Справа № 2-а-1020/10
Суддя: Хорошун О. В.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1020/10
№ пров. 2-а-1020/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.12.2010 р. м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Бурлаки О.В.

за участю секретаря Румини М.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів, Черкаської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом про стягнення щомісячної недоплати до заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» яким передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, проводиться щомісячна доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, в порушення цього відповідач виплачував щомісячно по 6.55 грн. і недоплата за період з 01.06.2007 р. по 31.06.2010 р.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просить визнати дії УПСЗН Канівської міської ради неправомірними; стягнути з УПСЗН Канівської міської ради доплату згідно із ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.03.2010р. по 01.09.2010 р. в розмірі 15% мінімальної заробітної плати, та проводити її відповідно до до ст.39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі яка визначається на момент виплати.

Представник відповідача ОСОБА_3 праці і соціального захисту населення Канівської міської ради в судове засідання не з'явився хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце слухання справи. Причини неявки до суду не повідомив.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до Закону України № 231-У від 05.10.2006 року «про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» який набрав чинності з 31.10.2006 року, визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки згідно ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

У судому засіданні з достовірністю встановлено, що згідно посвідчення Серія В-І № 647787 від 17.12.1992р. ОСОБА_4 являється постраждалою (4 категорії) внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно працює та проживає в м. Каневі, який віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно пенсійного посвідчення № виданого 19.04.2007 р. є пенсіонером, та являється приватним підприємцем та одержувала виплату від УПСЗН Канівської міської ради у розмірі 6,55 грн. (а.с.7).

Відповідно до довідки, виданої УПСЗН Канівської міської ради вбачається, що позивач отримував доплату як громадянин, який працює на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю в сумі визначеною у відповідності до Постанови Кабміну України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.96 р. № 836.

Відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, проводиться доплата в розмірі однієї 25 % мінімальної заробітної плати, при цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, згідно ч.4 ст.48 даного Закону.

Розмір мінімальної заробітної плати з 2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України (Закон України від 21.06.2001 р. № 2542-ІІІ) визначається законами про державний бюджет на відповідний рік

Мінімальна заробітна плата на момент проведення позивачу виплат становила згідно Закону України:

- № 489-V від 19.12.2006р. на 2007р. становила: 01.01.2007 р.-31.03.2007р. - 400грн.; 01.04.2007 р.- 30.06.2007р. - 420 грн.; 01.07.2007 р.-31.09.2007р. - 440 грн.; 01.10.2007 p.- 31.12.2007р. - 460 грн.;

- № 107- VI від 28.12.2007р. на 2008р. становить: з 01.01.2008 року -515 грн., з 01.04.2008 року - 525 грн., з 01.10.2008 року - 545 грн., з 01.12.2008 року - 605 грн.;

- № 835-17 від 26.12.2008р. на 2009р. розмір мінімальної заробітної плати становив з 01.01.2009р. становить -605 грн., з 01.04.2009 року - 625 гривень, з 01.07.2009 року - 630 грн., з 01.10.2009 року - 650 грн., з 01.11.2009 року - 744 грн.

- №1646-V І від 20.10.2009р., № 2154- V І від 27.04.2010р. на 2010р. становить: з 01.01.2010р. по 31.03.2010р. - 869 грн., з 01.04.2010р. по 30.06.2010р. - 884 грн., з 01.07.2010р. - 888 грн.

Згідно ст. 16 Конституції України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обовязком держави. Згідно ст. 22 Конституції України - конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути відмінені. При прийнятті нових законів або внесення змін в діючі закони не допускається звуження змісту та обєму існуючих прав та свобод.

Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст. 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Згідно ст. 92 п. 6 ч. 1 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту.

Отже, Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому суд вважає, що підлягає застосуванню вимога ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який передбачає щомісячну доплату в розмірі 25% мінімальної заробітної плати.

Крім того, слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26,07,96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмір доплат і компенсацій протягом тривалих років не змінювався не зважаючи на постійне підвищення мінімальної зарплати і не відповідає розміру встановленим іншими законами. Також Закони України „Про розмір мінімальної заробітної плати не містили обмежень до застосування ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішені даного спору підлягає застосуванню ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина України, включаючи і право на соціальне та пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1,3 ч. 2 ст.6, статтею 8 , ч.2 ст. 19, статтями 22, 23 ч.І ст. 24 Конституції України, набуте у сфері соціального і пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України.

Також, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду» від 23.02. 2006 р. рішення Європейського суду з прав людини є обовязковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Крім того, рішенням Конституційного суду України від 22.05.08р. визнано такими що не відповідають Конституції і є неконституційними положення ст. 67 р.1 п. 2-4, 6-8, 10-18, пункту 7 п. 19, п.

20-22, 24-34, п, 1-6, 8-12 п. 35, п. 36-100 р, II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.З p. III «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому ЗО листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд вважає, помилковим посилання представника відповідача у запереченнях на позов про те, що розмір виплат, передбачених Законом України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836, відповідає вимогам ст.ст. 62, 67 цього Закону, оскільки даною постановою Кабінет Міністрів України значно звужує зміст та обсяг прав позивача, встановлених цим же Законом.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про неправомірність дій управління праці та соціального захисту населення Канівської міської ради в частині виплати доплати до заробітної плати позивача в розмірах менших, ніж встановлено ст„39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача конкретної суми боргу - доплати до заробітної плати в розмірі конкретної суми, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на доказах по справі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про розмір мінімальної заробітної плати та доплати до заробітної плати яку позивач отримував в зазначеному вище періоді.

Згідно ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи наведене та спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними ' чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобов'язати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» за № 7-93 від 21.01.1993 р. громадяни, які постійно працюють і проживають або постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що за станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали в цій зоні не менше чотирьох років, та віднесені до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору.

Керуючись cm.cm.ll, 69-71, 99, 100, 122, 160, 162,183-2, 186КАС України, Законом України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Канівської міської ради стосовно недоплати ОСОБА_4 доплати до заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Канівської міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_2 доплати в розмірі 25% мінімальної заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період: з 01.03.2010р. по 01.09.2010р. та виплатити кошти у відповідності до здійсненого перерахунку, за виключенням отриманих раніше сум.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий О.В. Хорошун