Справа № 2-а-2130/11
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2011-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2130/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2011 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС ВДАІ УМВС України в Черкаській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора ДПС ВДАІ УМВС України в Черкаській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.03.2011 близько 19:20 позивач, керуючи автомобілем «Пежо», державний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Шевченка у м. Черкаси був зупинений на вимогу інспектором ДПС ВДАІ УМВС України в Черкаській області, старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, який повідомив, що причиною зупинки стало порушення позивачем п. 10.5 Правил дорожнього руху України (поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху), так як його транспортний засіб при повороті опинився на смузі зустрічного руху, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП і за яке, в подальшому інспектором ДПС було складено відносно позивача протокол і винесено постанову серії СА1 № 000037 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення та накладення штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач вважає, що дана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки він рухався з дотриманням усіх вимог та знаків ПДР. Під час зупинки автомобіля інспектор не навів жодних доказів, які б довели його винність у порушенні ПДР, та не взяв до уваги пояснення позивача про те, що лівий поворот він здійснював відповідно до встановлених правил дорожнього руху, проте через яму на своїй смузі руху був вимушений здійснити маневр обїзду її, однак при цьому він не виїжджав на зустрічну смугу. При цьому жодних доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення чи то засобами відео фіксації чи свідченнями учасниками дорожнього руху інспектор ДАІ не надав, також відомостей про свідків та будь-яких їх пояснень в протоколі не містяться, що ставить під сумнів достовірності встановленим фактам інспектора.

Також позивач зазначив, що не дивлячись на його непогодження з протоколом про адміністративне правопорушення та пояснення, відповідачем все одно було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. У звязку з цим позивач просить скасувати постанову серії СА1 № 000037 від 19.03.2011.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому (а.с. 9).

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 8). Причини своєї неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не надав.

Суд ухвалив продовжити судовий розгляд справи за відсутності відповідача в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 19.03.2011 відповідачем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 о 19:50 у м. Черкаси по вул. Шевченка, керуючи автомобілем «Пежо», державний номер НОМЕР_1, не виконав вимогу пункту 10.5 Правил дорожнього руху України (поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху) так як транспортний засіб позивача при повороті опинився на смузі зустрічного руху (а.с. 4).

Відповідачем 19.03.2011 винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 3).

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Уповноваженою посадовою особою, що має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП є посадова особа органу внутрішніх справ (ст. 255 КУпАП). Згідно з ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, також покладено на органи внутрішніх справ (міліцію). Отже, адміністративне стягнення накладене на позивача правомочним органом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що належними доказами можуть бути також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак відповідач жодних доказів, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, і які б спростовували твердження позивача, суду не надав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення, не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався ОСОБА_1

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Враховуючи те, що при винесенні постанови від 19.03.2011 інспектор ДПС припустився порушень порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, зазначена постанова підлягає скасуванню.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 222, 251, 254, 255, 256, 268, 280, 283, 289 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», статтями 2, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення СА1 № 000037 від 19 березня 2011 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу скасувати.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий