йому допомагала його сестра ОСОБА_5.

Вони із сестрою належать до офіційно визнаної на державному рівні релігії Свідків ОСОБА_3. Його батько був віруючою людиною, проте останніх 2 роки до церкви не ходив, у звязку із погіршенням стану його здоровя. Водночас будь-яких конфліктів чи непорозумінь на релігійному рівні між ним та батьком ніколи не виникало. 27.05.2013 року, після того як отримав медичний висновок про смерть батька, він звернувся до відповідача для отримання свідоцтва та довідки про смерть батька. Проте, відповідач у присутності ще приблизно 15 мешканців села звинуватив його та сестру у належності до секти Свідків ОСОБА_3 та через це заборонив їм проводити поховання батька на сільському цвинтарі. При цьому, висунув їм ультиматум видасть свідоцтво про смерть та надасть дозвіл на поховання та сільському цвинтарі лише за умови поховання покійного за обрядом Української греко-католицької церкви. На такі умови він не погодився, а такі дії відповідача оскаржив до Дрогобицької міжрайонної прокуратури. Цього ж дня о 18.00 год. він повторно звернувся з такою вимогою до відповідача, проте знову отримав відмову. Свідоцтво про смерть батька він отримав лише на наступний день, проте відповідач не виділив місце для поховання батька та наголосив, що забороняє проводити похорон. Внаслідок таких протиправних дій, він був змушений поховати батька на цвинтарі у м.Дрогобичі, який розташований за 11 км. від села, що потягло за собою непередбачені додаткові матеріальні витрати.

Окрім цього, зазначив, що внаслідок таких протиправних дій відповідача було від терміновано поховання тіла його померлого батька, що створило для нього додатковий психологічний тиск впродовж декількох днів. Окрім цього, внаслідок заборони в проведенні поховання на території сільського цвинтаря, він позбавлений можливості у зручний для нього часу відвідувати могилу батька, що пригнічує його вже зараз та буде створювати додаткове психічне навантаження в майбутньому. Така поведінка відповідача вселило в нього почуття другорядності та нікчемності, що принизило його як у власних очах, так і в очах суспільства, інші мешканці села почали уникати його та поводитись з ним наче з ізгоєм.

Позивач в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що батько не був віросповідання Свідків ОСОБА_3, волі батька щодо розпорядження його тілом не було, оскільки смерть була раптовою. Батько притримувався церковних канонів УГКЦ, але ходив у церкву не часто. Протягом останнього року фізично, за станом здоровя, не мав можливості відвідувати церкву. Позиція щодо поховання батька була однаковою від початку подій. Відмова полягає в сукупності дій і бездіяльності: голова не видав документ, відмовив у виділенні місць для поховання, його дії були агресивними. Дійсно домовлявся, щоб копали могилу, бо мав чіткий намір поховати батька на сільському кладовищі. Коли в похованні на сільському цвинтарі йому було відмовлено, перетелефонував, щоб ями не копали. Знав, що місце для поховання виділяє сільська рада, бо люди не можуть самостійно копати ями. Процедура виділення місця під поховання йому не відома. Просить стягнути з відповідача додаткові витрати на поховання, оскільки тіло в село не привозив, зазнав непередбачуваних витрат, уклавши договір із КП «КМГ» на поховання. Допомогу на поховання отримав 28.05. у передбаченому законом порядку. Відмова голови у похованні була в усній формі. Спір йшов не щодо поховання, а щодо того за яким обрядом його буде проведено. Довідку про смерть і паспорт покійного, які необхідні для видачі свідоцтва про смерть, подав у сільську раду о 18.00 год. Моральна шкода, на його думку, полягає у відтермінуванні поховання батька на 1 добу, а також в тому, що тепер йому необхідно додатково тратити час та планувати своє життя, щоб доглядати за могилою батька в м.Дрогобичі. Дискримінація полягає у відчутті своєї другорядності.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, в обґрунтування яких додатково суду пояснив, що конституційне право на рівність не залежить від того, якої віри людина притримується. Органи державної влади мають право щось дозволяти чи не дозволяти, але повинні забезпечити рівність у правах.

