Справа № 2а-1092/11
Суддя: Заруцька Г. М.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КРАСНОАРМІЙСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Заруцької Г.М.

при секретарі Марченко Т.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в місті Красноармійську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Димитровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень Димитровської міської ради № УІ/2-7 від 25.11.2010 року та № УІ/2-8 від 25.11.2010 року, поновлення на попередньої посаді, внесення змін записів у трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Димитровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень Димитровської міської ради № УІ/2-7 від 25.11.2010 року та № УІ/2-8 від 25.11.2010 року, поновлення на попередньої посаді, внесення змін записів у трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 28 квітня 2010 року Рішенням Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56- 1 його було звільнено з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради за систематичне невиконання без поважних підстав своїх обовязківна підставі ч. І ст.20 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, п. З ст.40 КЗпП України.

У звязку з цим 18 травня 2010 року він звернувся до Красноармійського міського районного суду Донецької області з відповідним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 в частині звільнення з посади заступника міського голови, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

01.07.2010 року Красноармійський міський районний суд Донецької області виніс рішення, яким постановив:

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 Про підсумки роботи підприємств житлово-комунального господарства у опалювальний період 2009-2010 рокахв частині звільнення його з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Поновити його на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Димитровської міської ради.

Стягнути з Димитровської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2010 року по 01.07.2010 року в сумі 12 146 грн. 66 коп. (дванадцять тисяч сто сорок шість гривень 66 коп.), моральну шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 коп.), понесені витрати на правову допомогу в сумі 1085 грн. 20 коп. (одна тисяча вісімдесят пять гривень 20 коп.), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.), а всього на загальну суму 15 235 грн. 26 коп. (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять пять гривень 26 копійок).

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.09.2010 року зазначену вище постанову Красноармійського міського районного суду від 01.07.2010 року по справі № 2а-1248/2010 було залишено без змін.

На підставі зазначеного вище рішення суду першої інстанції, 01.07.2011 року було видано виконавчий лист, який 02.07.2010 року отримав відповідач, що підтверджується відповідним відтиском штампу із вхідним номером 02-17-2122/01.

У відповідності до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Не зважаючи на це, у добровільному порядку відповідач не виконав зазначену постанову суду, у тому числі не ухвалив рішення про поновлення його на посаді. Всі його намагання вирішити це питання в добровільному порядку результатів не принесли.

Тому 20.09.2010 року він змушений був предявити до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Донецькій області виконавчий лист про скасування пункту 11 рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 в частині звільнення його з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та поновлення його на відповідній посаді, а також 27.09.2010 року виконавчий лист про стягнення з Димитровської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2010 року по 01.07.2010 року, моральну шкоду, понесені витрати на правову допомогу, витрати по сплаті судового збору, всього на загальну суму 15 235 грн. 26 коп. (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять пять гривень 26 копійок).

На підставі зазначених вище виконавчих листів Головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Донецькій області 22.09.2010 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про скасування пункту 11 рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 в частині звільнення його з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та поновлення його на відповідній посаді та 29.09.2010 року постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Димитровської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2010 року по 01.07.2010 року, моральну шкоду, понесені витрати на правову допомогу, витрати по сплаті судового збору, всього на загальну суму 15 235 грн. 26 коп. (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять пять гривень 26 копійок).

Зазначені постанови відповідач отримав 24.09.2010 року та 07.10.2010 року відповідно, про що свідчать відтиски штампів із вхідними номерами 02-17-3198/901 та 02- 17-3362/01.

Після вжитих державним виконавцем заходів, відповідачем була виконана постанова щодо виконання ним фінансових зобовязань. Однак, не однократні звернення державного виконавця з приводу виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді, відповідач упереджено ігнорував.

Лише 25.11.2010 року відповідач ухвалив рішення № УІ/2-7 Про розгляд вимоги державного виконавця Головного управління юстиції у Донецькій області, яким:

Відмінив п.11 рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 Про результати розгляду роботи підприємств житлово-комунального господарства в опалювальний період 2009-2010 роках.

Поновив його на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Разом з тим, у цей же день, 25.11.2010 року, відповідач ухвалив наступне рішення №УІ/2-8 Про заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, яким у п.2:

Звільнив його - заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 25.11.2010 року у звязку із закінченням строку повноважень Димитровської міської ради У-го скликання

Позивач вважає зазначені рішення відповідача незаконними, необґрунтованими, прийнятими із вагомими порушеннями норм чинного законодавства та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав.

По-перше, із зазначеними рішеннями від 25.11.2010 року № УІ/2-7 та № УІ/2-8 він не ознайомлений до цього часу, так само як не ознайомлений із розпорядженнями міського голови про поновлення його на посаді та наступне звільнення, не був присутній під час обговорення та прийняття даних рішень на відповідній сесії.

Записи до трудової книжки на підставі цих рішень йому зробили лише після того, як 28.01.2011 року йому зателефонував представник відповідача із проханням підїхати для внесення відповідних записів до трудової книжки, яку він отримав ще 30.04.2010 року після першого незаконного звільнення його з посади.

Прибувши до відповідача, 28.01.2011 року у неформальній обстановці він надав трудову книжку працівнику відділу кадрів та вже через десять хвилин йому її віддали із відповідними записами:

№ 21 від 25.11.2010 року - поновлений, на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, згідно рішення міської ради № УІ/2-7 від 25.11.2010 року

№ 22 від 25.11.2010 року - звільнений у звязку із закінченням строку повноважень Димитровської міської ради У-го скликання, у відповідності до п.1 ст.51 Закону України Про місцеве самоврядування в України, згідно рішення міської ради № УІ/2-8 від 25.11.2010 року.

Також слід зазначити, що під час підготовки та перегляду ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 2а-2200/11 від 01.06.2011 року по даній справі у суді апеляційної інстанції, відповідач зробив ще один черговий запис до його трудової книжки, а саме:

№ 23 від 10.06.2011 року - запис за № 20 вважати недійсним(копія трудової книжки додається).

Не зрозуміло якими міркуваннями керувався відповідач, роблячи такий запис, оскільки проаналізувавши формулювання вже наявних у трудовій книжці записів, виходить, що звільнили його 28.04.2010 року, поновили лише з 25.11.2010 року, а сам запис про звільнення від 28.04.2010 року визнали недійсним 10.06.2011 року.

По-друге, рішення Димитровської міської ради від 25.11.2010 року № УІ/2-7 прийняте із суттєвими порушеннями норм чинного законодавства та не відповідає суті рішення суду від 01.07.2010 року, що в свою чергу, призвело до неправильного його застосування та тлумачення під час внесення відповідних записів до трудової книжки та в подальшому мало незворотні юридичні наслідки.

У рішенні відповідача від 25.11.2010 року № УІ/2-7 свідомо та упереджено не зазначена дата поновлення його на посаді. Даний факт призвів до колізії з приводу однакового розуміння та тлумачення дати поновлення на посаді: чи то поновили його з 29.04.2010 року чи то з 25.11.2010 року.

Згідно абзаців 11, 13 п.4 Наказу головного управління державної служби при Кабінеті міністрів України від 05.07.1998 року № 24 Про затвердження методичних рекомендацій щодо застосування Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади та зразків оформлення документів особових справ, документ про призначення (постанова, наказ, розпорядження) на посаду або звільнення з посади повинен містити найменування органу, дату, номер і назву. При призначенні на посаду або звільненні з посади керівних працівників, які призначаються (звільняються) згідно з чинним законодавством органом вищого рівня або за іншою процедурою, видасться наказ (розпорядження) керівника відповідного органу про вступ працівника до виконання обовязків (повноважень) або їх припинення. У наказі (розпорядженні) про призначення або звільнення працівника вказується повна дата (число, місяць, рік). Фактичного виходу на роботу (припинення трудових відносин). розміри їх посадового окладу, надбавок та доплат, а також підстави призначення (звільнення).

Із загального формулювання відповідного рішення вбачається, що поновлення його на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відбулося з 25.11.2010 року, що суперечить ч. 1 ст. 235 КЗпП України, згідно якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а також ч.5 ст.235 КЗпП України, відповідно якої, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Зі змісту даних норм випливає, що відновлення порушених трудових прав працівника не повинно ставитись в залежність від тривалості вимушеного прогулу, що виник з вини власника, оскільки в такому разі втрачається сенс відновлення в повному обсязі такого права.

Як вбачається, відповідач своїм рішенням від 25.11.2010 року № УІ/2-7 відмінив п.11 рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 і поновив його на попередній посаді не з дати незаконного звільнення, а з дати прийняття відповідного рішення, тобто не з 29.04.2010 року (наступний день після дня звільнення), а з 25.11.2010 року.

Крім того, згідно ч. І ст.77 Закону України Про виконавче провадження, виконання рішення вважається завершеним з моменту Фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обовязків на підставі відповідного акту органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

З наведених вище норм вбачається, що питання, повязане з фактом поновлення на посаді відповідно до рішення суду, вирішується в наступній послідовності: видається наказ, розпорядження, рішення про поновлення працівника на посаді, вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, розпорядження, рішення, визнаного судом протиправним.

Отже, поновлення на посаді відбувається не з дати винесення відповідного наказу, розпорядження, рішення про поновлення, не здати ухвалення рішення суду про поновлення, а з дати звільнення працівника, яка (дата звільнення) відповідно до рішення суду, визнається недійсною, а фактичним виконанням рішення суду про поновлення на посаді є момент (конкретна дата) допущення працівника до виконання попередніх обовязків.

Тобто, виконуючи рішення суду від 01.07.2010 року, відповідач повинен був у своєму рішенні від 25.11.2010 року № УІ/2-7 у п.2 зазначити наступне: Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 29.04.2010 року, при цьому, дата 29.04.2010 року - була б датою поновлення його на посаді, згідно рішення суду, а дата винесення відповідного рішення відповідачем - 25.11.2010 року - датою фактичного виконання рішення суду, за умови, якби у цей день він був допущений до виконання своїх посадових обовязків.

Разом з тим, згідно з формулюванням рішення відповідача від 25.11.2010 року № УІ/2-7 виходить, що поновили його лише з 25.11.2010 року, в той час, як звільнили ще 28.04.2010 року, а тому не зрозуміло як трактувати період з 29.04.2010 року по 25.11.2010 року.

Крім того, оскільки фактично він не був допущений до виконання своїх посадових обовязків після так званого поновлення на посаді, через те, що в той же день наступним рішенням від 25.11.2010 року № УІ/2-8. про яке він також дізнався згодом. Відповідач звільнив його, вести мову про належне виконання ним рішення суду від 01.07.2010 року неможливо. Як неможливо вважати рішення відповідача від 25.11.2010 року № УІ/2-7 таким, що прийняте у відповідності до норм діючого законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. З ст.2 КАС України та абзацу 2 п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені .Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене вище, позивач вважає рішення відповідача від 25.11.2010 року № УІ/2-7 таким, що прийняте з вагомими порушеннями, не відповідає нормам діючого законодавства та рішенню суду від 01.07.2010 року.

По-третє, рішення відповідача від 25.11.2010 року № УІ/2-8 також є незаконним, таким, що грубо порушує його гарантоване державою право на працю, оскільки ухвалюючи дане рішення відповідач абсолютно знехтував існуючими нормами законодавства про працю, процесуальними нормами спеціальних законів, що регламентують питання про поновлення на посаді державних службовців, регламент та процедуру такого поновлення.

Під час ухвалення відповідачем рішення про його звільнення 25.11.2010 року він ще раз наголошує, що не був запрошений ані на співбесіду із міським головою, ані на сесію Димитровської міської ради 25.11.2010 року, а тому не мав змоги надати обґрунтовані заперечення з приводу неправомірності прийняття подібних рішень щодо повторного звільнення його з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, не ознайомлений із зазначеним рішенням, відповідним протоколом сесії та розпорядженням міського голови про звільнення його з посади до цього часу.

В - четверте, з вини відповідача в період з 26.11.2010 року до теперішнього часу він знаходиться у вимушеному прогулі. Відповідно до ст.ст.235, 236 КЗпП України, заробітна плата за час вимушеного прогулу стягується з власника або уповноваженого ним органу за весь час вимушеного прогулу з розрахунку середнього заробітку, який визначається відповідно до ст.27 Закону України Про оплату праціі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати.

На підставі п.1 розділу І та п.2 розділу II Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, його середній заробіток для нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен розраховуватися за два місяці до звільнення.

Оскільки останній раз він працював у відповідача, тобто фактично виконував свої посадові обовязки, ще напередодні дня свого першого звільнення, яке відбулося 28.04.2010 року, тому періодами, відповідно до яких повинен наразі проводитися розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу є лютий та березень 2010 року.

Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2010 року по справі № 2а-1248/2010 (є в матеріалах даної справи) в абзаці 4 сторінки 3 встановлено, що його середня заробітна плата складала:

лютий 2010 року: 3198,90 грн. 10 роб.дн.;

березень 2010 року: 6281,56 грн. 22 роб.дн.;

Всього: 9480,46 грн. роб.дн.

У відповідності із п.5 та п.9 розділу IV Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат (у тому числі за час вимушеного прогулу) проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість відпрацьованих днів.

Середньоденна заробітна платана два останні місяці роботи складає: 9480,46 грн. : 32 роб.дн. = 296, 26 грн.

Згідно ч. І та ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2010 року по справі № 2а-1248/2010 (є в матеріалах даної справи) в абзаці 6 сторінки 3 також встановлено, що його середньоденна заробітна плата за два місяці до звільнення складає 9480,46 грн.: 32 роб.дн. = 296,26 грн.

Однак, якщо суд дійде висновку про необхідність повторного підтвердження його середнього заробітку за останні два місяці роботи, просимо суд зобовязати відповідача надати таку довідку про його середню заробітну плату за останні два місяці роботи, із зазначенням кількості фактично відпрацьованих у кожному місяці днів.

Кількість днів вимушеного прогулу за період з 26.11.2010 року по день подання цього уточнення, а саме по 28.10.2011 року становить 236 робочих днів, а тому середній заробіток за період з 26.11.2010 року по 28.10.2011 року становить 69917,36 грн.. із розрахунку; 296.26 грн. х 236 роб. дн. = 69917,36 грн.

Однак, даний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде уточнений в день ухвалення рішення по даній справі, оскільки згідно до ст.235 КЗпП України, суд стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу за період, що обчислюється з наступного дня за днем звільнення по день поновлення працівника на посаді, або по день винесення відповідного рішення про поновлення.

По-пяте, з вини відповідача йому була спричинена також моральна шкода. Так, відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод чи інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

У ст.56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державною влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна шкода в даному випадку полягає у приниженні відповідачем честі, гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживаннях, повязаних із необхідністю доводити у судовому порядку очевидні та протиправні дії відповідача по відношенню до нього, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, зокрема, неможливість влаштуватися на престижну роботу, державну службу, оскільки у його трудовій книжці значиться принизливий, як на його думку, запис про звільнення за систематичне невиконання без поважних підстав своїх обовязків, який відповідач, в добавок до всього, не скасував до цього часу. Замість того, щоб акумулювати свої зусилля та знання для пошуку роботи, він витрачає більшість свого часу на спонукання відповідача до належного виконання рішення суду від 01.07.2010 року. З вини відповідача він втратив спокій та сон, постраждало його здоровя. Він весь час переймається з приводу того, як незаконно та несправедливо з ним вчинив відповідач. У нього підвищується артеріальний тиск, увесь час він знаходиться під впливом негативних хвилювань та емоцій, спричинених з вини відповідача.

На додаток до вищесказаного, він є інвалідом 3-ї групи, про що є відповідна довідка та посвідчення. Через неправомірні дії відповідача та, як наслідок, порушення його законного права на працю, що має триваючий характер, він змушений був постійно перейматися з приводу нормалізування свого стану здоровя замість того, щоб належним чином піклуватися про свою родину, поновлювати усталені раніше життєві звязки.

Становище, в яке він потрапив з вини відповідача, дуже принизливе для нього. Відповідач необґрунтовано позбавив його права на труд, яке гарантоване йому державою. Замість плідної праці на користь суспільства він вимушений відновлювати та захищати свої порушені права.

Крім того, не зазначення відповідачем у своєму рішенні про поновлення його на посаді дати такого поновлення, а саме 28.04.2010 року, призвело до порушення його прав на працю та трудового законодавства в частині п.2 ч.1 ст.82 КЗпП України при обчисленні стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, ч. І ст.35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, що призвело до несплати відповідачем відрахувань внесків до Фонду соціального страхування, ч. І ст. 21 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіттяпри обчисленні страхового стажу та відрахування внесків до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, несплати інших податків, внесків та зборів до Пенсійного фонду, податків з прибутку фізичної особи згідно Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята в подальшому відображуватиметься на розмірі отримуваного пенсійного забезпечення.

Таким чином, моральну шкоду, заподіяну йому відповідачем він оцінює у розмірі ста мінімальних заробітних плат, яка на день подання цього позову, згідно Закону України Про державний бюджет України на 2011 рікстановить 941,00 грн.

Отже, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.23,1167 ЦК України, спричинена йому з вини відповідача моральна шкода, яку він оцінюю у 94 100,00 грн. (із розрахунку х 100 = 94 100,00) має бути стягнена з відповідача на його користь.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлене інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною третьої цієї статті встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. які, якщо не встановлено інше обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зокрема, згідно абзацу 2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі, коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених ч. І ст.233 КЗпП України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач вважає строк звернення до суду з даним позовом з приводу вирішення питання про скасування неправомірних рішень відповідача № УІ/2-7 від 25.11.2010 року та № УІ/2-8 від 25.11.2010 року не пропущеним, оскільки він до цього часу не ознайомлений із даними рішеннями, протоколом про їх прийняття та відповідними розпорядження про його поновлення та звільнення. У формі первинного обліку № П-2 ДС Особова картка, яка заповнюється на службовців, що підпадають під дію Закону України Про державну службута с у матеріалах справи, на останній сторінці взагалі немає дати повторної видачі йому трудової книжки.

Таку ж думку поділяє і суд апеляційної інстанції, який своїм рішенням від 27.07.2011 року № 2а-2200/11/0529 наголосив на тому що строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущений.

Крім зазначеного вище, даний адміністративний позов містить декілька однорідних вимог, для предявлення яких законодавством передбачений різний строк звернення до суду.

Зокрема вимоги визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 25 листопада 2010 року №УІ/2-8 про його звільнення, а також зобовязання внести відповідні зміни до трудової книжки, мають бути подані до суду із додержанням строку позовної давності в один місяць.

Що ж стосується вимоги визнати незаконним та скасувати рішення Відповідача від 25 листопада 2010 року №УІ/2-7 про поновлення на посаді, то така вимога має бути подана до суду у строк, що не перевищує трьох місяців, згідно ч. З ст.99 КАС України, абзацу 2 п.ІЗ Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 та ч. І ст. 233 КЗпП України, оскільки дана вимога жодним чином не стосується факту незаконного звільнення працівника, де для його оскарження передбачений місячний строк звернення до суду.

Адже, раніше, 01.07.2010 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області вже розглядався спір про його незаконне звільнення та було винесено рішення по справі, копія якого є у матеріалах справи, а тому, скасування незаконного рішення від 25 листопада 2010 року №УІ/2-7 про поновлення на посаді в контексті даного адміністративного позову є не інакше як оскарження неправомірних дій відповідача, як органу виконавчої влади та прийнятого їм рішення і тому для цієї вимоги передбачений строк позовної давності три місяці.

Виходячи з наведеного позивач просить суд постановити рішення, згідно якого:

Визнати незаконним рішення Димитровської міської ради від 25.11.2010 року № УІ/2-7 Про розгляд вимоги державного виконавця Головного управління юстиції в Донецькій області.

Визнати незаконним рішення Димитровської міської ради від 25.11.2010 року №УІ/2-8 Про заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Скасувати рішення Димитровської міської ради від 25.11.2010 року № УІ/2-7 Про розгляд вимоги державного виконавця Головного управління юстиції в Донецькій області.

Скасувати рішення Димитровської міської ради від 25.11.2010 року №УІ/2-8 Про заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, зобовязавши Димитровську міську раду ухвалити нове рішення про поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 29.04.2010 року.

Зобовязати Димитровську міську раду внести відповідний запис до його трудової книжки за № 24 наступного змісту: Записи № 20, № 21, № 22, № 23 недійсні. Поновлений на попередній посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 29.04.2010 року.

Стягнути з Димитровської міської ради на його корить середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.11.2010 року по день поновлення його на попередній посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Стягнути з Димитровської міської ради на його корить моральну шкоду у розмірі 94100,00 грн.

Стягнути з Димитровської міської ради на його користь судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

Стягнути з Димитровської міської ради на його корить судовий збір у розмірі 3,40 грн.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2 на позиві наполягають і просять задовольнити його у повному обсязі.

Представники відповідача: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заявлений позов не визнали, надавши письмове заперечення, яке долучається до матеріалів справи на а.с. 27-34 т. 2.

Заслухав пояснення сторін, зясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2010 року Красноармійський міський районний суд Донецької області виніс рішення, яким постановив:

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 рішення Димитровської міської ради від 28.04.2010 року № У/56-1 Про підсумки роботи підприємств житлово-комунального господарства у опалювальний період 2009-2010 рокахв частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Поновити позивача на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Димитровської міської ради.

Стягнути з Димитровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2010 року по 01.07.2010 року в сумі 12 146 грн. 66 коп. (дванадцять тисяч сто сорок шість гривень 66 коп.), моральну шкоду в сумі 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 коп.), понесені витрати на правову допомогу в сумі 1085 грн. 20 коп. (одна тисяча вісімдесят пять гривень 20 коп.), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.), а всього на загальну суму 15 235 грн. 26 коп. (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять пять гривень 26 копійок).

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача у справі на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.09.2010 року зазначену вище постанову Красноармійського міського районного суду від 01.07.2010 року по справі № 2а-1248/2010 було залишено без змін (а.с. 23-24 т. 1).

На час прийняття вищевказаного рішення суду в.о. міського голови Димитровської міської ради виконувала ОСОБА_5 (а.с. 40-41 т.1). Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 липня 2010 року, а також, в подальшому вимоги державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Донецькій області в.о. міського голови ОСОБА_5 не виконувались, та оскільки відповідно до п.5 ч. І ст. 26, ст. 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 10 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, виконавчий комітет та заступники міського голови, утворюються та обираються відповідною радою (на сесії), тому суд вважає, що саме ОСОБА_5, як виконуючий обов'язки міського голови на той час, повинна була винести на розгляд депутатів міської ради питання щодо скасування п. 11 рішення Димитровської міської ради №/756-1 від 28.04.2010 Про звільнення з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 Васильовичата поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

В жовтні 2010 року постанову головного державного виконавця ППВР ВДВС Головного управління юстиції в Донецькій області виконано лише в частині стягнення з Димитровської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2010 по 01.07.2010 в сумі 12146,66 грн.,відшкодування моральної шкоди - 2000,00 грн, понесених витрат на правову допомогу у сумі 1085,20 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн. Тобто, в.о. міського голови ОСОБА_5 , виконала лише фінансові зобов'язання, визначені в рішенні суду, але проігнорувала інші вимоги рішення суду, внаслідок чого ОСОБА_1 не був своєчасно поновлений на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Позивачем суду не надано жодного доказу, що він приймав мери і вимагав виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді

Суд вважає, що в.о. міського голови Димитровської міської ради ОСОБА_5, як посадова особа, винна в невиконанні рішення суду та несвоєчасному поновленні на роботі ОСОБА_1, тому позивачу необхідно було оскаржувати дій в.о. міського голови Димитровської міської ради ОСОБА_5, а не нового складу Димитровської міської ради У1 скликання.

З матеріалів справи вбачається, що новообраним міським головою, ОСОБА_6, який вступив до повноважень міського голови на сесії міської ради від 12.11.2010 № УІ/1-1 Про підсумки виборів депутатів міської ради VI скликання та міського голови, за результатами виборів 2010 року, на розгляд депутатів міської ради 25.11.2010 було винесено вимогу державного виконавця Головного управління юстиції в Донецькій області (вх. від 15.11.2010) щодо виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та скасування п. 11 рішення Димитровської міської ради №У/56-1 від 26.01.2010 щодо звільнення ОСОБА_1 ( а.с. 59-76 т. 1).

Рішенням Димитровської міської ради від 25.11.2010 №УІ/2-7:

скасовано п. 11 рішення Димитровської міської ради №У/56-1 від 26.01.2010 щодо звільнення ОСОБА_1;

ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (а.с. 47 т. 1).

Вимоги виконавчого листа №2а-1248/2010 виданого 20.07.2010 Красноармійським міськрайонним судом, відповідно до рішення суду, виконавчим комітетом Димитровської міської ради виконані в повному обсязі, відповідно до виконавчого листа та строго дотримуючись рішення Красноармійського міськрайонного суду від 01 липня 2010 року й про що належним чином повідомлено підрозділ примусового виконання рішень листом від 13.10.2010 № вх 02-17-3362/01 та листом від 29.11.2010 № вх. 02-17-3804/01 (а.с. 51-53 т. 1).

Суд вважає, що посилання позивача на те, що його не було запрошено на сесію міської ради від 25.11.2010 року є безпідставними насамперед з тих підстав, що відповідно до п.5 ч.І ст.26, п.1 ст.51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.10 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, виконавчий комітет та заступники міського голови, утворюються та обираються відповідною радою (на сесії), та процедури запрошення та співбесіди,- на які посилається позивач, жодним Законом України щодо даного випадку, не передбачено.

Крім того, слід відзначити, що посилання позивача відносно не надання йому змоги надати обґрунтовані заперечення з приводу неправомірності прийнятих рішень міської ради від 25.11.2010 № УІ/2-7, та № УІ/2-8 від 25.11.2010 щодо поновлення та звільнення його з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради є безпідставними не обґрунтованими, оскільки звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради проводилось у зв'язку із закінченням строку повноважень Димитровської міської ради У-го скликання у відповідності до ст. 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, та ніяких пояснень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з приводу звільнення з цих підстав ні Закон України Про місцеве самоврядування в Україні, ані Закон України Про службу в органах місцевого самоврядуванняне передбачає. Тобто, треба насамперед виходити з того, що існує спеціальні Закони (Закон України Про місцеве самоврядування в Україні, Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування), для даного випадку, саме якими й регулюється порядок призначення та звільнення заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посаду сільського, селищного, міського голови в порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні "; на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує саме не підстави прийняття рішень, а саму процедуру прийняття рішень. Суд звертає увагу на те, що саме ці рішення міської ради, були прийняті у відповідності до вищезазначених статей, а саме: п.5 ч.І ст.26, п.1 ст.51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.10 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, та підстав вважати ці рішення такими, що не відповідають діючому законодавству України у суду не має, а позивач ці обставини нічим не доводить.

Відносно зазначеного позивачем факту недопущення його до виконання своїх посадових обов'язків, після прийняття рішення міської ради від 25.11.2010 №УІ/2-7, та рішення № УІ/2-8 від 25.11.2010р. суд вважає необхідно зазначити, що оскільки саме в цей же день було прийнято колегіальне рішення на сесії, відповідно до діючого законодавства та регламенту роботи ради, ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку із закінченням строку повноважень Димитровської міської ради У-го скликання, у відповідності до ст. 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, та ніяких юридичних та законних підстав для допущення до виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 після його звільнення у відповідності до чинного Законодавства України не має. Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, підстав для співбесіди міського голови з ОСОБА_1, допущення його до виконання посадових обов'язків після його законного звільнення не існує.

Що стосується внесених записів до трудової книжки ОСОБА_1 28.01.2011 року, суд вважає необхідним зазначити наступне. Суд вважає необхідним погоджуватися з позивачем лише в тій частині, що в трудову книжку не було внесено запис про визнання недійсним, та скасування запису №20 від 28.04.2010 року, як передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, де зокрема визначається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, розпорядження, рішення, визнаного судом протиправним. Але слід звернути увагу, що інші записи, яки оспорює позивач, було внесено у відповідності до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 липня 2010 року та рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. № 58 при заповненні трудової книжки, головному спеціалісту організаційного відділу ОСОБА_7 оголошено догану розпорядженням міського голови від 26.01.2011 №32 (а.с. 59 т. 1).

Крім того, суд враховує, що після прийняття рішень міської ради від 25.11.2010 № УІ/2-7 та № УІ/2-8 від 25.11.2010 щодо поновлення та звільнення з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та неповного заповнення трудової книжки з вини працівника виконкому, - головного спеціаліста організаційного відділу та винесення їй догани з цього приводу, ОСОБА_1 було запрошено до міської ради для внесення відповідного запису до трудової книжки, але останній відмовився надати трудову книжку, про що складено відповідний АКТ від 18.02.2011. Тобто, виходячи з цього, вбачається, що позивач своїми діями не надав змогу внести відповідний запис до його трудової книжки (а.с. 77 т. 1).

Що стосується вимог позивача щодо внесення запису до трудової книжки за №23 наступного змісту: Запис №20,21,22 недійсні. Поновлено на попередній посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 29 .04. 2010 рокусуд вважає, що вони суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до абзаців 3,4, п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58, у разі незаконного звільнення, або переведення працівника встановленого органом який розглядає спори і поновлює на попередній роботі у трудовій книжці робиться наступний запис: запис № такий є недійсним, поновлений на попередній роботі. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, виходячи з цього органи влади не можуть вчинити дії, які не передбачені діючим законодавством України. Крім того, посилання позивача на те, що йому було невідомо про дату розгляду питання щодо поновлення його на роботі, не відповідають дійсності у звязку з тим, що обява про проведення позачергової сесії Димитровської міської ради була опублікована в Димитровський міський газеті Родной городвід 20.11.2010 №53. З записів у трудової книжки позивача у справі вбачається, що позивач працював на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради майже три скликання та йому вже відомо про процедуру затвердження персонального складу виконавчого комітету Димитровської міської ради і в даному випадку йому було відоме, що на другій сесії формується персональний склад виконавчого комітету Димитровської міської ради (а.с. 15-22 т. 1).

Відповідно до статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, передбачено вичерпаний перелік компетенції сільських, селищних міських рад, та у цьому переліку не передбачено, щоб міська рада, у складі декілька десятків депутатів вносила до трудової книжки якої б то посадової особи записи у тому числі і про недійсність записів та поновлення на роботі.

Таким чином, у звязку з тим, що вищенаведені вимоги, не підлягають задоволенню, то і не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди, судових витрат.

Керуючись ст.., ст.. 19,55,56 Конституції України, ст., ст.. 232, 235-237-1 КЗпП України; Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58, ст.ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 99, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в позові до Димитровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень Димитровської міської ради № УІ/2-7 від 25.11.2010 року та № УІ/2-8 від 25.11.2010 року, поновлення на попередньої посаді, внесення змін записів у трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя:

10 лютого 2011 року