Справа № 2а-703/2010
Суддя: Фарина Л. Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сокальський районний суд Львівської області
Справа №2а-703/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року Суддя Сокальського Районного суду Львівської області, ОСОБА_1, розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Сокальської райдержадміністрації про стягнення одноразової допомоги на оздоровлення та визнання неправомірними ,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_2Я, звернувся в Сокальський районний суд Львівської області з даним позовом до відповідач управління праці та соціального захисту населення Сокальської РДА, свої вимоги мотивуючи ти, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та має 3 групу інвалідності. За таких згідно обставин згідно Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи він має право на державну допомогу на оздоровлення. Проте як йому стало відомо вказана допомога виплачується йому не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а згідно постанови КМ України № 836 від 26.07.96, що призвело до порушення його прав.

Зокрема позивач вказує на те, що згідно постанови кабінету міністрів України № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року , розмір допомоги яку він отримує становить 90,00грн. Однак відповідно до абзацу третього ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» йому гарантовано щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення у розмірі чотири мінімальних заробітних плати.

Згідно проведених позивачем розрахунків сума недоплаченої йому щорічної компенсації на оздоровлення за 2007 - 2009 роки склала 7805,00грн.

Положення Законів України «Про Державний бюджет на певні роки» також обмежували конституційні права громадян на соціальний захист , встановлені законами України пільг, компенсацій і гарантій.

Проте Рішенням від 09.07.2007 року Конституційний Суд України визнав неконституційною ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» якою порушувались права учасників ліквідації наслідків від Чорнобильської катастрофи. Крім того рішенням Верховного Суду України від 08.06.2005 року та Рішенням Вищого Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року №836 визнано такими що не відповідають чинному законодавству України.

На підставі наведеного, позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього в його користь недоплачену щомісячну компенсацію на оздоровлення за 2007 -2009 роки у вищевказаній сумі.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою від 01.11.2010 року адміністративний позов позивача до управління праці та соціального захисту населення Сокальської райдержадміністрації про стягнення одноразової допомоги на оздоровлення та визнання неправомірними в частині вимог за період з 2007 року по 26 січня 2010 року залишено без розгляду.

Відповідач надіслав заперечення, проти позову 09.11.2010 року.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходжу до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії посвідчення серія А № 427233 від 11.08.2005 року позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та являється інвалідом 3 групи.

Крім того як встановлено під час розгляду справи позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Сокальської районної державної адмінітрації та 25.01.2010 року отримав щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 90 грн.00 копійок.

Згідно статті 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону №2532-ХІ від 01.07.1992р.; із змінами внесеними згідно із Законами №230/96-ВР від 06.06.1996р., №563-ХІУ від 25.03.1999р., №2638-111 від 11.07.2001 року, яка існувала до вступу в силу Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік №107-УІ від 28.12.2007 року, яким було змінено редакцію цієї статті, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації 1-ї категорії інвалідам 3 групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, яка визначається на момент виплати.

Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній и культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ст.8 Конституції в України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При вирішенні даного адміністративного спору суд також враховує рішення Конституційного Суду України про соціальні гарантії громадян від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, в якому були визначені такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) окремі положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», зокрема це стосується ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В пункті 4 цього рішення Конституційний Суд України додатково зазначив, що його рішення має преюдиційне значення, тобто є таким, що не потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів.

Встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26 липня 1996 року №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законами України, згідно з внесеними Верховною Радою України змінами до державного бюджету зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не приймали, а пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого ЗУ №796-Х11, є безпідставним, і виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений відповідними законами України, а не Постановами Кабінету Міністрів України Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26 липня 1996 року №836 та від 12 липня 2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, субєкт владних повноважень повинен був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у 2007, 2008 та 2009 роках, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на момент виплати допомоги.

У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому суд вважає необхідним визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу в розмірі, меншому ніж визначено Законом, неправомірними.

За таких обставин та з урахуванням спеціального Закону №796-Х11, Управління праці та соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Позивачем було дотримано умови отримання вказаної допомоги - на законних підставах він перебуває на обліку у відповідача, тому він має законні сподівання на отримання зазначених Законом коштів.

Враховуючи, що відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд може лише визнавати дії субєктів владних повноважень незаконними та покласти обовязок на відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону за відповідний рік, і не є уповноваженим органом провадити розрахунок суми заборгованості по виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" за № 7-93 від 21.01.1993 року позивач звільнений від сплати судового збору.

За правилами ст. 94 КАС України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183-2 та ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду підлягає негайному виконанню відповідачем.

Керуючись: ст.8,9,16,19,22,46,50,55 Конституції України, ст.1, 13, 48, 62, 63, 70 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р., ЗУ «Про Державний бюджет на 2007 рік», ЗУ «Про Державний бюджет на 2008 рік», ЗУ «Про державний бюджет на 2009 рік», ЗУ від 20.10.2009 №1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 8, 9, 10, 11, 17-20, 69-72, 79, 86, 88, 94, 99, 158-163, 167, 183-2, 185, 186 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Сокальської районної адміністрації задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Сокальської районної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Сокальської районної адміністрації здійснити ОСОБА_2 нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на день здійсненої виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає до негайного виконання.

Постанова суду за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами до апеляційного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя