Справа № 415/4089/14-а
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/4089/14-а
Провадження № 2-а/415/17/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.15 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Калмикова Ю.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

03 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що він з 23 квітня 2007 року, отримує пенсію на умовах визначених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон), згідно з рішенням Лисичанського міського суду від 18.09.2007р. у справі № 2-а-121/2007 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст.ст. 50,54 Закону. З листопада 2011 року відповідач зменшив йому розмір пенсії, але рішенням Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року державу Україна зобовязано виконати зазначене судове рішення. Просить суд зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 01.11.2011 року у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Лисичанського міського суду від 22.01.2015 року було відкрито скорочене провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Від представника відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі за необґрунтованістю. Окрім того, в письмових запереченнях відповідач посилається на постанови КМУ № 745 від 06.07.2011 р., № 1210 від 23.11.2011 р., що встановлюють інші розміри пенсії, стверджує, що не отримував повідомлення про зміст порядок та строки виконання додаткових заходів індивідуального характеру щодо рішення Європейського суду з прав людини та зазначає, що органом представництва України в Європейському суді з прав людини, який забезпечує виконання рішень у справах проти України, є Міністерство юстиції України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області № 2-а/121/2007р. від 18.09.2007р. позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії задоволено в повному обсязі, а саме: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в місті Лисичанську Луганської області щодо відмови у здійсненні перерахунків пенсій та визначенні їх у розмірах, встановлених законом, за зверненням ОСОБА_1; зобовязано Управління Пенсійного Фонду України в місті Лисичанську провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, інваліду другої групи, починаючи з 23 квітня 2007 року, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком у розмірі: з розрахунку мінімальної пенсії за віком з 01.04.2007 року 410,06 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду № 22-а-3977/07 від 16.11.2007 р. постанова Лисичанського міського суду Луганської області №2-а/121/2007 р. від 18.09.2007 р. залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України №к-319/08 від 04.03.2009 р. ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду № 22-а-3977/07 від 16.11.2007 р. та постанова Лисичанського міського суду Луганської області № 2-а/121/2007 р. від 18.09.2007 р. залишені без змін.

Водночас, вищевказані виплати за рішеннями судів, якими зобов'язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсій не обмежені кінцевим строком.

Починаючи з 01.11.2011 року пенсію позивачу перераховано в розмірах визначених відповідними Постановами Кабінету Міністрів України.

Рішенням Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 р. «Васильєв та інші проти України» (статус рішення остаточне), постановлено, що протягом трьох місяців держава-відповідач має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню... Таким чином, постанова Лисичанського міського суду Луганської області № 2-а-121/2007 від 18.09.2007 р. підлягає виконанню на підставі рішення №29266/08 від 13.02.2014 р., виданого Європейським судом з прав людини (а.с.9-10).

01.04.2014 р. Лисичанським міським судом Луганської області позивачу видано дублікат виконавчого листа № 2-а-121/2007 р.

Ухвалою Лисичанського міського суду від 15.04.2014 року, ОСОБА_1, поновлено строк для предявлення виконавчого листа по справі № 2-а-121/2007 р. від 18.09.2007 р. за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії, до виконання (а.с.39-40).

29.04.2014 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження та 30.04.2014 року постанова отримана боржником - УПФУ в м. Лисичанську (а.с.44).

16.05.2014 року старший державний виконавець Захаров В.О. направив боржнику вимогу виконати рішення Лисичанського суду № 2-а-121 /2007 р. від 18.09.2007 р., що отримана боржником 19.05.2014 року, та надати на це документи, що підтверджують виконання рішення суду (а.с.43).

06.03.2014 р. на виконання статті 5 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», в.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини листом повідомлено Пенсійний фонд України про заявників щодо яких ухвалено рішення ЄСПЛ «Васильєв та інші проти України» із зазначенням рішень національних судів, які підлягають виконанню на їх користь і у яких боржниками є УПФ України згідно з наданим переліком заявників (а.с.49).

05.06.2014 р. листом на адресу Пенсійного фонду України Міністром юстиції України було повідомлено про необхідність вжиття заходів щодо виконання рішення ЄСПЛ (а.с.11).

Відповідач у відповідь на звернення позивача з питання виконання рішення ЄСПЛ, повідомив, що УПФ України в м. Лисичанську Луганської області не отримувало повідомлення про зміст, порядок і строки виконання додаткових заходів індивідуального характеру щодо виконання рішення у справі «Васильєв та інші проти України» в порядку, встановленому статтею 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (надалі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відповідно до частин 13,14 рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року (справа «Цибулько та Інші проти України») щодо аналогічних спорів застосування Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» по відношенню до діючих судових рішень було зменшено суми, що виділяються з державного бюджету на виконання судових рішень про сплату соціальних виплат заявникам і що права заявників на ці виплати були відповідно зменшені. Європейський Суд зазначає, що рішення, про які йдеться, були остаточними і підлягали виконанню, але не виконувалися державними органами протягом тривалого періоду часу, за що вони залишаються відповідальними. Нормативне регулювання розподілу бюджетних коштів не впливає на цю ситуацію. Більш того, Суд нагадує про свою усталену практику, згідно з якою нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання (див. рішення від 29.07.2004 р. у справі «Войтенко проти України» (а.с.13-14).

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XTV передбачено, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Абзацом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV визначено, що виконання рішення - це:

а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру;

б) вжиття заходів загального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV встановлено, що виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV передбачено, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, додатковими заходами індивідуального характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum);

б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Таким чином, обов'язок виконати рішення національного суду, передбачений у рішенні Європейського суду з прав людини, по своїй суті, є додатковим заходом індивідуального характеру в розумінні Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

В свою чергу, частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV передбачені наступні дії щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру - протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства;

б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV встановлено, що контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Абзацом 10 частини 1 статті 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV визначено, що Органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

В силу вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784, функції Органу представництва виконує Міністерство юстиції України через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Тому, органом, що уповноважений повідомляти органи, які є відповідальними за виконання передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів, а також контролювати вжиття цих заходів такими органами є Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини.

У частині 1 статті 12 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV закріплено, що органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані:

а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;

б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру;

в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва;

г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Отже, законодавством визначено, що вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо виконання рішення національного суду, повинно здійснюватись органами відповідальними за їх вжиття. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо вжиття заходів з виконання рішень Європейського суду з прав людини регламентовані у Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2013 року №1989/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції У країни 24.09.2013 року за №1642/24174, який набрав чинності 01.10.2013 року (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 9 Порядку, у разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом з прав людини Державна виконавча служба України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду з прав людини організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконання рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10,11 та 12 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку (який набрав чинності з 01.01.2014 року) передбачено, що в разі, якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі Державної виконавчої служби України до повного виконання рішення національного суду. Щомісяця до 7 числа наступного за звітним періодом місяця Державна виконавча служба України подає Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про стан виконання такого рішення суду.

Пунктом 11 Порядку встановлено, що у разі якщо рішення національного суду, в якому передбачається вжиття заходів зобов'язального (немайнового) характеру, не може бути виконане протягом одного місяця з дня отримання Державною виконавчою службою України автентичного перекладу тексту відповідного рішення Європейського суду з прав людини державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обов'язковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини як спеціаліста в галузі застосування Конвенції та виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Отже, Державна виконавча служба України, з метою вжиття заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини, в тому числі шляхом виконання рішення національного суду, наділена вичерпним переліком повноважень, а саме щодо здійснення постійного контролю за станом його виконання та повідомлення Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про хід виконання останнього.

Таким чином чинне законодавство, в тому числі Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, не покладає на управління пенсійного фонду повноваження щодо безпосереднього виконання ним рішень ЄСПЛ.

Повноваження щодо вжиття заходів з примусового виконання рішень національного суду немайнового характеру, в межах виконання рішення Європейського суду з прав людини, в разі неможливості їх виконання без зміни способу і порядку виконання рішення суду, покладені на державного виконавця органу державної виконавчої служби, на виконанні в якого перебувало таке рішення національного суду.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивачу встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується посвідченням серії Є № 105178 від 17 липня 2006 року із зазначенням причини інвалідності - пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 435114 від 08.06.2006 року (а.с.7;45-46).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції закону до 31.12.2014р.) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до першої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону України від 05.10.06 p. N 231-У) встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону до 03.08.2014 р.) не було встановлено обмеження, щодо виплат відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому з 01.01.2014 року діяли положення ч. 4 ст. 54, ч. 1 ст. 50, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 9 статті 1 Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 3 серпня 2014 року (газета Голос України №146 (5896) від 2 серпня 2014), доповнено Прикінцеві положення Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 6-7 такого змісту: «установити, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, ЗО, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік".

За таких обставин, застосування відповідачем урядових постанов для обчислення пенсії ОСОБА_1 у період з 03.05.2014 року по 02.08.2014 року суперечило діючому на той час законодавству, що призвело до порушення законних прав позивача на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

28.12.2014 року Верховна Рада України Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII внесла зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У новій редакції цього Закону право визначення порядку та розміру пенсії особам, віднесеним до категорії 1, надано Кабінету Міністрів України.

Ця нова норма суперечить статті 22 та пункту 6 статті 92 Конституції України та набула чинності з 01 січня 2015 року, але зараз знаходиться на розгляді у Конституційному суді України за поданням 47-ми Народних депутатів на предмет конституційності.

Суд не застосовує цю нову спірну редакцію Закону, оскільки ці нові правовідносини виникли у майбутньому по відношенню до моменту звернення позивача (03 11.2014 р.).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1, зобов'язавши Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок, нарахування та виплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 03.05.2014 року у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 55, 72, 94, 159-163, 183-2 КАС України, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області про визнання дій незаконними та зобов'язання до вчинення певних дій, задовольнити.

Визнати дії Управління пенсійного фонду України в м Лисичанськ Луганської області щодо не нарахування та невиплати державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 в розмірі, меншому, ніж передбачено ст. ст. 50. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у період з 03.05.2014 р., протиправними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок, нарахування та виплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 03.05.2014 року у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбачені ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА