Справа № 305/751/13-а
Суддя: Тулик І. І.
Дата ухвалення: 2013-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/751/13-а
Провадження по справі № 2-а/305/24/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2013 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Тулик І.І.

при секретарі Шемота М.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представників третіх осіб - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішень органу місцевого самоврядування

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17 грудня 2008 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, він являється в цілій частині спадкоємцем майна його матері, ОСОБА_7, яке складається із житлового будинку №759, розташованого по вул. Борканюка в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області. Спадковий житловий будинок розміщено на земельній ділянці розміром 0,43 га, яка являється присадибною земельною ділянкою та передана йому у розпорядження та володіння за заповітом від 09.06.2005 року, посвідченим секретарем виконкому Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від імені його матері, ОСОБА_7. Він, як спадкоємець за заповітом всього спадкового майна, що належало на праві користування його матері, ОСОБА_7, при переоформленні права власності та отриманні правовстановлюючих документів дізнався про те, що виконкомом Чорнотисянської сільської ради Рахівського району 4 липня 2002 року було прийнято рішення за №4 "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства", та №6 "Про надання дозволу на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, за якими ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та надано дозвіл на виготовлення згідно поданої заяви державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку; ОСОБА_4, передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 та надано дозвіл на виготовлення згідно поданої нею заяви Державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку. Вважає, що діями та прийнятими в результаті цих дій рішенням органу місцевого самоврядування порушується встановлений законодавством порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність (користування) та порядок вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності. При винесення рішення про передачу земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства Чорнотисянською сільською радою не зазначено посилання на рішення сільської ради про вилучення даної земельної ділянки від попереднього землекористувача, ОСОБА_7, для виділення її відповідачам у користування (власність). Заяв від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виділення та передачу їм у власність спірних земельних ділянок у виконкомі Чорнотисянської сільської ради рахівського району не має, а заява петращук М.І. від 18.06.2001 року про надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства стосувалася земельної ділянки, яка розташована в іншому місці. Враховуючи те, що він відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом являється власником нерухомого майна та земельної ділянки, на якій воно розташоване, земельної ділянки, якою користувалася та володіла спадкодавець, вважає, що рішеннями органу місцевого самоврядування порушується його право на користування земельними ділянками. На підставі чого, просив рішення 2 сесії 4 скликання Чорнотисянської сільської ради рахівського району Закарпатської області №4 від 4 липня 2002 року "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, скасувати; рішення 2 сесії 4 скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №4 від 4 липня 2002 року "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_10, скасувати; рішення 2 сесії 4 скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району №6 від 4 липня 2002 року "Про надання дозволу на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю" в частині надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, скасувати; рішення 2 сесії 4 скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району №6 від 4 липня 2002 року "Про надання дозволу на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю" в частині надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,15 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_10, скасувати та стягнути в його користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача - Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що ОСОБА_1 наразі користує земельну ділянку, в такому розмірі, якому користувалася його нині померла мати ОСОБА_7, а саме в розмірі 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, але право власності на дану земельну ділянку так і не оформив. Земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були надані у 2002 році та закріплено Державними актами. Заповіт, відповідно до якого дані земельні ділянки мали перейти в спадщину ОСОБА_1 був складений 9 червня 2005 року, в той час, як земельні ділянки були у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, вважають, що не має підстав для його задоволення. ОСОБА_4 пояснила, що при житті ОСОБА_7, яка також являлася їй та ОСОБА_5 матір'ю, не заперечувала проти наданні їм у власність земельних ділянок, спору щодо цього жодного не виникало.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Надала пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_4

Заслухавши сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 81 ЗКУ передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, й на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗКУ визначено підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Частиною 3 цієї статті встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗКУ. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗКУ, провадиться один раз по кожному виду використання

Частиною 6 статті 118 ЗКУ встановлено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації.

Так, рішенням другої сесії четвертого скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 4 липня 2002 року №4 громадянці ОСОБА_5, передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та громадянці ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

Рішенням другої сесії четвертого скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 4 липня 2002 року №6 надано громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю, та згідно якого останні отримали Державні акти на право приватної власності на землю 14 листопада 2002 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17 грудня 2008 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори являється в цілій частині спадкоємцем майна його матері ОСОБА_7, яке складається із житлового будинку №759, розташованого по вул. Борканюка в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 12 лютого 2009 року комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області.

В контексті заповіту від 9 червня 2005 року, складеного ОСОБА_7, спадковою масою являлося все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі те, що належатиме останній на її день смерті, на що вона за законом матиме право, належний їй житловий будинок з надвірними прибудовами, земельна присадибна ділянка в розмірі 0,43 га, яка знаходиться в с. Чорна Тиса, вул. Борканюка та ОСОБА_2 №759.

За змістом ст. 1296 ЦК України оформлення спадкових прав завершується видачею свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього.

Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус встановлює такі обставини: 1) факт смерті і час відкриття спадщини (підтверджується відповідними документами); 2) коло спадкоємців (наявність заповіту, наявність між спадкодавцем і спадкодавцями родинних або подружніх відносин; 3) факт прийняття спадщини (наявність заповіту, його дійсність, право на обов'язкову частку); 4) встановлення спадкової маси (наявність правовстановлюючих документів на майно, що підлягає реєстрації).

Позивач ОСОБА_1 порушення свого права вбачає у незаконності дій органу місцевого самоврядування - Чорнотисянської сільської ради з надання земельної ділянки у власність інших осіб, на яку він згідно заповіту має право.

Однак з таким твердженням позивача суд не погоджується, оскільки як встановлено вище зазначеними обставинами, позивач оформив своє право на спадщину лише щодо житлового будинку. Присадибна земельна ділянка в розмірі 0,43 га, яка знаходиться в с.Чорна Тиса по вул. Борканюка, та ОСОБА_2,759 залишилася поза свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, так як не була оформлена за спадкодавцем у вигляді Державного акту. Отже, на момент смерті спадкодавець ОСОБА_7 за законом не мала право власності на присадибну земельну ділянку, як того передбачав заповіт, а запис в погосподарській книзі стосовно даної земельної ділянки не є документом, який підтверджує право власності в розумінні ст. 126 ЗК України.

Крім того, як встановлено судом заповіт був складений у 2005 році, а треті особи право власності на спірні земельні ділянки набули у 2002 році, спору з приводу надання земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спадкодавцем ОСОБА_7 не виникало. Земельні ділянки на які оформлено право власності третім особам знаходяться зовсім в іншому місці, а не біля спадкового будинку і цільове призначення їх ведення особистого селянського господарства, а не присадибна земельна ділянка.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 5 ст. 60 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

У сенсі положень статті 2 вказаного Закону, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, суд констатує, що при прийнятті оскаржуваних рішень Чорнотисянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, що регулюють сферу земельних відносин, прав та законних інтересів жителів села оскаржувані рішення не порушують, жодних належних та допустимих доказів того, що саме прийнятими рішеннями порушені права позивача ОСОБА_1 у розумінні КАС України суду не надано, а отже не виявлено факту порушення його прав, а відтак вимоги позивача про скасування рішень є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 71, 86, 94,159- 163, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішень органу місцевого самоврядування відмовити в цілому.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання повного тексту постанови суду.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Тулик І.І.