Справа № 2-а-2326/11
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2011-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2326/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2011 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва про зобовязання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії дитині війни, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФ України в Соломянському районі м. Києва про зобовязання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії дитині війни.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є дитиною війни, а тому відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»має право на щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак зазначене підвищення йому спочатку взагалі не виплачувалось, а згодом почало виплачуватися у значно меншому розмірі.

Позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача, у якій просив перерахувати і виплатити йому щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, виходячи з розміру 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 2006 року. Відповідач, посилаючись на Закони України про Державний бюджет України на відповідні роки, постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», відмовив у задоволенні прохань, викладених у його заяві.

Вважаючи зазначену відмову такою, що порушує його права, позивач просить суд зобовязати відповідача перерахувати і виплатити йому, як дитині війни, в повному обсязі недоплачене щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 01.01.2006 по дату ухвалення рішення з урахуванням проведених виплат; зобовязати відповідача призначити йому щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн.

Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 22.04.2011 адміністративний позов в частині зобовязання відповідача нарахувати і виплатити підвищення до пенсії дитині війни за період з 01.01.2006 по 17.10.2010 залишено без розгляду, в іншій частині позовних вимог відкрито скорочене провадження.

28.04.2011 відповідач отримав копію ухвали від 22.04.2011 та копію адміністративного позову з доданими до нього документами, проте заперечень проти позову у строк, передбачений ч. 3 ст. 183-2 КАС України, до суду не надав. Тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у скороченому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 01.08.1936 (а.с. 13) та відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»має статус дитини війни.

Позивач перебуває на обліку в УПФ України в Соломянському районі м. Києва і отримує пенсію за віком, яку призначено відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(а.с. 15).

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Отже, УПФ України в Соломянському районі м. Києва є належним відповідачем у даній справі.

З листа відповідача від 11.04.2011 № 4672/09/П-1699 вбачається, що позивач отримує підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 49,80 грн. (а.с. 17-18).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в редакції від 18.11.2004, яка набрала чинності 01.01.2006, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 41 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у редакції 2004 року поновили свою дію з 22.05.2008.

Відповідач, здійснюючи нарахування соціальних виплат, керувався постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», пунктом 8 якої установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Однак, враховуючи положення ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 4 ст. 9 КАС України, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду України від 15.06.2009 пункти 8 та 15 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»визнано незаконними.

Зважаючи на те, що за основу нарахування підвищення до пенсії береться мінімальна пенсія за віком, суд звертає увагу на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Однак наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії дитині війни.

Розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, слід визначати, виходячи із положень Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін та третіх чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У позовній заяві позивач просить зобовязати відповідача нарахувати і виплатити йому підвищення до пенсії по дату ухвалення рішення.

Однак суд у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії, або встановлення такого права в судовому порядку, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком.

З огляду на вищевикладене відсутні підстави для зазначення кінцевої дати здійснення перерахунку.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 16 КАС України кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

З довідки від 25.03.2011 № 10-25/03 та акту прийому передачі послуг від 25.03.2011 вбачається, що позивачеві було надано консультаційно-правові послуги ТОВ «Надія»(а.с. 19, 23). За надання зазначених послуг позивачем було сплачено ТОВ «Надія»300 грн. (а.с. 21).

Згідно з довідкою з ЄДРПОУ № 7508/05 від 21.04.2005 одним з видів діяльності ТОВ «Надія»є діяльність адвокатських обєднань та індивідуальна адвокатська діяльність (а.с. 22).

Проте з вищезазначених довідки та акту не вбачається, чи надавалася правова допомога позивачу фахівцем у галузі права, чи має він право за законом на надання правової допомоги та чи надавав таку допомогу як фахівець у галузі права, чи як представник позивача.

Додані до позовної заяви копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2306/10 від 26.06.2003 (а.с. 26) та копія диплому спеціаліста КВ № 21225538 (а.с. 25) генерального директора ТОВ «Надія»ОСОБА_2 не є доказом того, що саме нею надавалася правова допомога позивачу.

З огляду на викладене, підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

З урахуванням задоволення позову відповідно до вимог ст. 94 КАС України стягненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 3,40 грн. судового збору.

Керуючись Конституцію України, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, Законом України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 9-11, 16, 69-71, 86, 90, 94, 99, 158-162, 183-2, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 18 жовтня 2010 року, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 03 гривні 40 копійок судового збору.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий