Справа № 2-а-418/10
Суддя: Голуб Т. І.
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2010 року Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Голуб Т. І.

при секретарі - Метьолкіной Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації, пояснюючи, що він має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, з 03.03.1998 року визнаний інвалідом другої групи. Як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання одноразової компенсації, яка передбачена ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої він має право на одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами, яка виплачується інвалідам другої групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. 02.11.2007 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому зазначеної компенсації, але йому було відмовлено у виплаті, т.я. така виплата повинна проводитися протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Вказана компенсація йому не була виплачена взагалі. На час пред*явлення позову розмір мінімальної заробітної плати становить 515 гр., тому сума одноразової компенсації повинна складати 23175 гр., яку просить стягнути з відповідача, а також стягнути вказану суму з урахуванням індексу інфляції відповідно до Закону України «Про компесацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати».

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що на час встановлення інвалідності він працював на шахті «Південнодонбаська №1», але за місцем роботи йому компенсація не виплачувалась. Раніше з питанням про її виплату він нікуди не звертався, оскільки не знав законів.

Представник відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, позов не визнала та пояснила, що згідно ст. 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», витрати, пов*язані з реалізацією цього Закону фінансуються за рахунок державного бюджету. На підставі ст. 62 цього Закону, роз*яснення порядку застосування закону провадиться Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов*язковими для виконання місцевими органами виконавчої влади. Розмір допомоги встановлений постановою КМ України №836 від 26.07.1996 року. Усі виплати, передбачені цим Законом, які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачуються в розмірах, встановлених зазначеною постановою. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до цієї норми, яка діє на теперішній час, одноразова компенсація учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім*ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких пов*язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У квітні 2008 року позивач отримав одноразову компенсацію у розмірі 284 гр. 40 коп. Виплати, передбачені ст. 48 зазначеного Закону, не підлягають компенсації у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати». Крім того, просить суд застосувати строки звернення із заявою до суду, передбачені ст. 99 КАС України, оскільки вважає, що позивач їх пропустив без будь-якої поважної причини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

Позивач ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, 2 групи інвалідності, яка встановлена йому з 03.03.1998 року.

Статтею 48 Закону України «Про статут і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закону), яка діяла до 01.01.2008 року, встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім»ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою» , виплачується: інвалідам другої групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Позивач 02.11.2007 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому зазначеної компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Відповідачем було відмовлено у виплаті компенсації з посиланням на те, що така виплата повинна проводитись протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності.

Судом встановлено, що позивачу як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії відповідачем була нарахована одноразова компенсація, визначена постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.19% року №836, та виплачена 16.04.2008 року у розмірі 284 гр. 40 коп. Вказана компенсація позивачу за місцем його роботи, а також органами Пенсійного фонду раніше не виплачувалась.

Встановлений ст. 48 Закону розмір одноразової компенсації (45 мінімальних заробітних плат за 2 групу інвалідності) не повинен зменшуватись ніякими іншими нормативно-правовими актами (ні законами, ні підзаконними актами Кабінету Міністрів України та інших органів влади), оскільки ст. 22 Конституції України прямо це забороняє. Отже, і розмір компенсації у разі встановлення інвалідності також не може бути зменшений. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати компенсації.

Таким чином, право ОСОБА_1 на спірну виплату прямо встановлено Конституцією України та Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, вказане право гарантовано ст. 17 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а також гарантований і розмір спірної соціальної допомоги. До цього ж, в ч.1 ст.17 закону зазначено, що соціальні гарантії встановлюються тільки законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Тобто при виплаті спірної компесаційної виплати Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації повинно було керуватися ст. 48 спеціального закону, а саме Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, пунктом 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом2 дію абзаців 2-7 частини 1 статті 48 Закон 796-ХП в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено на 2008 рік. Однак , стаття 71 Закону 796-ХП, яка діє з 01.01.2007 року, вказує на неможливість призупинення дії норм цього закону іншими законами, крім законів про внесення змін до нього. Відповідних змін до норм спеціального Закону 796-ХП внесено не було.

Поряд з тим, 09.07.2007 року Конституційним Судом України у справі №1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішенням №6-рп/2007, яке має преюдиціальне значення для судів при розгляді позовів щодо досліджених ним правовідносин, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п.30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» №489-У від 19.12.2006 року.

Конституційний Суд України відзначив, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав та обов*язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Викладене свідчить, що відповідач зобов'язаний виплатити розмір спірної компенсації позивачу у відповідності до ст. 48 Закону, а саме у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» на момент виплати позивачу відповідачем одноразової компенсації у розмірі, передбаченом постановою Кабінету Міністрів України №836, розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 квітня 2008 року - 525 гривень на місяць, тому його одноразова компенсація повинна бути встановлена у сумі 23625 гр. (525 гр.х 45), яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 23340 гр. 60 коп. (23625 гр.- 284 гр. 40 коп.). При цьому суд зауважує, що позивач, здійснюючи самостійно розрахунок суми компенсації, виходив з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час пред*явлення позову, що протирічить ст. 48 Закону, тому вважає за необхідне у цьому випадку вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідне для захисту прав позивача.

Суд вважає, що вимоги позивача у частині проведення індексації недоотриманої суми одноразової компенсації не грунтується на вимогах закону, оскільки, у відповідності із ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Отже, компенсації підлягають втрати частини доходів, які не мають разового характеру. Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, має одноразовий характер, тому така компенсація втрати частини доходів за такою виплатою у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» не провадиться.

Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат 02.11.2007 року, тобто в той час, коли ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяла в редакції до 01.01.2008 року, якою було встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім*ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких пов*язана з Чорнобильською катастрофою», виплачується в таких розмірах: інвалідам другої групи-45 мінімальних заробітних плат. Отже, на час звернення позивача за виплатою належної йому суми компенсації дії відповідача з відмови у її виплаті були протиправними, а тому суд при вирішенні даного спору застосовує норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла на час вчинення протиправних дій.

Суд не може прийняти до уваги вимоги представника відповідача про застосування до вимог позивача строку на звернення до суду, передбаченого ст.ст. 99,100 КАС України, оскільки, відповідно до п.3 ст. 268 ЦК України, до вимог, на які позовна давність не поширюється, відносяться вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров*я, що має місце у даному з позивачем випадку.

Керуючись, ст. ст. 17-20,69-72,86,94,158-163,167,185,186,254,263, Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 268 ЦК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії та стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації по відмову ОСОБА_1 в виплаті одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону до 01.01.2008 року.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації на ОСОБА_1 суму одноразової недоотриманої компенсації, як інваліду 2 групи, у розмірі 23340 гр. 60 коп.

Врешті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Донецькій апеляційний адміністративний суд через Волноваський районний суд протягом 20 днів з дня подання скарги про оскарження до суду, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Суддя: