Справа № 2а-512/2010
Суддя: Гажа О. П.
Дата ухвалення: 2010-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новоодеський районний суд Миколаївської області
Справа №2 «а»-512/2010
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2010 року

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Гажі О.П.

при секретарі Шведовій Я.О.

з участю: позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

22.03.2010 року позивач звернувся в Новоодеський районний суд з вищевказаним адміністративним позовом до відповідача.

В обґрунтування своїй позовних вимог позивач зазначив, що 20.03.2010 року у відношенні нього інспектором ДПС роти ДПС з ОАТ м. Миколаєва УДАІ УМВС України в Миколаївській області прапорщиком ОСОБА_2 винесена постанова ВЕ №162172 від 20.03.2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Цією постановою, за скоєння цього порушення його було піддано покаранню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Підставою для винесення постанови був складений у відношенні нього протокол про адміністративне правопорушення ВЕ №153240 від 20.03.2010 року, в якому зазначено, що він нібито 20.03.2010 року, о 15 годині 35 хвилин, в м. Миколаєві, керуючи автомобілем «ВАЗ 2103», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Пушкінська Адміральська не зупинився перед краєм перехрещеної проїжджої частини та проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п.16.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Посилаючись на те, що зазначене в постанові правопорушення він не скоював, що діяв у відповідності до вимог ПДР України, проїхавши перехрестя доріг на мигаючий зелений сигнал світлофора, а також посилаючись на незаконність і безпідставність винесення постанови з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, позивач просить суд визнати дії працівників ДАІ по відношенню до нього протиправними, скасувати постанову, стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 500 гривень, на відшкодування витрат на правову допомогу 220 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на свою невинність в порушені правил дорожнього руху, безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності і накладення на нього штрафу, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача УДАІ УМВС України в Миколаївській області в судове засідання вдруге, повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи.

На адресу суду від представника відповідача надійшла письмова заява, в якій він адміністративний позов не визнав, посилаючись на свою зайнятість по службі, просить суд розглянути справу у його відсутність.

Представник УДАІ УМВС України в Миколаївській області в своїй заяві відзиві на адміністративний позов, посилаючись на факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ст.122ч.2 КУпАП та на правомірність дій працівника ДАІ, додержання ним всіх вимог законодавства при виявлені та фіксації цього правопорушення, додержання законності при винесені постанови, на законність і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, просить суд в задоволені позову відмовити.

Справа у відповідності до вимог ч.4 ст.128 КАС України розглянута у відсутність представника відповідача субєкта владних повноважень, на підставі наявності в матеріалах справи достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін.

Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду грунтується на наступному:

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні обставин справи, 20.03.2010 року у відношенні позивача інспектором ДПС роти ДПС з ОАТ м. Миколаїва УДАІ УМВС України в Миколаївській області прапорщиком ОСОБА_2 винесена постанова ВЕ №162172 від 20.03.2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Цією постановою, за скоєння цього порушення позивача було піддано покаранню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Підставою для винесення цієї постанови був складений у відношенні позивача протокол про адміністративне правопорушення ВЕ №153240 від 20.03.2010 року, в якому зазначено, що він 20.03.2010 року, о 15 годині 35 хвилин, в м. Миколаєві, керуючи автомобілем «ВАЗ 2103», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Пушкінська Адміральська не зупинився перед краєм перехрещеної проїжджої частини та проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п.16.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

З обставин викладених в позові і пояснень позивача, які він дав в судовому засіданні та допитаних показань свідка, який перебував в автомашині у позивача, вбачається, що позивач не вчиняв зазначеного в протоколі і постанові правопорушення, не визнає своєї провини в інкримінованому йому правопорушенні.

Згідно з позовом, позивач заперечує факт порушення ним ПДР України і пояснює, що він діяв у відповідності до вимог ПДР України, а саме що перетинав перехрестя доріг на мигаюче зелене світло світлофору, а не на жовте, як зазначено в протоколі.

Зазначив, що доказів порушення ним ПДР України, а саме проїзд перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофору працівником ДАІ не зібрано і суду не надано.

Відповідно до п.16.3 ПДР України, на що робиться посилання в протоколі та у постанові у відношенні ОСОБА_1 від 20.03.2010 року, як на порушення Правил дорожнього руху, у разі необхідності надання переваги у русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Суд зазначає, що обвинувачення викладене в протоколі та постанові, складених у відношенні позивача, по своїй кваліфікації не відповідає фактичним обставинам викладеним в процесуальних документах та не доводять вчинення ним порушення п.16.3 ПДР України, яким передбачено загальні правила проїзду перехресть.

Проїзд регульованих перехресть і порушення правил їх проїзду передбачено іншими пунктами ПДР України, зокрема розділом 8 ПДР України.

Ці порушення ПДР України позивачу в обвинувачення не висунуті.

З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи вбачається, що позивач з самого початку заперечував свою провину у скоєні цього правопорушення, про що зазначив в своїх поясненнях до протоколу, зазначивши, що закінчував маневр на перехресті на мигаючий зелений сигнал світлофору.

Ці твердження позивача, представником відповідача не спростовані і ніяких доказів в їх заперечення суду не надано.

Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що працівником ДАІ, в порушення ст.256 КУпАП, при виявлені цього правопорушення не було здійснено заходів по збиранню доказів вини позивача в порушені ним вимог ПДР України.

Аналізуючи та оцінуючи в судовому засіданні обставини викладені в позові, пояснення позивача, порівнюючи їх з обставинами, викладеними в постанові про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що постанова винесена без всебічного, обєктивного зясування всіх обставин справи, без надання цим обставинам належної правової оцінки, без зясування вини позивача та її доведеності, в порушені ним ПДР України, без дотримання вимог ст. 283 КУпАП, а тому ця постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути законною(ст.245 КУпАП).

Позивач в своєму позові і в поясненнях в судовому засіданні обґрунтував свої дії, як водія автомобіля і його аргументи відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, відповідачем доводи викладені позивачем в його позові ніякими доказами в судовому засіданні не спростовані.

Суд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Обовязок доведення вини особи у скоєнні правопорушення, інших обставин події правопорушення, що мали місце, покладено на субєкта владних повноважень. Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь обвинуваченого.

З матеріалів справи вбачається, що вини позивача у скоєні ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП не доведено і, в судовому засіданні відповідачем, як субєктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст. 71 КАС України не надано доказів правомірності свого рішення в заперечення позовних вимог.

Тому, проаналізувавши та оцінивши дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини справи, в тому числі і той факт, що позивач не визнав своєї вини у скоєні цього правопорушення, суд приходить до висновку, що докази вини позивача в порушенні ним п.16.3 ПДР України відсутні.

За таких вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач діяв в межах і на виконання приписів правил дорожнього руху, в звязку з чим постанова, якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 425 гривень, в урахуванням вищевикладених обставин, являється незаконною.

Виходячи з вимог і приписів ст.ст.105ч.3-4, 162 КАС України, суд приходить до висновку, що вищевказана постанова інспектора ДПС роти ДПС з ОАТ м. Миколаєва УДАІ УМВС України в Миколаївській області прапорщика ОСОБА_2 ВЕ №162172 від 20.03.2010 року, якою ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, було піддано покаранню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, через її незаконність підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд вважає їх не доведеними, такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати на правову допомогу, відповідно до ст.90 КАС України покладаються на сторону, а враховуючи, що ці витрати позивачем не доведені належними документами, то в їх відшкодуванні позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-11, 15, 158-163 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії працівника ДПС роти ДПС з ОАТ м. Миколаєва УДАІ УМВС України в Миколаївській області прапорщика міліції ОСОБА_2А щодо винесення постанови ВЕ №162172 від 20.03.2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1

3. Скасувати постанову ВЕ №162172 від 20.03.2010 року інспектора ДПС роти ДПС з ОАТ м. Миколаєва УДАІ УМВС України в Миколаївській області прапорщика міліції ОСОБА_2, якою ОСОБА_1, за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, було піддано покаранню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

В задоволені іншої частини позовних вимог позивачу відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Новоодеський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду в 10 (десяти) денний строк після проголошення рішення, або протягом 20 (двадцяти) днів після подання заяви про апеляційне оскарження з одночасним направленням її копії до апеляційного суду.

Головуючий: