Справа № 1407/2-А-4219/11
Суддя: Вострікова Л. В.
Дата ухвалення: 2011-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа 1407/ 2-А-4219/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Вострікової Л.В.,

при секретарі судового засідання Козаченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання постанови від 19.03.2011 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України протиправною та її скасування.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 19.03.2011 року інспектор ДПС Коблевської роти ДПС УДАІ УМВС України в Миколаївській області склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

З даного протоколу вбачається, що позивач 19.03.2011 року біля 17.05 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 по автодорозі «Ульянівка-Миколаїв» 183 км, порушив вимоги п.12.6 «Г»,т.я.перевищив швидкість руху на 24 км на автодорозі з обмеженням швидкості в 90 км/год, рухався зі швидкістю 114 км/год., швидкість руху вимірювалась приладом «Іскра-1», чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України.

На підставі обумовленого протоколу було 19.03.2011 р. винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1. було визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Посилаючись на те, що дана постанова винесена безпідставно, оскільки позивач вважає, що не вчинив вказаного порушення ПДР, т.я. рухався із швидкістю біля 80 км/год в потоці автомобілів, що не є порушенням відповідно до п.12.6 «Г» ПДР, тому позивач просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. При цьому звертав увагу суду щодо відсутності доказів на спростування доводів в обґрунтування позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, в звязку з зайнятістю на службі. З позовом не згідний, т.я. вважає, що адміністративний матеріал складений правомірно та обгрунтовано, факт вчиненого ОСОБА_1 правопорушення підтверджується показами спеціального технічного приладурадіолокаційного вимірювача швидкості «Іскра-1» і протоколом про адміністративне правопорушення. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух", єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року, N 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача посадовою особою відповідача 19.03.2011 року складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України, а саме 19.03.2011 року біля 17.05 год., ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по автодорозі «Ульянівка-Миколаїв» 183 км, порушив вимоги п.12.6 «Г»,т.я.перевищив швидкість руху на 24 км на автодорозі з обмеженням швидкості в 90 км/год, рухався зі швидкістю 114 км/год., швидкість руху вимірювалась приладом «Іскра-1», чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України.

На підставі обумовленого протоколу посадовою особою була винесена 19.03.2011 р. постанова, якою позивача визнано винним та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

При розгляді адміністративного позову щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, суди, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, обставини події, у звязку з якою позивач був притягнений до адміністративної відповідальності, встановлені протоколом про адміністративне правопорушення. Позивач та свідок ОСОБА_2 суду підтвердили, що позивач рухався в потоці машин із швидкістю біля 80 км/год, а доказів того, що саме швидкість руху автомобіля НОМЕР_1 була зафіксована приладом «Іскра-1» чи «Іскра» суду не надано, оскільки ці прилади не мають функцій фото- і кінозйомки, відеозапису і не є засобами фото- і кінозйомки, відеозапису. .

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частина 1 ст. 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Юрисдикція щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення не покладена на суди ( п.3 ч.2 ст. 17 КАС України).

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову серії ВЕ1 № 092316 від 19.03.2011 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України відносно ОСОБА_1 визнати неправомірною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Л.В. ВОСТРІКОВА