Справа № 461/5840/15-а
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/5840/15-а
Провадження № 2а/461/312/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2015

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі Домашовець М.Ф.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи,

яка не заявляє самостійних

вимог на предмет спору ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_6 справу а адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс» про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова-плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195»,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду м.Львова з адміністративним позовом до Львівської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 плюс» про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова-плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195».

В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 порушує права позивача на безпечні умови проживання та довкілля, що гарантовані Конституцією України, законодавством України та міжнародними актами, ратифікованими Верховною ОСОБА_5 України, оскільки без належного громадського обговорення та екологічного експертного дослідження, обовязковість яких випливає з приписів природоохоронного законодавства, виділило під багатоповерхове житлове будівництво земельну ділянку покриту дерево-чагарниковою рослинністю значної площі, близько 2 га. В той час як Постановою Кабінету Міністрів України N 808 від 28.08.2013 «Про затвердження переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку», прийняту на виконання Закону України «Про екологічну експертизу» вирубка дерево-чагарникової рослинності (за винятком вирубки, пов'язаної з веденням лісового господарства) на території площею більше 0.12 гектара (п.29 Переліку) віднесено до видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. В підтвердження своїх доводів щодо наявності загрози довкіллю та екологічним умовам проживання покликаються на висновок групи експертів, створеної на громадських засадах при Інституті екології Карпат НАН України на запит громадської організації «Рідний Сихів» та мешканців житлового масиву по вул. Стрийській-Вернадського м. Львів від 16.06.2015 р.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали аналогічні пояснення викладенні у позові. Просять позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та при прийнятті оскаржуваної ухвали №4068 було дотримано усі вимоги земельного законодавства.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс», проти позову заперечував. Зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення не було допущено порушень вимог законодавства України. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року Львівська міська рада, прийняла Ухвалу № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова-плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195», якою затвердила товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6 плюс" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надала земельну ділянку площею 3,0777 га на вул. Стрийській, 195 (кадастровий номер :08:005:0068) в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування багатоповерхової житлової забудови, перевівши із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови.

Цьому передувало прийняття ЛМР ухвали № 3794 від 31.07.2014 р., якою було погоджено ТОВ "ОСОБА_7 плюс" місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3.0907 га на вул. Стрийській, 195 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування багатоповерхової житлової забудови за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

В межах вказаної земельної ділянки забудови опинилась частина лісопосадки, що розташована по вул.Стрийська-Вернадського (проектованої) , яка складається з дерев віком до 40 років, розташованої на території близько 2 га, що не заперечується сторонами спору.

Крім того, з метою збереження частини лісопарку на прилеглій ділянці та його використання Львівська міська рада того ж дня, 20.11.2014р, ухвалою №4060, розглянувши запит депутата Львівської міської ради ОСОБА_8 від 31.07.2014 № 1418/16-ДЗ (зареєстрований у Львівській міській раді 05.08.2014 за № 4-560), беручи до уваги рішення постійної комісії природокористування, охорони довкілля та благоустрою (витяги з протоколів від 10.09.2014 та від 05.11.2014), висновок управління архітектури департаменту містобудування від 20.08.2014 № 2401-1054, планово-картографічні матеріали меж парку ОСОБА_9 на вул. Стрийській (біля автовокзалу "Львів"), ухвалила заснувати парк ОСОБА_9 у межах земельної ділянки орієнтовною площею 2,49 га на вул. Стрийській (біля автовокзалу "Львів").

На виконання оскаржуваної ухвали № 4068 відповідач та третя особа уклали договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років для будівництва та обслуговування багатоповерхової житлової забудови, який був зареєстрований 23.12.2014р. реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції.

31.03.2015р. (лист вх.№ 3-Ко-8743), не погодившись з Ухвалою Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова-плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195», мешканці прилеглого житлового масиву по вул.Стрийська, у кількості 729 осіб звернулись до Львівського міського голови із вимогою вжиття заходів щодо недопущення знищення вказаного парку та порушення в судовому порядку питання про скасування незаконними ухвали ЛМР № 4068 від 20.1 1.2014р.. № 3794 від 31.07.2014 р..

Листом від 05.05.2015р. №2403-3вих1582 Департаментом містобудування ЛМР надано відповідь, згідно з якою, з посиланням на висновки Конституційного суду України, що викладені у рішенні від 16.04.2009р. №7-рп/2009 щодо неможливості органами місцевого самоврядування скасовувати попередні рішення, вносити до них зміни, якщо такі рішення пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вимоги вказаної громади відхилено.

Судом встановлено, що Генеральний план міста ОСОБА_7 затверджений ухвалами Львівської міської ради від 29.08.1993р. № 39 Про затвердження генерального плану м.Львова, з урахуванням змін внесених ухвалами відповідача від 24.10.2003 № 932Про погодження Концепції розвитку міста при корегуванні генерального плану м.Львова, від 30.09.2010 р. «Про затвердження містобудівної документації Корегування генерального плану м.Львова ІІ-стадія. Генеральний план.

Як підставу для переведення означеної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови за оскаржуваною ухвалою № 4068 відповідач покликається на детальний план території у районі вул. Стрийської кільцевої дороги проектованої вул. ОСОБА_10, що був затверджений ухвалою Львівської міської ради № 2176 від 28.02.2013 р.

Згідно з ст.39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Ст.21 названого Закону встановлена обовязковість проведення громадських слухань, яким підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Зміст та порядок проведення громадських слухань визначений чинними на момент затвердження згаданого детального плану території у районі вул. Стрийської кільцевої дороги проектованої вул. В. Вернадського Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 р. N 555 «Про затвердження Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні»; Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 2011 р. N 771 «Про затвердження Порядку залучення громадськості до обговорення питань щодо прийняття рішень, які можуть впливати на стан довкілля»; Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 18.12.2003 N 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2004 р. за N 155/8754.

Як доказ належного проведення громадських слухань з цього питання відповідач подав копії матеріалів розгляду пропозиції поданих в рамках громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час внесення змін до детального плану території у районі вул. Стрийської - кільцевої дороги проектованої вул. ОСОБА_10, затверджених Львівським міським головою 11.02.2013р., до яких додано Протокол громадського обговорення проекту детального плану території у районі вул. Стрийської - кільцевої дороги проектованої вул. ОСОБА_10, а також відповідні креслення запроектованих змін детального плану названої території, що були проведені у Львівській міській раді 14.01.2013р.

Проте, як вбачається з матеріалів даної справи згаданий детальний план території у районі вул.Стрийської - кільцевої дороги проектованої вул. ОСОБА_10, що був затверджений ухвалою Львівської міської ради № 2176 від 28.02.2013 р., спірної земельної ділянки відведеної третій особі ТзОВ «ОСОБА_6 плюс» не стосувався, оскільки передбачав розміщення кварталу житлової забудови на ділянках ТзОВ Метгал та ТзОВ МП Воля. Це, зокрема, випливає із змісту ухвали Львівської міської ради № 2176 від 28.02.2013 р., поданих відповідачем матеріалів проведених громадських слухань від 14.01.2013р. змін в детальний план території, а також з оприлюдненого на сайті ЛМР Проекту внесення змін в детальний план території в районі вул. Стрийської - кільцевої дороги проектованої вул. ОСОБА_10, підготовленого Державним підприємством Державний інститут проектування міст Містопроект на замовлення Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради (Обєкт № 426 2012).

До того суд відмічає, що відповідачем не було забезпечено належного інформування громадськості про проведення громадських слухань , не розміщено в друкованих засобах інформації належного повідомлення, не проінформовано про прогнозовані правові, економічні та екологічні наслідки такого містобудівного рішення тощо, що вказує на недотримання приписів згаданих вище нормативних актів.

Також, слід відмітити, що розділ 14 згаданого Проекту внесення змін в детальний план території для забезпечення необхідної кількості озеленення з існуючих нормативів передбачав за рахунок спірної ділянки, яка тоді належала ТзОВ «Квіти Львова», облаштувати зону пасивного відпочинку, сквер.

Доказів на спростування вказаного твердження відповідачем не надано.

Поняття "зелені насадження загального користування" надано у Наказі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, від 10.04.2006. № 105 "Про затвердження Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 р. за №880/12754 (далі - Правила). Зелені насадження загального користування - зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, міжквартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження на схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку.

Пунктом 7.1 Правил встановлюється, що охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільчих пунктів і підприємств та своєчасно видалені. У разі несвоєчасного видалення насаджень в охоронних зонах, коли дерева біля кореневої шийки досягли діаметра 5 см і більше. їх відновна вартість стягується в установленому порядку.

Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у постійне користування або в оренду. - за рахунок їх власників або орендарів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Генеральний план розвитку населених пунктів України розробляється і реалізується з урахуванням вимог захисту зелених насаджень (пункт 7.3 Правил) Містобудівна діяльність у населених пунктах проводиться з дотриманням вимог охорони зелених насаджень (пункт 7.4).

Законом України «Про екологічно експертизу» введено поняття видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік таких видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

В розвиток даної норми, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 серпня 2013 р. № 808 «Про затвердження переліку видів діяльності та обєктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку».

Пунктом 29 згаданого Переліку встановлено, що до видів діяльності та обєктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку віднесено вирубку дерево-чагарникової рослинності (за винятком вирубки, повязаної з веденням лісового господарства) на території площею більше 0,12 гектара.

З огляду на те, що для реалізації житлового будівництва на спірній ділянці вирубці підлягає дерево-чагарникової рослинність більшої від встановленого нормою п.29 Переліку площі, означену забудову ТзОВ «ОСОБА_6 плюс» слід віднести до видів діяльності та обєктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку.

З огляду на вище викладене на відповідача законодавчо покладався особливий порядок дотримання процедур при прийняті містобудівного рішення на спірній ділянці, які передбачають урахування особливостей з оцінки впливу на навколишнє природне середовище такого рішення, зокрема, проведення екологічної експертизи, обовязковість для даного випадку якого встановлена ст.13 Закону України «Про екологічну експертизу».

Як вбачається з висновків групи експертів Інституту екології Карпат НАН України, наявного в матеріалах справи, інтенсивне освоєння територій, до якої входить спірна ділянка, надана ТзОВ «ОСОБА_6 плюс», під щільну житлову забудову без урахування необхідності забезпечення оптимального благоустрою та озеленення території призведе до істотного погіршення якості довкілля на прилеглих територіях, яке обумовлює небезпеку активізації карстових процесів, що у свою чергу може призвести до низки непередбачуваних гідрогеологічних змін на прилеглих територіях, потенційний вплив яких, у тому числі й негативний, матиме постійний характер, а за несприятливих обставин може наростати з часом.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що оскаржувана ухвала №4068 від 20.11.2014р. Львівської міської ради безпосередньо зачіпає інтереси позивача, як і інших мешканців прилеглого житлового масиву, оскільки за наслідками її прийняття погіршуються екологічні умови їх проживання, та не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначених ч.3 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню .

Стосовно підсудності даної справи до адміністративної юрисдикції суд зазначає таке.

Верховним судом України, викладена правова позиція у постановах від 17.02.2015 року №21-551а14, від 09.12.2014 року №21-308а14, від 11.11.2014 року №21-493а14, від 11.11.2014 року №21-405а14, відповідно до яких у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

29.03.2015 року набули чинності положення частини другої ст.244-2 КАС України, внаслідок внесених змін до цієї статті Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, згідно із якими висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає необхідним розглянути дану справу в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є ухвала №4068 місцевого органу самоврядування, яким є Львівська міська рада, , які стосуються визначення статусу земельної ділянки площею 3,0777 га в межах м.Львова, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування для будівництва та обслуговування багатоповерхової житлової забудови тощо.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З аналізу норм статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР, статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації", частини першої статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV власниками землі є держава, ОСОБА_11 Крим та територіальні громади. Конституційний Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до статті 69 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Повноваження органів місцевого самоврядування виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст.122 Земельного кодексу України, відповідно до ч.1 якої сільські, селищні, міські ради на їхній території у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з вимогами абз.1 п.12 розд.X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірних розпоряджень) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до пп. «а» ст.10 ЗК України до повноважень до повноважень районних рад у галузі земельних відносин на території району належить розпорядження землями на праві спільної власності відповідних територіальних громад.

За ст.11 ЗК України повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

Аналіз наведених положень Земельного кодексу України та Про місцеве самоврядування в Україні» свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань у галузі земельних відносин, які віднесені до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Висновок Верховного Суду України, викладений у наведених постановах, фактично зводиться до того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду, то подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Суд, керуючись частиною першою статі 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе відступити від зазначеної позиції Верховного Суду України у цій справі з мотивів, викладених вище, та додатково зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права на земельні ділянки підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного Кодексу, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні функції.

Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Визнання в судовому порядку протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції статті 16 Цивільного кодексу України) рішень органів державної влади є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень.

Наведення цього способу захисту в Цивільному кодексі України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав.

Зокрема це стосується порушення субєктом владних повноважень своїм рішенням та бездіяльністю прав інших осіб, на яких таке рішення не поширює субєктивне право, на проживання в умовах безпечного довкілля, порушення якого триває у часі та не вичерпується прийнятим цим рішенням індивідуальної дії.

Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Керуючись ст.ст. 6-12, 17, 86, 158 -162 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Квіти Львова Плюс» про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова-плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195» - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 20 листопада 2014 року № 4068 «Про затвердження ТзОВ «Квіти Львова-плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 195».

Стягнути з місцевого бюджету м. Львова на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. В разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Радченко В.Є.