Справа № 2-а-127/2010
Суддя: Комзюк А. Ф.
Дата ухвалення: 2010-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рокитнівський районний суд Рівненської області
Справа № 2-а-127/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2010 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області Суддя Комзюк А.Ф., розглянувши в смт. Рокитне в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовом, згідно якого просить визнати дії управління Пенсійного фонду в Рокитнівському районі неправомірними та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 02 квітня по 31 грудня 2006 року, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, 0 22 травня по 31 грудня 2008 року в сумі 2 413 грн. 67 коп., мотивуючи тим, що вказана допомога не нараховувалась або нараховувалася і виплачувалася у меншому розмірі.

В поданого до суду запереченні відповідач заперечує проти позову та вказує, що виплата надбавки до пенсії дітям війни проводилась поетапно, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Вважає позов безпідставним та не обгрунтованим. Враховуючи також те, що позивач пропустив строк звернення до суду, просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років є дитиною війни. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народився 28 серпня 1044 року, є дитиною війни, що підтверджується тимчасовою посвідкою та паспортом позивачки.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

У відповідності із пунктом 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року № 489-V дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено на 2007 рік з урахуванням ст. 111 Закону № 489-V, яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно із п.17 ст.77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено на 2006 рік. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року виключено п.17 ст.77, а ст.110 Закону викладена в новій редакції, відповідно до якої пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджується у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодження з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки чинним законодавством України не було визначено порядку нарахування та виплати у 2006 році щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а Конституційний Суд України не приймав рішень щодо неконституційності Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року ( з наступними змінами і доповненнями ) повністю чи в його окремих частинах, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача провести нарахування позивачу державної соціальної допомоги, як дитині війни, за 2006 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік". А отже, з 09 липня 2007 року дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі. Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Що стосується дії ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 р. № 2195-ІV у 2008 році, то згідно з пунктом 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 р. № 2195-ІV було викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до п. 6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що виплата надбавки до пенсії дітям війни проводиться поетапно, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленим цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень вище вказаного Закону.

За діючим законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум. Тобто, прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Пунктом 8 Постанови КМ України від 28.05.2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Проте, вказана постанова - є підзаконним нормативно-правовим актом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, а межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року позивач мав право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про порушення своїх прав позивач міг дізнатися з дати отримання пенсії. До суду позивач звернувся 26 жовтня 2010 року. Клопотань про поновлення строку звернення до адміністративного суду не подавав. А тому, позивачем за період з 09 липня 2007 року по 26 квітня 2010 року пропущено строк звернення до суду. Відповідно до ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

За вказаних обставин суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з підстав пропущення строків звернення до суду.

Керуючись ст.ст.99,100, 160-163 КАС України, , суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області про визнання дій управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі щодо ненарахування та невиплати за період з 02 квітня по 31 грудня 2006 року, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та зобовязання управління Пенсійного Фонду України провести нарахування та виплату щомісячної соціальної державної соціальної допомоги як дітям війни у вигляді підвищення на 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 02 квітня по 31 грудня 2006 року, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, -відмовити, за пропуском строку звернення до суду.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про Державне мито".

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_3