Справа № 2-а-1117/11
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 2-а-1117/11
Провадження № 2-а/448/35/15
І м е н е м У к р а ї н и
10.09.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:
головуючого - судді Борисенко В.В.,
при секретарі - Власюк М.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Селексплемконецентр» до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, третя особа – Відділ Держземагенства у Мостиському районі Львівської області, про визнання нечинним та скасування рішення,
У серпні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Селексплемконецентр» звернулося до Мостиського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15 серпня 2011року, просило визнати протиправною та скасувати ухвалу VIII сесії VI демократичного скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 10 червня 2011року за №54 «Про внесення змін в земельно-облікові документи станом на 01.07.2011року в обліках Держкомзему земель комунальної власності Судововишнянської міської ради».
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 15.08.2011року провадження у даній адміністративній справі відкрито.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.08.2015 року вищевказану адміністративну справу, після скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, а саме постанови Мостиського районного суду Львівської області від 05.03.2014року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2015року, направлено на новий судовий розгляд до Мостиського районного суду Львівської області.
Як вбачається із змісту зазначеної ухвали ВАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, було, зокрема, те, що суди попередніх інстанцій не з’ясували зміст та характер порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду з даним позовом, а також зміст і характер спірних правовідносин.
В судовому засіданні, під час нового розгляду справи, судом було поставлено на обговорення питання щодо віднесення розгляду даної справи до юрисдикції господарського суду та про можливість закриття провадження у даній адміністративній справі.
Заслухавши думку представника позивача, який заперечив щодо закриття провадження у справі, думку представника відповідача та третьої особи, які не заперечили проти цього, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає необхідним провадження по справі закрити з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
2. зобов’язано ВАТ (ПАТ) «Кінний центр «Вадим» до 01 серпня 2011 року представити в Судововишнянську міську раду документацію по інвентаризації земельної ділянки для подальшого укладення договору оренди на земельну ділянку для обслуговування будівель і споруд, в тому числі і відповідно ухвали міської ради про самоврядний контроль в сфері земельних правовідносин на території Судововишнянської міської ради;
3. в.о.спеціалісту-землевпоряднику доручено провести зміни в земельно-кадастровій документації згідно даної ухвали.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про порушення оскаржуваною ухвалою права користування ПАТ «Селексплемконецентр» на спірну земельну ділянку, а також права власності на об’єкти незавершеного будівництва – іподрому, які на цій земельні ділянці знаходяться.
Згідно зі статтею 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до положень статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення ПАТ «Селексплемконецентр» до суду з даним адміністративним позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України).
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб’єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Статтею 80 ЗК України установлено, що суб’єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, – на землі комунальної власності.
За змістом статей 2 та 5 ЗК України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб’єктом земельних відносин.
На думку суду, у спірних правовідносинах, які склалися між сторонами, відповідач - Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області, як власник землі вільний у виборі суб’єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі прийняття суб’єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з’ясування всіх обставин у справі і обов’язок суб’єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14, від 11 листопада
2014 року у справі № 21-493а14, від 16 грудня 2014року у справі №21-544а14.
Крім того, зі змісту позову та матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли також з приводу захисту права власності позивача за належні йому об’єкти незавершеного будівництва – іподрому, які знаходяться на спірній земельні ділянці.
Тобто, предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на нерухоме майно (об’єкти незавершеного будівництва), в тому числі щодо відновлення порушеного права позивача. Отже, такий спір є спором про право і повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства, що в свою чергу виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.
Згідно ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Враховуючи вищенаведене, з урахуванням змісту та характеру порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду з даним позовом, а також змісту і характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що у даному випадку виник господарсько-правовий спір, а тому заявлені позовні вимоги повинні розглядатися за правилами, установленими Господарським процесуальним кодексом України, а не в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити, роз’яснивши позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду, в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 4, 17, п.1 ч.1 ст.157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
Провадження у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Селексплемконецентр» до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, третя особа – Відділ Держземагенства у Мостиському районі Львівської області, про визнання нечинним та скасування рішення, - закрити.
Роз’яснити позивачу, що розгляд його позовної заяви віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду, а саме Господарського суду Львівської області.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Львівської області (м. Львів, вул. Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набрала законної сили « » 20 р.