Справа № 331/6026/13-а
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2013-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

31.10.2013 Провадження № 2а/331/110/13 ЄУН 331/6026/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2013 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

при секретарі Нікітченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент СЗН Запорізької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень ДВС України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України від 01.07.2013 р. накладено штраф у розмірі 1360, 00 грн. за повторне невиконання рішення суду та вимог державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-1870/2010, виданого 02.03.2012 р. Токмацьким районним судом Запорізької області, за яким відкрито ВП № 32142135 по зобовязанню Головного УПСЗН Запорізької облдержадміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2010 рік відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, за виключенням сум, що вже ним отримані. Позивач вважає постанову протиправною, оскільки 01.01.2013 р. Головне УПСЗН Запорізької облдержадміністрації перейменовано на Департамент СЗН Запорізької облдержадміністрації, але державним виконавцем не винесено постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження, у звязку з чим вважає, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 18 Закону України Про виконавче провадження. Також позивач посилається на Закон України Про державний бюджет на 2013 рік відповідно до якого Міністерству соціальної політики України, як головному розпоряднику бюджетних коштів, видатки на виконання судових рішень не передбачено, а з 1 січня 2013 р. набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, згідно з положеннями якого у разі відсутності у державного органу таких бюджетних призначень виконання рішення суду про стягнення коштів з такого державного органу має здійснюватися за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Посилаючись на те, що Департамент СЗН Запорізької обласної державної адміністрації є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України про Державний бюджет України за відповідний рік, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень ДВС України про накладення штрафу від 01.07.2013р. по ВП № 32142135 в сумі 1360,00 грн.

В судове засідання сторони не зявились, заявами просять суд розглянути справу без їх присутності, представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в ході розгляду адміністративної справи №2а-1870/2010, Токмацьким районним судом Запорізької області було винесено постанову, відповідно до якої виданий виконавчий лист про зобовязання Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову допомогу учаснику бойових дій у сумі 3150 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, урегульовано нормами Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України Про державну виконавчу службу примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України Про державну виконавчу службу.

За приписами ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом, на підставі заяви стягувача та у відповідності до вимог ст.ст. 3, 18, 20, 24 Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 10 квітня 2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32142135 з виконання виконавчого листа №2а-1870/2010, виданого Токмацьким районним судом Запорізької області 02.03.2012 року. Зазначеною постановою боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду та попереджено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато примусове виконання рішення суду.

З листа № 830/01-33-528 від 24.04.2012 р. Головного УПСЗН Запорізької облдержадміністрації на імя відділу примусового виконання рішень ДВС України вбачається, що боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 32142135, проте, не виконано, у звязку тим, що нарахування УПСЗН виплат можливе лише за умови затвердження витрат на цілі в державному бюджеті, в паспорті бюджетної програми Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нациських переслідувань на 2012 р. і наявних бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб

надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог

державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про

виконавче провадження.

Статтею 5 Закону України Про виконавче провадження закріплено принцип обовязковості вимог державного виконавця щодо виконання рішень для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії,

необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Так, відповідачем на виконання вимог ст.ст. 5, 11, 89 Закону України Про виконавче провадження неодноразово направлялись вимоги боржнику щодо виконання рішення суду та надання відповідних доказів, повідомлення про особу, винну у невиконанні рішення суду, що підтверджується вимогами від 05.02.2013 р., 27.05. 2013 р., 12.06.2013 р.

Згідно частин 1, 2 статті 75 Закону України Про виконавче провадження після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 89 Закону України Про виконавче провадження, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника

виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника -

юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Постановою від 30.05.2013 р. ВП № 32142135, державним виконавцем на боржника УПЗСН Запорізької облдержадміністрації накладено штраф за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця від 05.02.2013 р. у розмірі 680, 00 грн.

Постановою від 01.07.2013 р. ВП № 32142135, державним виконавцем на боржника УПЗСН Запорізької облдержадміністрації накладено штраф за повторне невиконання рішення суду та вимог державного виконавця. Зазначену постанову боржником отримано 15.07.2013 р., про що свідчить вхідний штемпель Департаменту УПЗСН Запорізької облдержадміністрації № 1374/01-33.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виносячи постанову про накладення штрафу на боржника УПЗСН Запорізької облдержадміністрації, державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України діяв в межах повноважень, вживаючи заходи щодо виконання рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист № 2а-1870/2010, виданий Токмацьким районним судом 02.03.2012 року, не був виконаний боржником - УПСЗН Запорізької облдержадміністрації в добровільному порядку, в зв'язку з чим державний виконавець вжив заходи щодо примусового виконання рішення суду, одним із яких є застосування до боржника штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суд приймає до уваги, що рішення Токмацького районного суду Запорізької області набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України безвідносно до суб'єктивного ставлення конкретного суб'єкта права до такого судового акту, що означає виникнення з дати набрання судовим актом законної сили у зобов'язаної особи обов'язку вчинити організаційні, правові та інші заходи, спрямовані на організацію виконання судового рішення.

Щодо посилання позивача УПСЗН Запорізької облдержаадміністрації на положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, відсутність бюджетних призначень і коштів на виконання рішення суду, а також на те, що державним виконавцем не було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями абз. 2 ч. 5 ст. 8, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи), державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до Розпорядження голови Запорізької облдержадміністрації від 03.12.2012р. № 585, Головне УПСЗН Запорізької облдержадміністрації перейменовано на Департамент УПСЗН Запорізької облдержадміністрації, встановленого, що права та обовязки перейменованого Головне УПСЗН Запорізької облдержадміністрації зберігаються за Департаментом УПСЗН Запорізької облдержадміністрації.

Оскільки права та обовязки перейменованого Головного УПСЗН Запорізької облдержадміністрації зберігаються за Департаментом УПСЗН Запорізької облдержадміністрації, відсутність або наявність постанови державного виконавця про зміну назви сторони виконавчого провадження ніяким чином не впливає на обовязок позивача виконати рішення суду та вимоги державного виконавця.

В своїх доводах позивач зазначає, що виплата нарахованих сум може бути проведена ним лише при нарахуванні відповідного фінансування з державного бюджету України.

Слід зазначити, що виконавчим листом було зобов'язано позивача провести виплату ОСОБА_1 недоплаченої у 2010 році разової щорічної грошової учаснику бойових дій у сумі 3150 грн., що боржником виконано не було.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини - від 07.11.05 р. справа Качко проти України, від 29.06.2004 року справа Жовнір проти України, від 29.06.2004 року справа Півень проти України) свідчить про те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У своєму рішенні по справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, а також в рішенні у справі ОСОБА_3 проти Італії Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Суд зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2013 року по адміністративній справі № К/9991/89129/11.

Аналізуючи зазначені норми права, вивчені матеріали справи, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця про накладення на Головне УПЗСН Запорізької облдержадміністрації штрафу в розмірі 1360,00 грн. за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцям строк рішення Токмацького районного суду Запорізької області винесена правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України Про виконавче провадження, враховуючи, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8-12, 18, 69, 71, 122, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : Світлицька В.М.