Справа № 2-а-1468/10
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2011-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Солом'янський районний суд міста Києва
________________________________________________________________
Справа 2-а-66/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2011

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення.

ОСОБА_3 вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, а відповідно до ст. 48 вказаного Закону має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Однак відповідачі сплачують йому пенсію та щорічну допомогу на оздоровлення у меншому розмірі, ніж передбачено цим Законом, посилаючись при цьому на постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 та від 12.07.2005 № 562. Позивач вважає, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню, а тому він просить суд визнати протиправними дії відповідачів щодо здійснення йому відповідних виплат у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва нарахувати та виплатити йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 01.06.2004 по день ухвалення рішення, з урахуванням проведених виплат; зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва усунути порушення, а саме призначити позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та виплачувати щомісячно в подальшому; зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 27.05.2003 по день ухвалення рішення; зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 27.05.2003 по день ухвалення рішення; зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянського району в м. Києві та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат призначити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; стягнути на користь позивача судові витрати, які полягають у сплаті витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Ухвалою судді Соломянського районного суду м. Києва від 28.01.2011 відкрито скорочене провадження у даній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва про перерахунок та виплату пенсії за період з 15.06.2010 по день ухвалення рішення та до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

09.02.2011 до суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва проти позову, у яких він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»Кабінетом Міністрів України були прийняті постанова від 03.01.2002 № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»та постанова від 27.12.2005 № 1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надалі порядок обчислення пенсій по інвалідності визначається постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка набрала чинності з 01.07.2008.

Зазначені постанови є чинними, не скасовані, не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню. З огляду на це пенсія нараховувалася і виплачувалася позивачеві відповідно до вимог чинного законодавства.

01.02.2011 ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації подав до суду заперечення проти позову, у яких воно просить відмовити у позові, посилаючись на те, що законодавець статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік»надав право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 12.07.2005 № 562, якою визначені розміри грошової допомоги на оздоровлення. Дана постанова не визнана неконституційною чи протиправною, не скасована у встановленому законом порядку, тому підстави для визнання протиправними дій відповідача, який керувався у своїй діяльності вказаною постановою, відсутні.

15.02.2011 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав до суду заперечення проти позову, у яких він просить відмовити у позові, посилаючись на те, що Центр здійснює вхідний облік документів з питань призначення соціальних допомог, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення. Щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120 грн. була виплачена позивачу 19.10.2010 на підставі відповідного розпорядження ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення. Даний розмір був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562. Зазначає, що Центр лише виконує нормативні та законодавчі акти України, а проблеми заповнення прогалин у законодавстві, зясування або розяснення, офіційна інтерпретація актів міністерств і відомств України, як і питання щодо законності актів державної влади та органів місцевого самоврядування, до його компетенції не належать.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення № 419617 (а.с. 10). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнано інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки МСЕК № 085321 від 01.06.2004 (а.с. 12). Причина інвалідності повязана з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в УПФ в Соломянському районі м. Києва і отримує пенсію по інвалідності, як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

При обчисленні та виплаті додаткової пенсії позивачеві ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва керувалося положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виплачується, зокрема, інвалідам ІІ групи у розмірі 20 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема інвалідам ІІ групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що позивач отримав зазначену допомогу у жовтні 2010 року в розмірі 120 грн.

Даний розмір щорічної допомоги на оздоровлення призначався ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Частиною 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Однак, наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, слід визначати, виходячи із положень Законів України про Державний бюджет на відповідні роки.

Згідно з ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що вихідним критерієм обчислення цих виплат є мінімальна заробітна плата. Розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік слід визначати, виходячи із положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте, як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не ст. 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», яка істотно звужує обсяг прав позивача.

Встановлено, що нарахування щорічної допомоги на оздоровлення відноситься до компетенції ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на підставі відповідного рішення здійснює вказані виплати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме діями ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації були порушені права позивача, а тому в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат необхідно відмовити.

ОСОБА_3 вимоги щодо зобовязання відповідачів призначити (встановити) позивачеві вищезазначені виплати у розмірах, передбачених законом, задоволенню не підлягають, оскільки чинним законодавством визначено обовязок відповідачів нараховувати і виплачувати соціальні виплати у розмірах, уже встановлених законом.

Що стосується вимоги позивача щодо зобовязання УПФ України в Соломянському районі м. Києва виплачувати в подальшому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, то вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобовязати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 16 КАС України кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

З довідки від 15.11.2010 № 16-15/11 та акту прийому передачі послуг від 15.11.2010 вбачається, що позивачеві було надано консультаційно-правові послуги ТОВ «Надія»(а.с. 21, 25-26). За надання зазначених послуг позивачем було сплачено ТОВ «Надія»500 грн. (а.с. 23).

Згідно з довідкою з ЄДРПОУ № 7508/05 від 21.04.2005 одним з видів діяльності ТОВ «Надія»є діяльність адвокатських обєднань та індивідуальна адвокатська діяльність (а.с. 24).

Проте з вищезазначених довідки та акту не вбачається, чи надавалася правова допомога позивачу фахівцем у галузі права, чи має він право за законом на надання правової допомоги та чи надавав таку допомогу як фахівець у галузі права, чи як представник позивача.

Додані до позовної заяви копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2306/10 від 26.06.2003 (а.с. 28) та копія диплому спеціаліста КВ № 21225538 (а.с. 27) генерального директора ТОВ «Надія»ОСОБА_4 не є доказом того, що саме нею надавалася правова допомога позивачу.

З огляду на викладене, підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», ст. ст. 9, 11, 16, 69-71, 86, 90, 94, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_3 Яковича задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва щодо виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо призначення ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 15 червня 2010 року по 18 лютого 2011 року, з урахуванням сум виплачених, у цей період.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий