Справа № 22-а-23814/11
Суддя: Ігнатченко Н. В.
Дата ухвалення: 2011-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в м. Ірпіні Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ірпіні Київської області про зобовязання провести перерахунок доплати до пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ірпіні Київської області про зобовязання провести перерахунок та виплатити доплати згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі однієї мінімальної заробітної плати з 01.07.2007 року по теперішній час.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2010 року позовні вимоги задоволено. Визнано відмову УПФУ у м. Ірпіні Київській області щодо перерахунку доплати до пенсії неправомірною. Зобовязано управління пенсійного фонду України в м. Ірпіні призначити та перерахувати ОСОБА_3, як непрацюючій пенсіонерці, проживаючій на території радіоактивного забруднення , щомісячну доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 08.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФУ в м. Ірпіні Київської області подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Ірпіні Київській області, як непрацюючий пенсіонер. Відповідно до паспорта позивача, він зареєстрований та постійно проживає в зоні радіоактивного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5,20 грн.

ОСОБА_3, оспорюючи дії відповідача вважав, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж це передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік були призупинені в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року за №6-рп та рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за №10-рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач має право на перерахунок доплати до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі передбаченому Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Позивач має право на доплату до пенсії за проживання на території посиленого радіоактивного забруднення в розмірі заробітної плати, передбаченої Законом України про державний бюджет України на відповідний рік починаючи з 09 липня 2008 року (з дати винесення рішення № 6-рп Конституційним судом України) в розмірі визначеному в Законах про державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (до внесення змін від 07.07.2010 року) встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції, з урахуванням вище викладеного, прийшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог починаючи з 08.07.2007 року, так рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6 рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет" на відповідний рік, зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, позивач має право на перерахунок з 09.07. 2007 року.

Згідно з вищевказаними рішеннями Конституційного Суду України та ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Управління Пенсійного Фонду України в м. Ірпіні Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2010 року - підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції зміні.

Колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суду, виклавши абзац третій резолютивної частини у редакції, яка відповідає вимогам закону. .

Керуючись ст. ст. 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м. Ірпіні Київської області задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2010 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у такій редакції: « Зобовязати управління пенсійного фонду України в м. Ірпіні призначити та перерахувати ОСОБА_3, як непрацюючій пенсіонерці, проживаючій на території радіоактивного забруднення , щомісячну доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року».

В іншій частині постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_4