Представник позивача позов підтримав, додатково суду вказав на те, що протягом 3 днів відбулося 5 зустрічей між позивачем та сільським головою. Особливий емоційний слід залишає трагічна смерть близької людини. 26 травня о 3 год. ранку позивачеві зателефонували на мобільний та повідомили про пожежу. Коли останній приїхав на місце побач бездиханне тіло батька. О 6 год. ранку приїхала дочка померлої (другої дружини батька) і запропонувала поховати тіла разом в м.Дрогобичі. ОСОБА_6 рідне село його довірителя і його батька. 26.05.2013 позивач повернувся в село, щоб закрити будинок, зустрів голову сільської ради, який запитав коли позивач буде хоронити. Це вказує, що довіритель сприймався як особа, відповідальна за поховання. Відповів, що не знає коли буде похорон на що відповідач зазначив, що вже замовив парастас. Кожна людина на свій розсуд приймає рішення за яким обрядом відбудеться поховання. Позивач домовився з двома мешканцями села, щоб ті викопали могилу. На наступний день о 8 год. ранку приїхала сестра позивача ОСОБА_7. Вони поїхали до сільської ради, щоб дізнатися про паперові процедури. Відповідач, якого вони зустріли сказав, що попередньо потрібно отримати свідоцтво про смерть, запитав як вони будуть хоронити. Позивач сказав, що без священника. Відповідача така відповідь обурила. Отримавши необхідні документи, позивач зателефонував до сільського голови і домовився про зустріч. Коли приїхали у сільську раду, їх чекало 15 мешканців села, в тому числі і священник. Кабінет перетворився на церковний суд: звинувачували позивача у зраді релігії та нарузі над тілом покійного. Позивач сказав, що кожен з бажаючих може прийти попрощатися з тілом його батька, але хоронити буде тільки він. Сільський голова відмовився видати йому свідоцтво про смерть батька та виділити місце на цвинтарі. Належність позивача до Свідків ОСОБА_3 це те, що він не може змінити в одну мить. Позивач сказав, що піде в прокуратуру. Після звернення в прокуратуру, помічник прокурора спілкувалась з відповідачем, розяснила, що права позивача на отримання свідоцтва про смерть і поховання батька мають бути дотримані. Сільський голова зателефонував, щоб позивач приїхав отримати необхідний документ. Позивач приїхав в сільську раду, передав голові необхідні для отримання свідоцтва про смерть документи, але останній свідоцтва не видав, покликаючись на те, що у секретаря болить голова. Відповідач відмовився виділити місце на цвинтарі для поховання. Тоді позивач почав шукати альтернативні варіанти, позичив гроші для додаткових видатків. Сільський голова видав свідоцтво про смерть, але сказав, що забороняє хоронити покійного на сільському цвинтарі. У Дрогобичі важливою була лише наявність свідоцтва про смерть. Відповідач на поховання не прибув.

Відповідач сільський голова, за дорученням представник виконкому Нижньогаївської сільської ради позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зіслався на те, що в ніч з 25 на 26 травня сталася трагедія в будинку ОСОБА_4 Це його сусід, вони з ним дуже добре жили, були у хороших стосунках. Біля 3 години ранку син йому повідомив, що у будинку ОСОБА_4пожежа. Коли прибігли до будинку останнього, то побачили, що у кімнаті, де був ОСОБА_4. М. та його дружина горить вогонь. Він витягнув ОСОБА_4 з вогню, а жінку не зміг. Десь о 4-5 годині зателефонував повідомити позивачеві про трагедію. За 30 хв. Прийшов позивач. Коли приїхали працівники міліції, відібрали пояснення в будинку відповідача. Позивач один-на-один з бідою не залишився. Була розмова про парастас і похорон за обрядом УГКЦ, на що позивач погодився. У неділю біля 11 год. в них відбулася зустріч біля Народного дому, під час якої домовились, що тіло батька привезуть до церкви, а звідти на кладовище. Тоді він порадив позивачеві звернутись до ОСОБА_8, який покаже місце для поховання. Зранку наступного дня позивач прийшов у сільську раду з паспортом батька, і він розповів йому які потрібно документи для видачі свідоцтва про смерть. Після того як приїхала сестра позивача ОСОБА_9, вона дала вказівку хоронити батька за обрядом Свідків ОСОБА_3, на що інші родичі і висловили здивування, громада обурилася, так як покійний був прихожанином церкви в селі. ОСОБА_9 з невідомим чоловіком почали в селі збурення і шантаж. На що він пояснював, що згідно норм Конституції України, померлий мав право на віросповідання, віри не міняв, засуджував вчинок сина. Документи на видачу свідоцтва про смерть були подані позивачем у позаробочий час, а тому таке секретар сільської ради видала на наступний день, так як це документ суворої звітності, потребує уважності в заповненні. На цьому їхня зустріч закінчилася. Через деякий час стало відомово, що покійного похоронили у м.Дрогобичі. Щодо витрат, то позивачеві пропонувалось, що вони поховають його за свій кошт. У селі вже були два похорони з участю різних віросповідань, проте жодних конфліктів не було. Віросповідання позивача це його право, проте вважає, що шантаж який мав місце зі сторони позивача та його сестри, був навязуванням свого віросповідання, та є недопустимим, оскільки його основний обовязок як сільського голови не допустити конфлікт у громаді. Вважає, що ОСОБА_4 має бути перепохований в с.Гаї Нижні.

Представник відповідача позов заперечив покликаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні долученому до матеріалів справи.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що 26.05.2013 року зателефонував брат і сказав, що трагічно загинув її батько. 27.05. зранку приїхала в Дрогобич, де її зустрів ОСОБА_10 і відвіз в село. Поїхали з братом в сільську раду, щоб взяти свідоцтво про смерть. Голова сказав, що потрібно довідку з моргу, запитав за похорон. Вони сказали, що будуть хоронити за обрядом Свідків ОСОБА_3. Тоді сільський голова сказав, що свідоцтва їм не видасть, і ніхто зі Свідків ОСОБА_3 хоронити не буде. При цьому в кабінеті голови було біля 10 чоловік. Отримавши відмову, вони поїхали в Дрогобич, звернулись в прокуратуру. Після втручання помічника прокурора, 28.05. свідоцтво про смерть їм було видано. Документи у сільську раду подали біля 18.00 годин. Відповідач сказав, що свідоцтво видасть зранку наступного дня, але в похованні він відмовляє. Батька хоронили як католика, але за обрядом Свідків ОСОБА_3. Сільський голова відмовився виділити місце для поховання.

Свідок ОСОБА_10 дав суду покази про те, що 26.05.2013 року позивач попросив зустріти його сестру ОСОБА_9 та привести у с.Гаї Нижні. Привіз до сільської ради ОСОБА_10 з ОСОБА_9, коли останній вийшли зі сільської ради, то поїхали м.Дрогобич, купили усі необхідні речі, які відвезли в морг, звідти поїхали в прокуратуру, вернулись в морг, взявши довідку про смерть, поїхали в село. В прокуратуру їздили для того, щоб ОСОБА_10 з ОСОБА_9 написали заяву, бо не могли отримати довідки для отримання грошей на поховання. Позивач щодо місця поховання визначений не був, обряд не обговорював. Був присутній в сільській раді при розмові, коли голова сказав, що не допустить, щоб якісь інші релігійні громади виконували обряди на його території.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що виконує обовязки священнослужителя в громаді Свідків ОСОБА_3. 27.05.2013 року в другій половині дня йому подзвонив ОСОБА_4 і повідомив, що в нього виникли проблеми щодо поховання батька. Після робочого дня передзвонив ОСОБА_10, який сказав, що він в прокуратурі. Підїхав туди, коли ОСОБА_10 вже виходив. Орієнтовно о 17 год. в його присутності ОСОБА_10 зателефонував до сільського голови, який сказав, що приїхати по свідоцтво про смерть. Коли приїхали до сільської ради, він залишився чекати в машині. Коли ОСОБА_10 повернувся, то повідомив, що довідки не отримав. Тоді вони сконтактували зі знайомими і домовились про поховання. На похороні присутній не був. Вважає, що ОСОБА_4 як син хотів належно поховати батька.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань:

статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 26.05.2013 року помер ОСОБА_4. (а.с.12)

27.05.2013 року у Нижньогаївську сільську раду звернувся ОСОБА_1 із усною заявою про реєстрацію смерті свого батька ОСОБА_4, виділення місця для поховання покійного.

Зі змісту ч.2 ст.6, ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» вбачається, що державну реєстрацію смерті проводять виконавчі органи сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Актовий запис про смерть ОСОБА_4 було здійснено 28.05.2013 року та видано свідоцтво про смерть.

З договору-замовлення на організацію та проведення поховання, укладеного між ОСОБА_1 та КП «Комбінат міського господарства» вбачається, що ОСОБА_4 похований на кладовищі м.Дрогобича на вул.П.Орлика.

Згідно ст.8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі - Закон) органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; створюють ритуальні служби; вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв'язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб'єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Статтями 11, 12 Закону регламентовано, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов'язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров'я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.

Особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Відповідно до ст.2 Закону волевиявлення громадянина щодо ставлення до його тіла після смерті бажання виражене в усній (у присутності свідків) або в письмовій формі, завіреній у встановленому законодавством порядку.

Сторонами визнано та не заперечується відсутність письмового волевиявлення ОСОБА_4 щодо ставлення до його тіла після смерті.

Разом з тим, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження відповідача сільського голови ОСОБА_2, про наявність усного волевиявлення померлого, оскільки свідки у своїх показаннях не підтвердили факту наявності усного волевиявлення ОСОБА_4 щодо ставлення до його тіла після смерті. Так, свідок ОСОБА_12 вказав лише на те, що покійний, коли почав хворіти просив, щоб його поховали по християнськи. Не підтвердив наявності чіткого усного волевиявлення і свідок ОСОБА_13 Дані свідки вказали суду лише на те, що покійний не підтримував дітей, які змінили віросповідання.

Як встановлено в судовому засіданні, за відсутності усного та письмового волевиявлення померлого, особою, відповідальною за поховання, був син померлого, позивач у справі ОСОБА_1

Статтею 23 Закону встановлено, що для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов'язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог. Рішенням виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у місцях поховання можуть бути відведені сектори для почесних поховань, поховання померлих (загиблих) військовослужбовців (сектори військових поховань), а також сектори для поховання померлих за національною чи релігійною ознакою.

Рішенням Нижньогаївської сільської ради від 28.02.2011 року №6 затверджено Положення про порядок здійснення поховання померлих та утримання кладовища (цвинтаря), згідно положення якого для розміщення місць поховань територіальній громаді відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України надається земельна ділянка. Наявність місць поховання передбачається проектом планування та забудови населенного пункту з урахуванням розширення його території.

Зі змісту п.п.7, 8 вказаного вище Положення вбачається, що кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян. Запис до Книги реєстрації здійснюється по порядку, за роками, у цілому по кладовищі. Книга реєстрації зберігається в церковній громаді. Орган місцевого самоврядування може прийняти рішення про часткове або повне припинення поховань померлих, закриття кладовища в разі, якщо на території кладовища не має вільних місць для облаштування нових могил, а поховання померлих можливе лише на місці родинного поховання.

Відтак, з вищевказаного Положення не вбачається відведення секторів для поховання померлих за релігійною ознакою свідків ОСОБА_3, а тому вимога позивача про зобовязання відповідача виконавчого комітету Нижньогаївської сільської ради прийняти рішення про відведення на території цвинтаря такого сектору є підставною і підлягає до задоволення.

У частині 2 ст.11 КАС України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Право на свободу релігії задекларовано й у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч.1 ст.9 Конвенції встановлено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Як вбачається з вищевказаного Положення, затв. Рішенням виконавчого комітету Нижньогаївської сільської ради від 28.02.2011 року №6 (Роділ 2 п.3), поховання здійснює священник лише на підставі свідоцтва про смерть або довідки виконкому сільської ради. Пунктом 7 вказаного розділу визначено, що кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян. Книга реєстрації зберігається в церковній громаді.

Проаналізувавши вищезазначені пункти положення суд дійшов висновку, що такі не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають перегляду.

У Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що дискримінація це рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина.

У декларації про ліквідацію всіх форм нетерпимості та дискримінації на основі релігій або переконань (Резолюція 36/55 Генеральної Асамблеї ООН від 25 листопада 1981 року) закріплено, що дискримінація людей на підставі релігії або переконань є образою для людської гідності та запереченням принципів Статуту Організації Об'єднаних Націй, і засуджується як порушення прав людини й основних свобод, проголошених у Загальній декларації прав людини і конкретно викладених у міжнародних пактах про права людини, та як перешкода для дружніх і мирних стосунків між державами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень сторін та показів свідків, позивач звернувся до сільської ради ( з представленням всіх необхідний для цього документів) про видачу свідоцтва про смерть його батька о 18.00 год. 27.05.2013 року, тобто, фактично після закінчення робочого дня. Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 було видано особі відповідальній за його поховання зранку 28.05.2013 року.

Крім цього, згідно показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, в с. Гаї Нижні йшло підготування до поховання ОСОБА_4 : визначалося місце на цвинтарі, мала місце домовленість зі свідками про підготування могили. Дане не оспорюється ані позивачем по справі, ані стороною відповідача.

Зокрема, свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що дійсно члени громади сперечалися з позивачем. Просили, щоб останній ховав батька в селі по християнських обрядах. А відповідач сільський голова, всіх заспокоював, хоронити в селі померлого не забороняв. Крім цього, пропонував провести поховання ОСОБА_4 за кошти громади.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано, а судом не здобуто достатньо доказів, які б у своєму взаємозвязку, належно, допустимо та достовірно, давали суду можливість зробити висновок про протиправність дій відповідача сільського голови ОСОБА_2 під час підготовки до поховання ОСОБА_4, а також наявність в його діях ознак дискримінаційності стосовно членів релігійної організації Свідків ОСОБА_3., відтак, в задоволенні позову в даній частині слід відмовити.

Також, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 447,39 грн. не підлягають до задоволення, оскільки не доведено наявності в діях сільського голови дискримінаційних дій, які би перебували у причиновому звязку із заподіяною,на думку позивача, шкодою. Крім цього, як підтвердив і сам позивач, йому, відповідно до ст.13 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надано допомогу на поховання у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про необґрунтованість вимог позивача про заподіяння йому моральної шкоди, а відтак в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 158-163 КАС України, Конституцією України, Законом України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», Законом України «Про поховання та похоронну справу», суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Зобовязати виконавчий комітет Нижньогаївської сільської ради розглянути питання про відведення на території цвинтаря с.Гаї Нижні Дрогобицького району Львівської області сектору для поховання померлих за такою релігійною ознакою як Свідки ОСОБА_3 .

Зобовязати виконавчий комітет Нижньогаївської сільської ради розглянути питання про внесення змін до Положення про поховання померлих та утримання кладовища ( цвинтаря), затвердженого рішенням виконкому Нижньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 6 від 28.02.2011 року, з врахуванням вимог Конституції України, чинного законодавства України, Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з метою забезпечення рівності прав та умов членам територіальної громади села ОСОБА_6 на поховання, незалежно від віросповідування.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Нижньогаївської сільської ради Дрогобицького району 73,08 гривні судового збору.

Постанова може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Павлів З.С.