Справа № 1407/2-А-1018/11
Суддя: Вострікова Л. В.
Дата ухвалення: 2011-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 1407/ 2-А-1018/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Вострікової Л.В., при секретарі судового засідання Козаченко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції при УМВС України в Миколаївській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

02.02. 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної автомобільної інспекції при УМВС України в Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання постанови від 27.01.2011 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України протиправною та її скасування.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 27.01.2011 року інспектор ДПС ВДАЇ з ОАТ м Первомайська та Первомайського району УМВС України в Миколаївській області склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

З даного протоколу вбачається, що позивач 27.01.2011 року об 11.35 год., в м. Первомайськ по вул.. Грушевського керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить НАК «Укренерго» в порушення п.18.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) не надав переваги у русі пішоходу на нерегульованих пішохідних переходах, чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України.

На підставі обумовленого протоколу було винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..

Посилаючись на те, що дана постанова винесена безпідставно, оскільки позивач не вчинив вказаного порушення ПДР, т.я. пішохода на нерегульованому пішохідному переході не було, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав просив його задовольнити. При цьому звертав увагу суду щодо відсутності доказів на спростування його доводів в обґрунтування позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду свої заперечення в яких просив в позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух", єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року, N 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача посадовою особою відповідача 27.01.2011 року складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України, а саме: 27.01.2011 року о 11.35 год. в м. Первомайськ на вул.. Грушевського, позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить ДП НАК «Укренерго» не надав переваги у русі пішоходу на нерегульованому пішоходному переході, чим порушив п. 18.1 ПДР України.

На підставі обумовленого протоколу посадовою особою була винесена постанова, якою до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн..

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2.В. суду підтвердив, що 27.01.2011р. він знаходився в салоні автомобіля під управлінням водія ОСОБА_1, вважає що причин для зупинки автомобіля не було, швидкість водій не перевищував, пішоходів на нерегульованому пішохідному переході не було.

Згідно п.1 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

При розгляді адміністративного позову щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, суди, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частина 1 ст. 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, обставини події, у звязку з якою позивач був притягнений до адміністративної відповідальності, встановлюються лише протоколом про адміністративне правопорушення. Позивач заперечував проти вказаних порушень ПДР, підтвердив свідок зазначений в протоколі. За такого субєкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували б наявність складу правопорушення та спростовували свідчення позивача, але таких доказів ні протокол, ні постанова не містить.

Статтею 288 КпАП України встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. За зазначених обставин справи постанова про адміністративне правопорушення, у звязку з недотриманням зазначених принципів правомірної адміністративної поведінки, підлягає скасуванню і справа направляється на новий розгляд до органу (посадової особи), що її постановив, оскільки не були зясовані обставини, які мають значення для справи, а саме наявність доказів, які спростовують твердження позивача про не вчинення правопорушення.

Юрисдикція щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення не покладена на суди ( п.3 ч.2 ст. 17 КАС України).

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову ВЕ № 318823 від 27.01.2011 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України відносно ОСОБА_1 визнати неправомірною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Л.В. ВОСТРІКОВА