Справа № 2-а-1416/10
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Солом'янський районний суд міста Києва
________________________________________________________________
Справа 2-а-608/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2011

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання нарахувати і виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання нарахувати і виплатити щорічну допомогу на оздоровлення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Однак відповідач сплачує йому щорічну допомогу на оздоровлення у меншому розмірі, ніж передбачено цим Законом, посилаючись при цьому на постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562. Позивач вважає, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має вищу юридичну силу і тому підлягає застосуванню, а дії відповідача порушують його право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у встановленому розмірі. Тому позивач звернувся до суду і просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування йому щорічної допомоги на оздоровлення з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати відповідача нарахувати і виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді Соломянського районного суду м. Києва від 21.01.2011 відкрито скорочене провадження у даній справі.

01.02.2011 відповідач подав до суду заперечення проти позову, у яких він просить відмовити у позові, посилаючись на те, що законодавець статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік»надав право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 12.07.2005 № 562, якою визначені розміри грошової допомоги на оздоровлення. Дана постанова не визнана неконституційною чи протиправною, не скасована у встановленому законом порядку, тому підстави для визнання протиправними дій відповідача, який керувався у своїй діяльності вказаною постановою, відсутні.

Крім того, Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації зазначило, що до його компетенції входить лише призначення соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законом. Виплата призначених допомог та компенсацій здійснюється Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Тому відповідачем подано до суду клопотання про залучення його до участі у справі співвідповідачем.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного клопотання з огляду на наступне. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 № 790 «Про затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрації»одним з основних завдань управління є призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством. Отже, Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації є належним відповідачем у даній справі, оскільки чинним законодавством на нього покладені функції щодо призначення та виплати соціальної допомоги, а тому підстави для залучення до участі у справі Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням № 135524 (а.с. 4). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнано інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 002964 від 22.01.2008 (а.с. 5). Причина інвалідності повязана з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві, як інвалід ІІ групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема інвалідам ІІ групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що позивач отримав зазначену допомогу у жовтні 2010 року в розмірі 120 грн.

Даний розмір щорічної допомоги на оздоровлення призначався відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Кабінет Міністрів України, встановлюючи такий порядок виплати, не може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що вихідним критерієм обчислення цих виплат є мінімальна заробітна плата. Розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік слід визначати, виходячи із положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте, як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не ст. 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», яка істотно звужує обсяг прав позивача.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, статтями ст. ст. 9-11, 69-71, 86, 158-162, 183-2, 254 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо призначення та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий