Справа № 2-а-4/10
Суддя: Шумейко М. Т.
Дата ухвалення: 2010-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Теплодарський міський суд Одеської області
Справа № 2-а-4/10р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2010 року Теплодарський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Шумейко М.Т.

при секретарі Васіна А.А.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Теплодар адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2009 року, позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з адміністративним позовом до УПСЗН виконкому Теплодарської міської ради Одеської області, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати дії УПСЗН виконкому Теплодарської міської ради Одеської області у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2008 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день виплати протиправними, та зобовязати УПСЗН виконкому Теплодарської міської ради Одеської області донарахувати та доплатити ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Свої вимоги мотивує тим, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інвалідом 2ї групи, та перебуває на обліку, як особа яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи в УПСЗН виконкому Теплодарської міської ради Одеської області. У грудні 2008 року відповідач виплатив їй компенсацію на оздоровлення в сумі 120 гривень. У звязку з наведеним просить задовольнити позов.

У судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з врахуванням їх уточнень.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, і посилаючись на заперечення, пояснила, що управління праці та соціального захисту населення відповідно до п. 1-б Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконує делеговані повноваження в повному обсязі щодо проведення вищезазначених соціальних виплат згідно плану асигнувань загального фонду бюджету, які фінансуються з Державного бюджету України через Державне казначейство. Порядок застосування Закону №796-12 визначено постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено розмір щорічної допомоги для оздоровлення для інвалідів 1 і 2 групи - 120 грн. Даною постановою Кабінет Міністрів України встановив гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для виплат, передбачених Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно зі ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених в Державному бюджеті України. В останні роки видатки, пов'язані з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначалися в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість видатків державного бюджету мали також соціальну направленість. Таким чином, Кабінет Міністрів України, виконуючи Закон України про Державний бюджет на відповідний рік, здійснює видатки на реалізацію положень Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та інвалідом 2-ї групи, що підтверджується посвідченням серії А №032913 від 24.11.1994 року, та вкладки до нього №2159080 від 20.08.1997 року. Відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р. №796-Х11 (з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) інвалідам 2 групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно довідки №05-21/1115 від 31.07.2009 року позивачу нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення у грудні 2008 року 120 гривень, за 2008 рік.

Згідно ст. 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 31.12.2007р. №107-У1 установлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.04.2008р. 525 грн., з 01.12.2008р. 605 грн. Частиною 7 ст. 48 Закону №796-12 передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та, виходячи з вимог ст. 22 Конституції України, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

При задоволенні вимог позивача, суд виходить з позиції Конституційного Суду України, який у своєму рішенні від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа №1-28/2008 щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) вказав, що метою і особливістю закону про Держбюджет є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі надання пільг, компенсацій, гарантій. Тому зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.ст. 1,3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст. 19, ст.ст. 21, 22 п.1 ч.2 ст. 92, ч.1,2,3 cт. 95 Конституції України, а також визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.2-4, 6-8,10-18, п.п.7 п.19. п.20-22, 24-34, п.п1-6, 8-12 п.35, п. 36-100 розділу 11 Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, в тому числі щодо встановлення нової редакції статей, якими передбачений інший розмір вищезазначених соціальних виплат.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Тому, за конституційними нормами та, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд виходить з того, що відповідач повинен здійснювати нарахування та виплату вищезазначених соціальних виплат, виходячи з розмірів, встановлених Законом №796-12.Відповідно до п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993р. №7-93 відповідач звільняється від виплати судового збору.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача про відсутність коштів щодо забезпечення вищезазначених виплат щодо оздоровлення та на дитину шкільного віку у передбачених законом розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України щодо права громадян на соціальний захист та ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо визначення розміру вказаних виплат.

На підставі викладеного, суд вважає позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 19, 22, 46 Конституції України, Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік», Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 року, ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993р. №7-93, ст.ст. 9, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2008 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день виплати протиправними.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з зарахуванням сплачених за цей час коштів.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 150 гривень за надання юридичної допомоги понесених останньою при розгляді справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Повний текст Постанови виготовлено 26 лютого 2010 року.

Суддя: