Справа № 2-а-1310/10
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2011-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-67/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2011 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Однак відповідачі нараховують і сплачують йому щорічну допомогу на оздоровлення у меншому розмірі, ніж передбачено цим Законом, посилаючись при цьому на постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562. Позивач вважає, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню, а тому він з урахуванням змінених позовних вимог просить суд визнати протиправними та такими, що порушують право ОСОБА_1 на соціальний захист, дії посадових осіб Управлінні праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації щодо призначення ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у значно нижчому розмірі ніж встановлено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у 2010 р.; визнати протиправними та такими, що порушують право ОСОБА_1 на соціальний захист, дії посадових осіб Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у значно нижчому розмірі ніж встановлено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у 2010 р.; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 р. ОСОБА_1 відповідно до положень абз. 2 ч. 4 та ч. 5 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 5 мінімальних заробітних плат; зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 відповідно до положень абз. 2 ч. 4 та ч. 5 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2010 р. з урахуванням здійсненної виплати; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат призначити та виплачувати щорічно допомогу на оздоровлення ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 5 мінімальних заробітних плат; стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 2 000грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд за згодою представника позивача ухвалив продовжити судовий розгляд справи за відсутності відповідачів в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

27.12.2010 Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації подав до суду заперечення проти позову, у яких воно просить відмовити у позові, посилаючись на те, що законодавець статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік»надав право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 12.07.2005 № 562, якою визначені розміри грошової допомоги на оздоровлення. Дана постанова не визнана неконституційною чи протиправною, не скасована у встановленому законом порядку, тому підстави для визнання протиправними дій відповідача, який керувався у своїй діяльності вказаною постановою, відсутні.

16.02.2011 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав до суду заперечення проти позову, у яких він просить відмовити у позові, посилаючись на те, що Центр здійснює вхідний облік документів з питань призначення соціальних допомог, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення. Щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120 грн. була виплачена позивачу 19.10.2010 на підставі відповідного розпорядження Управління праці та соціального захисту населення. Даний розмір був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562. Зазначає, що Центр лише виконує нормативні та законодавчі акти України, а проблеми заповнення прогалин у законодавстві, зясування або розяснення, офіційна інтерпретація актів міністерств і відомств України, як і питання щодо законності актів державної влади та органів місцевого самоврядування, до його компетенції не належать.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення № 126246 (а.с. 11). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнано інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки МСЕК № 027330 від 12.06.2011 (а.с. 12-13). Причина інвалідності повязана з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в УПФ в Соломянському районі м. Києва і отримує пенсію по інвалідності, як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема інвалідам ІІ групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що позивач отримав зазначену допомогу у вересні 2010 року в розмірі 120 грн.

Даний розмір щорічної допомоги на оздоровлення призначався Управлінням праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що вихідним критерієм обчислення цих виплат є мінімальна заробітна плата. Розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік слід визначати, виходячи із положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте, як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не ст. 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», яка істотно звужує обсяг прав позивача.

Встановлено, що нарахування щорічної допомоги на оздоровлення відноситься до компетенції Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на підставі відповідного рішення здійснює вказані виплати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме діями Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації були порушені права позивача, а тому в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат необхідно відмовити.

Що стосується вимоги позивача щодо зобовязання відповідачів призначити та виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення в подальшому, то вона задоволенню також не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобовязати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 16 КАС України кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

За умовами договору № 94 про надання інформаційних, консультаційних та юридичних послуг від 22.11.2010, укладеного між ОСОБА_1 В та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, остання взяла на себе зобовязання надати інформаційні, консультаційні та юридичні послуги з представництва та захисту інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції на умовах, передбачених цим договором (а.с. 20-21).

ОСОБА_1 за дані послуги сплатив СПД ОСОБА_2 2000 грн., про що свідчить квитанція № 397746 від 25.11.2010 (а.с. 25).

Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що СПД ОСОБА_2 є адвокатом та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю або є фахівцем у галузі права та має диплом про вищу юридичну освіту.

З огляду на викладене, підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», ст. ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо призначення ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у 2010 році з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації перерахувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена 18 березня 2011 року.

Головуючий